ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року Справа № 909/1234/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач),
суддіВовка І.В.,
суддіНєсвєтової Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Приватного підприємства "Неллі"
на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 17.03.2017 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 року
у справі№ 909/1234/15 Господарського суду Івано-Франківської області
за позовомПриватного підприємства "Неллі"
доФізичної особи - підприємцем ОСОБА_4
простягнення попередньої оплати в сумі 70000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Приватне підприємство "Неллі" (надалі - ПП "Неллі", позивач) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 25.11.2015 року), у якому посилаючись на порушення Фізичною особою - підриємцем ОСОБА_4 (надалі - ФОП ОСОБА_4, відповідач) умов договору № 10 від 02.07.2012 року щодо поставки товару (відходів девероробки) на суму 70000,00 грн, попередньо оплаченого відповідно до платіжного доручення № 77 від 20.08.2013 року, просило стягнути з відповідача 70000,00 грн попередньої оплати відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

Постановою Вищого господарського суду України від 02.11.2016 року постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.07.2016 року та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.12.2015 року скасовано, а справу № 909/1234/15 передано на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 24.01.2017 року провадження у справі було зупинено, призначено у справі № 909/1234/15 судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

06.03.2017 на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання (вх.2792/17 від 06.03.2017) судових експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо надання додаткових матеріалів для проведення судової почеркознавчої експертизи, а саме: вказати назву документів, на яких аркушах справи містяться документи, які експерт має право використовувати як вільні зразки підпису ОСОБА_7; якщо в матеріалах справи відсутні вільні зразки, надати більшу кількість документів, які містять вільні зразки підпису ОСОБА_7 за 2012-2013 роки; конкретно вказати, на яких аркушах містяться експериментальні зразки підпису ОСОБА_7; конкретно вказати аркуші справи, на яких містяться оригінали досліджуваних документів, зокрема, договір купівлі-продажу №10 від 02.07.2012 року та накладна № 58 від 26.08.2013 року (якщо такі відсутні, то оригінали їх необхідно надати).

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 09.03.2017 року провадження у справі було поновлено для вирішення цього клопотання.

17.03.2017 року суд першої інстанції прийняв ухвалу, якою задовольнив клопотання експертів, зазначив, які документи, що залучені до матеріалів справи, містять експериментальні та вільні зразки підпису ОСОБА_7 і можуть використовуватися експертами при проведенні дослідження, а також знову зупинив провадження у справі та направ матеріали справи до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

04.05.2017 року на виконання ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 24.01.2017 року була проведена судово-почеркознавча експертиза, про що складений висновок експертів № 3101/3102/17-32.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 року (колегія суддів у складі: головуючого судді Данко Л.С.,суддів:Галушко Н.А., Орищин Г.В.) ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 09.03.2017 року (суддя Грица Ю.І)була залишена без змін.

Не погодившись з ухвалою про зупинення провадження у справі, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог ст.ст. 43, 22, 41 11112 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), п. 1.1, п. 1.3 ст. 1 розділу 1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (надалі - Методичних рекомендацій), затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року N 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 N 1950/5), просить ухвалу місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду скасувати.

Заявник скаржився на те, що 17.03.2017 року суд прийняв ухвалу, що оскаржується, без участі його представника, який не був повідомлений належним чином про час і місце засідання суду, внаслідок чого судом для проведення дослідження експертам були надані вільні зразки почерку ОСОБА_7, які перед приєднанням їх до матеріалів справи не були пред'явлені їх особі, яка підлягає ідентифікації, тобто ОСОБА_7

11.09.2017 року відповідач подав клопотання про відкладення розгляду, оскільки ухвалу про призначення справи на 13.09.2017 року отримав лише 11.09.2017 року, тому не має можливості вчасно подати заперечення на касаційну скаргу. Оскільки строк розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції в суді касаційної інстанції становить лише 15 днів, і клопотання про його продовження сторони не заявляли, а також беручи до уваги те, що відповідно до ч. 2 ст. 1112 ГПК України відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення, що оскаржується, а із матеріалів справи видно, що заявнику ще 29.06.2017 року була надіслана копія касаційної скарги, тобто, він завчасно був ознайомлений з її змістом та мав достатньо часу підготувати відзив на касаційну скаргу, суд відхилив клопотання відповідача.

Вищий господарський суд України, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши правильність застосування норм процесуального права господарським судами попередньої інстанції при прийнятті ухвали та постанову, що оскаржуються, дійшов висновку, що касаційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

У ч. 1 ст. 41 ГПК України передбачено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими ст. 43 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадку призначення господарським судом судової експертизи.

Ухвала місцевого господарського суду про зупинення провадження у справі може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення місцевого господарського суду. (п. 6 ч. 1 ст. 106 ГПК України).

Ухвала господарського суду про призначення експертизи до переліку ухвал, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, не включена. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (ч. 2 ст. 106 ГПК України).

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що можливість використання висновку експерта як джерела фактів, на яких ґрунтується вирішення справи по суті, вирішується судом при постановленні остаточного рішення суду шляхом його оцінки на предмет допустимості, належності, достовірності і в сукупності - достатності для вирішення справи, тому заперечення сторони щодо порушення порядку вихідних даних для проведення експертного дослідження мають вирішуватися судом при ухваленні остаточного рішення суду або включатися до апеляційної скарги на рішення суду. Положення ухвали суду про зупинення провадження у справі, що стосуються питання оцінки доказів та обставин збору вихідних даних для призначення судової експертизи, не підлягають перегляду в касаційному порядку (ст.ст. 41, 106, 11113 ГПК України).

Беручи до уваги те, що зупинення провадження у справі у зв'язку проведенням судової експертизи є правом господарського суду (п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України), що зумовлене неможливістю вирішення спору по суті у встановлений строк, у зв'язку з направленням матеріалів справи для дослідження експерту, Вищий господарський суд України вважає, що суд першої інстанції зупинив провадження у справі правомірно, і підстав для скасування ухвали та постанови, що оскаржується, не вбачає.

Що стосується скарги заявника про те, що судом було порушено принципи змагальності сторін (ст. 43 ГПК України), оскільки його не було повідомлено про засідання суду після поновлення провадження у його справі, і господарський суд не створив сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, Вищий господарський суд України виходить з того, що всі докази, як правило, повинні подаватися та досліджуватися під час відкритого розгляду в присутності обох для забезпечення змагальності процесу, сторони мають можливість наводити будь-які доводи, які вони вважав важливими, а також оспорювати будь-які докази. При цьому, принцип рівності сторін, який закріплений у ст. 42 ГПК України, вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

17.03.2017 року на засіданні суду були відсутні обидві сторони, отже, позивача не було поставлено у більш невигідне становище порівняно з відповідачем. Суд касаційної інстанції зауважує, що єдиним питанням, що розглядалося судом, було питання стосовно позначення номерів сторінок матеріалів справи, які можуть експерт використовувати при проведенні дослідження, тобто, в судовому засіданні 17.03.2017 року розглядалось суто технічне питання. При цьому, нові докази, які раніше не досліджувалися судом, до справи не долучалися, їх оцінка не здійснювалася, документи, які позначалися судом як вихідні дані, були залучені до матеріалів справи у попередніх судових засіданнях, що проводилися за участю обох сторін, тобто, позивач мав можливість наводити будь-які доводи, які вони вважав важливими, а також оспорювати будь-які докази, що долучені до справи. Більш того, таку можливість позивач не втратив і не цей момент, оскільки остаточне рішення у справі ще не прийнято. Отже, доводи заявника про порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 42, 22 ГПК України не

Вищий господарський суд України також бере до уваги, що у ГПК України прямо не передбачено, що заявник та інші особи, які беруть участь у справі, якимось чином повідомляються про час і місце розгляду клопотання експерта, і, що ці учасники судового розгляду обов'язково мають право брати участь у його розгляді. Отже, таке питання може розглядатися судом як з викликом осіб, які беруть участь у справі, так і без їх повідомлення. Це питання вирішується судом на власний розсуд, залежно від конкретних обставин справи.

Дослідивши доводи касаційної скарги, виходячи з сукупності наявних матеріалів, Вищий господарський суд України не встановив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 17.03.2017 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 року, тому залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення, що оскаржуються, - без змін.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Неллі" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 17.03.2017 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 року у справі № 909/1234/15 - без змін.

Головуючий суддя Кондратова І.Д.
Суддя Вовк І.В.
СуддяНєсвєтова Н.М.