ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2017 справа № 905/155/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Стойка О.В., Татенко В.М. , Чернота Л.Ф. ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4 - за довіреністю; не з'явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, с. Вишневе, Харківська область
на рішення Господарського суду Донецької області
від11.04.2017 (підписано 12.04.2017)
у справі№ 905/155/17 (головуючий Г.В. Левшина судді І.А. Бойко, О.В. Попов)
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_5, с. Вишневе, Харківська область
до за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачаСелянського (фермерського) господарства "Елена", м. Лиман, Донецька область Товариства з обмеженою відповідальністю "Деметра", смт. Білий Колодязь, Харківська область

простягнення заборгованості в сумі 126 839,51 грн.
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року до господарського суду звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_5, с. Вишневе, Харківська область (позивач) із позовом до Селянського (фермерського) господарства "Елена", м. Лиман, Донецька область (відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 126 839,51 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 10.03.2017 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Деметра", смт. Білий Колодязь, Харківська область (третя особа).

Рішенням господарського суду Донецької області від 11.04.2017 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, в порядку ст. 83 ГПК України визнано недійсним договір про відступлення права вимоги № 05/12/16 від 05.12.2016, що укладений між третьою особою та позивачем.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків обставинам справи, а також на те, що судом порушені норми матеріального права.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на безпідставність висновків суду, що у ТОВ "Деметра" відсутнє право на здійснення коригування вартості товару на суму 126 839,51 грн. та виставлення актів до оплати відповідачу, а відтак є необґрунтованим висновок суду в частині визнання недійсним з моменту вчинення договору відступлення права вимоги № 05/12/16 від 05.12.2016, підписаного між позивачем та третьою особою.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача у попередніх судових засіданнях вважав рішення суду законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, в судове засідання 11.09.2017 не з'явився, але через канцелярію суду надав клопотання про продовження строку розгляду спору та про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю з'явитися у судове засідання через знаходження у відрядженні.

Судова колегія вважає зазначену причину неявки представника відповідача неповажною, оскільки відповідач є юридичною особою та мав можливість направити у судове засідання іншого представника.

Клопотання відповідача судова колегія залишила без задоволення.

У зв'язку з викладеним судова колегія вважає за необхідне закінчити розгляд апеляційної скарги без участі представника відповідача, що не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Між третьою особою та відповідачем 04.03.2013 був укладений договір купівлі-продажу №04/03-13ззр (далі - Договір-1), за умовами п.п. 1.1, 1.2 якого третя особа зобов'язалась в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити і передати відповідачу у власність товар, а відповідач - прийняти товар та своєчасно здійснювати оплату його вартості на умовах цього договору. Предметом купівлі-продажу за даним договором є засоби захисту рослин.

Асортимент, кількість, ціна одиниці виміру, загальна вартість товару визначені у розділі 2 Договору-1, вимогами п. 2.1 якого передбачено, що у випадку зміни курсу гривні до американського долару більш ніж на 3%, вартість деяких препаратів (Альфа-стар в.г., Альфа-дикамба в.р.к., Нокаут к.е., Командор в.р.к., Альфа-стандарт к.с., Фенікс к.е., Рамзес в.г., Альфалип в.р., Еталон к.е., Альфа-Прометрин к.с., Альфа-Нано-Гроу, Матадор) буде коригуватись на момент розрахунку пропорційно зміні відношення курсу гривні до американського долару на Міжбанківському валютному ринку України, по курсу продажу, що буде відображено в акті коригування, наданого третьою особою. Курс гривні до американського долару на момент укладення договору становить 8,16 грн. за один американський долар.

Оплата згідно п.п. 3.1-3.4 Договору-1 здійснюється шляхом переказу відповідачем грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок третьої особи у наступному порядку:

- 10% від загальної вартості товару - 37 742,67 грн. в тому числі ПДВ 20% - 6 290,445 грн. сплачується відповідачем до 30.03.2013;

- 40% від загальної вартості товару - 150 970,68 грн. в тому числі ПДВ 20% - 25 161,78 грн. сплачується відповідачем до 15.08.2013;

- остаточний розрахунок, що становить 50% від загальної вартості товару - 188 713,35 грн. в тому числі ПДВ 20% - 31 452,225 грн. сплачується відповідачем до 25.09.2013.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного його виконання, включаючи терміни погашення невиконаних зобов'язань (п. 8.1 Договору-1).

Між третьою особою та відповідачем 20.06.2013 було підписано додаткову угоду до Договору-1, якою був змінений, зокрема, перелік товару, відносно якого здійснюється коригування курсу гривні до американського долару, проте дію зазначеної угоди сторони розповсюдили на правовідносини, що склалися після 20.06.2013.

Оскільки предметом спору по даній справі є оплата за поставлений товар за період з 16.04.2013 по 06.06.2013, то умови зазначеної додаткової угоди на ці відносини не розповсюджуються.

Згідно наявних в матеріалах справи видаткових накладних №9/04 від 16.04.2013 на суму 80 568,60 грн., №4/04 від 23.04.2013 на суму 39 045,60 грн., №19/04 від 27.04.2013 на суму 33 547,20 грн., №5/05 від 03.05.2013 на суму 58 339,20 грн., №6/05 від 07.05.2013 на суму 34 368,00 грн., №28/05 від 25.05.2013 на суму 50 550,00 грн., №41/05 від 29.05.2013 на суму 49 306,80 грн., №2/06 від 06.06.2013 на суму 4 101,75 грн. третьою особою було поставлено відповідачу товар за Договором-1 на загальну суму 349 827,15 грн.

Платіжними дорученнями №33 від 08.04.2013 на суму 37 742,67 грн., №48 від 17.04.2013 на суму 13 219,20 грн., №154 від 19.08.2013 на суму 9 000,00 грн., №162 від 22.08.2013 на суму 16 000,00 грн., №173 від 28.08.2013 на суму 15 000,00 грн., №179 від 30.08.2013 на суму 47 000,00 грн., №227 від 11.10.2013 на суму 65 000,00 грн., №79 від 07.11.2013 на суму 10 000,00 грн., №288 від 28.08.2014 на суму 37 520,00 грн., №303 від 04.09.2014 на суму 50 000,00 грн., №353 від 23.09.2014 на суму 15 000,00 грн., №21 від 21.09.2015 на суму 34 345,28 грн. відповідачем було оплачено поставлений товар на загальну суму 349 827,15 грн.

Також третьою особою 07.11.2016 було складено акти коригування від 07.11.2016 №4, №5, №6, №7, відповідно до яких на підставі п. 3.5 Договору-1 здійснено коригування вартості поставленого товару у відповідності до відношення курсу гривні до американського долару, за результатами якого сума донарахування становить 126 839,51 грн., які були надіслані відповідачу та отримані останнім, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення від 17.11.2016, а також рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копії яких наявні в матеріалах справи.

Між третьою особою та позивачем 05.12.2016 був підписаний договір про відступлення права вимоги №05/12/16 (з урахуванням додаткової угоди №1 від 16.02.2017) (далі - Договір-2), за яким третя особа передала належне йому право вимоги згідно Договору купівлі-продажу №04/03-13ззр від 04.03.2013, укладеного між третьою особою та відповідачем, а позивач прийняв право вимоги, що належне третій особі за Договором-1.

Відповідно до п. 3.1.1 Договору-2 третя особа відступила позивачу право вимоги до відповідача за Договором-1 на суму 126 839,51 грн.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 05.12.2018, а в частині виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором - до моменту повного виконання таких зобов'язань (п. 5.1 Договору-2).

Третя особа 05.12.2016 направила відповідачу повідомлення про укладення Договору-2 від 05.12.2016 за вих. № 81, яким повідомила про перехід права вимоги стягнення коштів в сумі 126 839,51 грн. за Договором-1 до позивача (а.с. 41).

Вказане повідомлення отримане відповідачем 16.12.2016, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 42).

Через невиконання відповідачем свого зобов'язання зі сплати проведеного третьою особою донарахування вартості товару, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за актами коригування ціни в розмірі 126 839,51 грн.

За змістом статей 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України).

Згідно з приписами статей 525, 526, 629 ЦК України і статті 193 ГК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих кодексів, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У справі, яка розглядається, предметом позову є вимога позивача про стягнення заборгованості у зв'язку з неналежними виконанням відповідачем договірного зобов'язання, грошовий еквівалент якого визначено в іноземній валюті.

Відповідно до статті 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

За змістом статті 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що незалежно від валюти боргу (грошової одиниці, в якій обчислено суму зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня. У разі визначення у зобов'язанні грошового еквівалента в іноземній валюті сума, що підлягає сплаті за цим зобов'язанням, визначається у гривні за офіційним курсом відповідної валюти, встановленим НБУ, на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Умовами п. 2.1 Договору-1 сторони визначили, що вартість препаратів буде коригуватись на момент розрахунку пропорційно зміні відношення курсу гривні до американського долару на Міжбанківському валютному ринку України, по курсу продажу, що буде відображено в акті коригування, наданого третьою особою.

Якщо у договорі визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті та передбачено, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, проте фактично такий платіж ще не здійснено, оскільки боржник не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором, стягненню підлягає сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову.

Якщо внаслідок прострочення боржника кредитор звертається до суду, то в такому випадку чітко неможливо визначити дату платежу (день фактичної оплати) і, відповідно, внаслідок невиставлення коригувальних рахунків кредитор у розумінні статті 613 ЦК не вважається таким, що прострочив (прострочення кредитора).

Аналогійна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 21.06.2017 у справі № 3-432гс-17.

Проте, за умовами Договору-1, моментом порушеного права за кожною накладною, за якою поставлявся товар, передбачений п. 2.1 Договору-1 може бути 15.08.2013 в частині отримання 40% вартості товару 15.08.2013 та 25.09.2013 - 50% вартості.

Судова колегія констатує, що вимоги щодо оплати 10% від загальної вартості товару в сумі 37 742,67 грн., що передбачені тим же пунктом Договору-1, відповідачем виконані, отже право коригування вартості товару виникло лише на решту вартості поставленого та лише визначеного в п. 2.1 Договору-1 товару (Альфа-стар в.г., Альфа-дикамба в.р.к., Нокаут к.е., Командор в.р.к., Альфа-стандарт к.с., Фенікс к.е., Рамзес в.г., Альфалип в.р., Еталон к.е., Альфа-Прометрин к.с., Альфа-Нано-Гроу, Матадор).

Проте, з видаткових накладних вбачається, що протягом квітня-червня 2013 року третьою особою було поставлено відповідачу наступні препарати: Штеф-альфа-цип, Альфа-стандарт, Хортус, Дезарал к.с., Рамзес, Тівітус, Альфа-Дикамба, Диво Н, А гропав (каністра 5л), Тренд 90, Альфалип, Селефіт, Вебб, Фас, Вимпел-К 5кг, Нокаут, тобто, фактично препарати, які були поставлені відповідачу за спірними видатковими накладними, не співпадають з переліком препаратів, визначених у п.2.1 Договору-1 та вартість яких підлягає коригуванню, зокрема, п. 2.1 Договору-1 не передбачено коригування вартості наступних препаратів: Штеф-альфа-цип, Хортус, Дезарал к.с., Тівітус, Диво Н, А гропав (каністра 5л), Тренд 90, Селефіт, Вебб, Фас, Вимпел-К 5кг.

Вартість поставленого товару, що визначена сторонами в п. 2.1 Договору-1 та відповідно до видаткових накладних в сумі 349 827,15 грн. відповідачем сплачено на користь третьої особи до моменту укладання Договору-2.

Останній платіж мав місце 21.09.2015, тобто дійсно з частковим порушенням передбачених розділом 3 Договору-1 сторік, зокрема, після передбаченого п. 3.4 Договору-1 остаточного розрахунку (25.09.2013).

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 632 ЦК України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після виконання не допускається.

Встановлено, що третьою особою поставлено товар на загальну суму 349 827,15 грн., яка відповідачем повністю була сплачена, проте ані на момент фактичного платежу, ані на момент визначений в Договорі-1 остаточного розрахунку, третьою особою не було здійснено коригування вартості поставленого товару в порядку, передбаченому Договором-1.

Акти коригування №4, №5, №6, №7 були складені третьою особою лише 07.11.2016, майже через рік після остаточного розрахунку, тобто після припинення зобов'язань між сторонами.

Крім того, зі змісту наданих актів коригування взагалі не вбачається, коригування вартості якого та за якою накладною поставленого товару відбулось та в якій частині.

Надані позивачем у якості доказу наявності заборгованості акти звіряння взаєморозрахунків не можуть слугувати належним доказом, оскільки по-перше, в одному з них вказаний початок періоду січень 2011 - 1 липня, але не вказано кінцевого року звіряння, по-друге - вони підписані з боку відповідача невідомою особою, доказів повноважень якої матеріали справи не містять, відповідачем ці акти не визнаються.

Крім того, в наданих актах звірки суми, визначені за одні й ті ж документи різняться, а також відокремити зарахування проплат до кожної з поставок за Договором-1 неможливо, в призначенні платежу є лише посилання на Договір-1, суми оплат різняться з сумами накладних.

Також судова колегія вважає безпідставним твердження позивача, що сторони узгодили можливість коригування вартості всього товару, а не тільки зазначеного в п. 2.1 Договору-1 його частини,оскільки зміст п.п. 2.2 та 3.5 Договору-1 (на які посилається позивач) має відсильний характер до змісту п. 2.1 Договору-1.

Отже оскільки, препарати, які були поставлені відповідачу за спірними видатковими накладними, не співпадають з переліком препаратів, визначених у п.2.1 Договору-1 та вартість яких підлягає коригуванню, на момент існування зобов'язань коригування не відбулось, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 126 839,51 грн. задоволенню не підлягають.

Разом з тим, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання недійсним Договору-2, як такого, що не відповідає вимогам закону, оскільки суд правильно вказав, що умови Договору відступлення права вимоги №05/12/16 від 05.12.2016 щодо обсягу відступлених прав та розміру оплати за таке відступлення є істотними для цього договору, проте залишив поза увагою правові наслідки цього, оскільки досягнення або недосягнення сторонами згоди з усіх істотних умов Договору-2, свідчить про укладеність або неукладеність договору відповідно до ст. 638 ЦК України, але не є достатньою підставою до визнання договору недійсним.

Недоведеність у даній справі наявності боргу в межах заявлених позовних вимог за Договором-1 не може слугувати достатньою підставою для визнання недійсним Договору-2, оскільки сторони не позбавлені свого права внести відповідні зміни, виходячи із встановлених в судовому рішенні обставин.

Отже законних підстав до визнання недійсним Договору відступлення права вимоги №05/12/16 від 05.12.2016 відповідно до закону в порядку ст. 83 ГПК України судовою колегією не встановлено, в цій частині рішення суду підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 126 839,51 грн., за мотивами недоведеності.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судова колегія не вбачає.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 11.04.2017 у справі № 905/155/17 в частині відмови у задоволенні позовних вимог ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізична особа-підприємець ОСОБА_5, с. Вишневе, Харківська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 11.04.2017 у справі № 905/155/17 скасувати в частині визнання недійсним з моменту вчинення договору про відступлення права вимоги №05/12/16 від 05.12.2016, який був укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Деметра" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5.

В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 11.04.2017 у справі № 905/155/17 - залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: В.М. Татенко

Л.Ф. Чернота