ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2017 р.Справа № 922/2310/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Харківського національного університету ім. Каразіна, м. Харків, 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 офіс Держаудитслужби
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укртехносфера", м. Харків
про стягнення 33246,00 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_3, за довіреністю № 0102-019 від 28.07.2017 року, ОСОБА_4, за довіреністю № 0102-018 від 27.07.2017 року.

відповідача - ОСОБА_1, за довіреністю від 03.02.2017 року, ОСОБА_5, за довіреністю від 03.02.2017 року.

3-тьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 офіс Держаудитслужби - ОСОБА_6, за довіреністю № 20-25-26/13 від 03.01.2017 року, ОСОБА_7, за довіреністю № 20-25-26/5059 від 31.07.2017 року.

ВСТАНОВИВ:

Харківський національний університет імені ОСОБА_8 звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укртехносфера" про стягнення 33246,00 грн. завищеної вартості виконаних робіт за договорами підряду № 28/ОКС від 18.07.2016 року, № 37/ОКС від 19.11.2015 року, № 14/ОКС від 12.05.2016 року, № 53/ОКС від 18.08.2015 року, № 58/ОКС від 09.10.2015 року. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17 липня 2017 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 31 липня 2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 28.07.2017 року від позивача надійшло правове обґрунтування (вх. № 24252) з додатками позовних вимог.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 31.07.2017 року від представника відповідача супровідним листом (вх. № 24343) надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.07.2017 року розгляд справи було відкладено на 28.08.2017 року.

В судовому засіданні 28.08.2017 року було оголошено перерву до 11.09.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 11.09.2017 року представник позивача надав письмові пояснення (вх. № 29201).

Представники позивача в судовому засіданні 11.09.2017 року підтримали позовні вимоги, просили суд позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні 11.09.2017 року проти позову заперечували, просили суд в задоволенні позову відмовити.

Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 офіс Держаудитслужби в судовому засіданні 11.09.2017 року підтримали позовні вимоги позивача.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 офісом Держаудитслужби (третя особа) проводилась ревізія з 29.12.2016 р., з 10.01.2017 р. по 16.01.2017 р., з 23.02. 2017 р. по 27.03.2017 року у відповідності до питань програми ревізії і робочого плану.

Керуючись п. 22 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року № 550 (зі змінами), ревізія фінансово-господарської діяльності Університету зупинялась з 30.12.2016 р. по 06.01.2017 р. та з 17.02.2017 р. по 22.02.2017 р., у в звязку необхідністю проведення зустрічних звірок.

В ході планової ревізії фінансово-господарської діяльності Харківського національного університету імені ОСОБА_8 (позивач) за період з 01.03.2014р. по 31.12.2016 р. (акт від 03.04.2017 р. №03-11/04), ОСОБА_2 офісом Держаудитслужби при проведенні зустрічної звірки з ТОВ "Будівельна компанія "УКРТЕХНОСФЕРА" (відповідач) з питання документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків з університетом було встановлено завищення фактично виконаних обсягів робіт, вказаних в актах форми КБ2 - 2В на загальну суму 33 246,00 грн. з ПДВ (в тому числі: в 2015 році на загальну суму 21 984,00 грн.; в 2016 році на загальну суму 11 262,00 грн.).

Стосовно вищезазначених порушень було складено Довідку за № 03 - 11/8 - 3 від 27.01.2017 року, яку підписано директором ТОВ «Будівельна компанія «УКРТЕХНОСФЕРА» ОСОБА_9

В період ревізії комісією у складі представників університету в присутності відповідального представника ТОВ «Будівельна компанія «УКРТЕХНОСФЕРА» було проведено вибіркові контрольні обміри.

Відповідно до п. 6.4.4.1. Правил визначення вартості будівництва ДСТУ Б Д.1.1.-1:2013 прямі витрати при визначенні вартості виконаних робіт розраховуються на підставі нормативних витрат трудових і матеріально-технічних ресурсів, виходячи з фізичних обсягів виконаних робіт та уточнених цін ресурсів, прийнятих в договірній ціні.

Вибірковими контрольними обмірами обсягів виконаних робіт, в порушення вимог п 6.4.4.1 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, встановлено завищення тактично виконаних обсягів робіт, вказаних в актах форми КБ-2В, а саме - то актам виконаних робіт форми КБ-2В за серпень 2016 року на суму 230 003,21грн. та за вересень 2016 року на суму 853 178,56 грн.

Крім того, перевіркою фінансово-господарської діяльності позивача, було встановлено наступні порушення:

При виконанні обсягів робіт по поточному ремонту гуртожитку №7, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Артема, 46, а саме: коридор, санвузли, кімнати для проживання та кімнати для приготування їжі 5-го та 4-го поверху (Договір від 18.07.2016 р. №28/ОКС): укладання плит стельових в каркас стелі «Армстроннг» - на 1,44 м, опорядження стель пластиковими панелями шириною 400 мм - на 7,47 м2 та по актам виконаних робіт форми КБ- 2В за лютий 2016 року на суму 151 265,08грн., за квітень 2016 року на суму 77 130,29 грн., за квітень 2016 року на суму139 959,08 грн., за квітень 2016 року на суму 97 479,49 грн., за грудень 2015 року на суму 730 450,30 грн.

При виконанні обсягів робіт по капітальному ремонту гуртожитку №4, розташованого за адресою: м. Харків, пров. О.Яроша, 13, а саме: приміщення їдальні, ґанок ( Договір від 19.11.2015 р. №37/ОКС): улаштування покриттів з лінолеуму - на 0.605 м2; прокладання трубопроводу каналізації з п/е труб д. 110 мм - на 20,1 м; прокладання трубопроводу водопостачання з п/е труб д.20 мм - на 10,68 м; прокладання трубопроводу водопостачання з п/е труб діаметром 25 мм - на 33 м; прокладання трубопроводу зі стальних п/е труб д. 32 мм - на 7,3 м; прокладання трубопроводу каналізації з п/е труб д.50 мм - на 70,48 м; - по актам виконаних робіт ф. КБ - 2В за липень 2016 року на суму 213 901,91 грн., за серпень 2016 року на суму 176 098,09 грн., за листопад 2016 року на суму 187 528,42 грн.

При виконанні обсягів робіт по капітальному ремонту гуртожитку №4, розташованого за адресою: м. Харків, пров. О.Яроша, 13, а саме: залу столової ( Договір від 12.05.2016 р. № 14/ОКС): фарбування металевих грат, рам, труб білилом за 2 рази - на 52 м2; установлення опалювальних конвекторів - на 4,9578 кВт; прокладання трубопроводу водопостачання з п/е труб діаметром 25 мм - на 41 м, по актам виконаних робіт ф. КБ - 2В за вересень 2015 року на суму 102 234,73 грн., за вересень 2015 року на суму 16765,27 грн., за листопад 2015 року на суму 77 159,21 грн., за грудень 2015 року на суму 41 464,37 грн.

При виконанні обсягів робіт по поточному ремонту гуртожитку №7, розташованого за адресою: м. Харків, вул.. Артема, 46, а саме приміщень 5-го поверху та коридору приміщення лівої сторони 5-го поверху (Договір від 18.08.2015 року № 53/ОКС та Договір від 09.10.2015 року № 58/ОКС): укладання плит стельових в каркас стелі «Армстроннг» - на 12 шт; обклеювання стін шпалерами на 37,0 м2.

Таким чином за розрахунком ОСОБА_2 офісу Держаудитслужби, загальна сума завищення виконаних підрядних робіт складає 33246,00 грн., що в свою чергу призвело до завищення обсягів виконаних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.05.2017 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію № 0701-097 про сплату збитків в розмірі 33246,00 грн.

Проте відповідач відповіді на вимогу не надав, збитки в розмірі 33246,00 грн. позивачу не відшкодував, що й стало підставою для звернення останнього до суду з відповідним позовом.

Відповідач проти позову заперечує, посилається на те, що договір виконаний сторонами в повному обсязі та акти виконаних робіт підписані позивачем без зауважень, у зв'язку з чим вважає позов позивача необґрунтований та безпідставний.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

З приписів статті 3 Цивільного кодексу України вбачається, що однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Разом із тим частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України ).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Правові позиції втілені у статті 638 Цивільного кодексу України визначають, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Статтею 180 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено наступні договори підряду:

- № 28/ОКС від 18.07.2016 року на капітальний ремонт гуртожитку № 7 по вул. Артема, 46 у м. Харкові на загальну суму 1302597,73 грн.;

- № 37/ОКС від 19.11.2015 року на капітальний ремонт гуртожитку № 4 по пров. О.Яроша, 13 у м. Харків на загальну суму 1093398,18 грн.;

- № 14/ОКС від 12.05.2016 року на капітальний ремонт гуртожитку № 4 по пров. О.Яроша, 13 у м. Харків на загальну суму 933381,60 грн.;

- № 53/ОКС від 18.08.2015 року з поточного ремонту гуртожитку № 7 по вул. Артема, 46 у м. Харків на загальну суму 119000,00 грн.;

- № 58/ОКС від 09.10.2015 року з поточного ремонту гуртожитку по вул. Артема, 46 у м. Харків на загальну суму 104500,00 грн.

За змістом частин 1 та 3 статті 632 Цивільного Кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що договори в частині визначення ціни було визнано в установленому порядку недійсними повністю або частково з підстав її завищення, чи до них були внесені відповідні зміни. Будь-які дії щодо коригування суми оплати за участю відповідача позивачем в установленому порядку не вчинялись.

Крім того сторонами до договорів було підписано довідки про вартість робіт.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1 ст. 837 ЦК України).

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ч. 1 ст.843 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

В матеріалах справи наявні акти виконаних підрядних робіт, які підписані обома сторонами.

Як зазначено в постанові ВГСУ від 20.10.2010 року по справі № 43/154, постанові ВГСУ від 23.04.2012 року по справі № 10/5025/1680/11, постанові ВГСУ від 04.12.2013 року по справі № 923/342/13, що підписання актів приймання виконаних робіт представниками сторін без зауважень свідчить про належне виконання підрядником умов договору та прийняття цих робіт замовником без претензій щодо їх виду, якості, об`ємів (кількості) та вартості у відповідності умовам договору за іншими показниками. Підписавши акти приймання виконаних робіт, замовник погоджується як з якістю таких робіт, та і з використаними матеріалами.

Крім того, позивач не мав претензій щодо обсягу і якості наданих послуг та повністю оплатив їх вартість. Мотивованої відмови від приймання наданих послуг з боку позивача не надходило, обсяг наданих послуг погоджений сторонами.

Відповідно до статті 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного Кодексу України).

Згідно зі статтею 525 Цивільного Кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 193 Господарського Кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Таким чином, позивач, вимагаючи повернення частини виконаного за договорами, фактично вимагає перегляду ціни договору після його виконання, що є порушенням вказаних вимог чинного законодавства.

Згідно зі статтею 611 Цивільного Кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування збитків.

Як вже зазначалось, за загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У роз`ясненні Вищого господарського суду України N 02-5/215 від 01.04.94 Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди зазначається, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків (відшкодування шкоди), господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності, а саме наявність правил поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно - наслідкового звязку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

Відповідно до ч. 1 п. 8 ст. 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.22, ч.1 ст. 623 ЦК України відшкодуванню підлягають збитки, що завдані правопорушенням. Тобто відшкодуванню підлягають збитки, які знаходяться у причинному зв`язку з правопорушенням. За таких умов визнається, що причинний зв`язок між порушенням та збитками має бути безпосереднім або прямим.

Вимоги про стягнення збитків можуть бути задоволені лише у випадку якщо буде доведено кожний з елементів складу правопорушення. Недоведення хоч би одного з них виключає можливість задоволення вимоги про стягнення збитків.

Згідно з частиною 1 статті 614 Цивільного Кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплату за належне надання послуг за договорами підряду, а тому такі кошти набуто за наявності правової підстави договорів про надання послуг і вони не можуть вважатися збитками.

Доводи позивача про те, що підставою для стягнення збитків з відповідача є акт Державної аудиторської служби України від 03.04.2017 року № 03-11/04 та акти контрольного обміру, є необґрунтованими, враховуючи наступне ( арк. спр. 46-54).

Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходи щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 9 пункту 4 Положення № 43).

Відповідно до пункту 6 Положення № 43 Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.

Отже, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, посилання на висновки перевірки Державної аудиторської служби України, як на підставу для задоволення позовних вимог, є неправомірними. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати.

Разом з тим, виявлені за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна порушення можуть бути підставою для притягнення до відповідальності відповідних посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку.

Згідно з положеннями пункту 7 статті 10 Закону № 2939-ХІІ, згідно з яким органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно зі статтею 15 Закону № 2939-ХП законні вимоги службових осіб державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Враховуючи вищезазначене вбачається, що до повноважень Держаудитслужби віднесено фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевого бюджетів, та, у разі виявлення порушень законодавства, право на пред'явлення обов'язкових до виконання вимог щодо усунення таких порушень. Відшкодування збитків, виявлених під час здійснення фінансового контролю, може бути зазначено у вимозі, проте їх відшкодування (стягнення) відбувається в судовому порядку за позовом органу фінансового контролю.

Аналогічні позиції викладені у постановах Верховного суду України у справі №21-40а14 від 15.04.2014, № 21-63а14 від 15.04.2014.

Вирішуючи спір про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладання на винну особу зазначеної міри відповідальності, в той час як в межах розгляду даної справи позивачем не доведено факту порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором, або виконання укладеного договору з порушенням умов, що виключає застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків.

Відповідно до п. 6.2 роз'яснень Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визначенням недійсними актів державних чи інших органів" від 26.01.2000р. №02-5/35 акти ревізії та документальних перевірок не мають обов'язкового характеру та не можуть оспорюватися в суді.

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 10.09.2013 р. у справі №21-237а13 зазначив, що акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

Судом врахована правова позиція Верховного Суду України, наведена в Постанові від 22.01.2013 р. № 3-69гс13, відповідно до якої виявлені ревізією порушення не можуть впливати на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати.

Тобто, в даному випадку, посилання на акт Державної аудиторської служби України від 03.04.2017 року № 03-11/04, як на підставу для задоволення позовних вимог, є необґрунтованим, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.

Аналогічна правова позиція щодо правової природи акту ревізії також визначена у постанові Вищого господарського суду України від 29 липня 2015 року у справі № 904/5130/14.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи викладене, а також вимоги ст. 33 ГПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача щодо стягнення збитків в розмірі 33246,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено, жодного з елементів складу правопорушення, а саме наявність правил поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 14.09.2017 р.

Суддя ОСОБА_10

922/2310/17