РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017Справа №910/13606/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПД Петров»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «МК Інпром»

про стягнення 134.168,02 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Скляров О.Е., довіреність № б/н від 01.09.2017

від відповідача не з'явився

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СПД Петров» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МК Інпром» 134.168,02 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем було виставлено позивачу рахунки-фактури № СФ-0000631 від 07.02.2017, № СФ-0001357 від 23.03.2017, № СФ-0001701 від 12.04.2017, № СФ-0001948 від 05.05.2017 на оплату товару в загальному розмірі 280.616,00 грн., які було повністю оплачено позивачем платіжними дорученнями № 84 від 07.02.2017, № 105 від 10.02.2017, № 281 від 28.03.2017, № 337 від 13.04.2017. Проте, відповідач поставив позивачу товар лише на суму 146.447,98 грн. згідно видаткових накладних № РН-1302-03 від 13.02.2017, № РН-0604-03 від 06.04.2017, № РН-1505-02 від 15.05.2017 та № РН-1705-05 від 22.05.2017. Позивач 30.05.2017 та 15.06.3017 звертався до відповідача з вимогою здійснити поставку товару в повному обсязі на суму 134.168,02 грн., що виконано відповідачем не було, а тому на думку позивача кошти підлягають поверненню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2017 порушено провадження у справі № 910/13606/17 та призначено її до розгляду на 12.09.2017.

Позивач в судовому засіданні 12.09.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 12.09.2017 не з'явився, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу від 16.08.2017 було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03061, м. Київ, вул. М.Шепелєва, 5, офіс 15, прим. 191, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 16.08.2017 є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 12.09.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МК Інпром» виставило Товариству з обмеженою відповідальністю «СПД Петров» наступні рахунки-фактури на сплату товару:

№ СФ-0000631 від 07.02.2017 на суму 60.090,45 грн.,

№ СФ-0001357 від 23.03.2017 на суму 218.950,37 грн.,

№ СФ-0001701 від 12.04.2017 на суму 1.575,18 грн.,

№ СФ-0001948 від 05.05.2017 на суму 8.820,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «СПД Петров» здійснило оплату зазначених рахунків на загальну суму 280.616,00 грн. згідно наступних платіжних доручень

№ 84 від 07.02.2017 на суму 55.575,36 грн.,

№ 105 від 10.02.2017 на суму 515,09 грн.,

№ 281 від 28.03.2017 на суму 218.950,37 грн.,

№ 337 від 13.04.2017на суму 1.575,18 грн.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором товар у повному обсязі не поставив, в зв'язку з чим позивач вимагає повернення сплачених коштів в розмірі 134.168,02 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 202, 205 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Також статтею 181 Господарського кодексу України визначено загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема в частині 1 цієї статті зазначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що між сторонами шляхом виставлення рахунків та здійснення повної оплати товару було укладено договори купівлі-продажу товару за яким відповідач зобов'язався поставити товар.

Відповідно до ч. 1. ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором товар позивачу повністю не поставив, а лише на суму 146.447,98 грн., що підтверджується наступними видатковими накладеними, що підписані та скріплені печатками обох сторін

№ РН-1302-03 від 13.02.2017 на суму 60.090,45 грн.,

№ РН-0604-03 від 06.04.2017 на суму 76.426,37 грн.,

№ РН-1505-02 від 15.05.2017 на суму 1.435,16 грн.,

№ РН-1705-05 від 22.05.2017 на суму 8.496,00 грн.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов'язання, внаслідок якої припиняється зобов'язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов'язання (постанова Вищого господарського суду України від 18.01.2010, справа № 42/423).

В матеріалах справи наявна вимога № 88 від 30.05.2017 про повернення коштів в розмірі 134.168,02 грн.

Відповідач листом № 3105/17-01 від 31.05.2017 підтвердив наявність заборгованості перед позивачем в розмірі 134.168,02 грн. та повідомив, що кошти будуть повернуті позивачу в строк до 30.06.2017.

Однак, відповідач досі кошти позивачу не повернув.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 134.168,02 грн. коштів.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СПД Петров» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МК Інпром» (03061, м. Київ, вул. М.Шепелєва, 5, офіс 15, прим. 191, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПД Петров» (70500, Закарпатська область, м. Оріхів, вул. Пісочна, 10 А, ) 134.168 (сто тридцять чотири тисячі сто шістдесят вісім) грн. 02 коп. основного боргу, 2.012 (дві тисячі дванадцять) грн. 52 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 12.09.2017.

СуддяВ.В.Сівакова