ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2017 року Справа № 904/4945/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецова В.О.,

суддів: Чус О.В., Науменка І.М.,

секретар судового засідання: Пінчук Є.С.

за участю сторін:

від відповідача: ОСОБА_1 представник, довіреність №б/н від 30.05.2017 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Девелопмент Консалтінг Компані" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2017 р. у справі

за позовом підприємства з 100% іноземними інвестиціями "Білла-Україна", м.Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Девелопмент Консалтінг Компані", м.Кам'янське, Дніпропетровська область

про стягнення 308 156,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2017 р. у даній справі (суддя Рудовська І.А.) позов задоволено; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Девелопмент Консалтінг Компані" на користь підприємства з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА-Україна" 275 000,00 грн. заборгованості, 28 031,28 грн. інфляційних збитків, 5125,24 грн. 3 % річних, 4622,34 грн. судового збору. Повернуто на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" підприємству з 100% іноземними інвестиціями "Білла-Україна" надмірно сплачений судовий збір в розмірі 377,65 грн., перерахований згідно платіжного доручення № 4047 від 06.04.2017 р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Згадане рішення обґрунтовано посиланням на порушення відповідачем умов договору від 28.04.2016 р. щодо повного та своєчасного розрахунку за поставлене обладнання.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпро Девелопмент Консалтінг Компані" у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована посиланням на те, що в порушення п.1 ч.1 ст.63 ГПК України, господарським судом було відкрито провадження по даній справі за позовом, який підписано не уповноваженою особою.

Так, позовна заява підписана представником позивача адвокатом ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності № 15 від 15.03.2017 р., підписаної одноособово генеральним директором підприємства з 100% іноземними інвестиціями "Білла-Україна" ОСОБА_3

Проте, відповідно до інформації з Єдиного державного роеєстроу юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17.01.2017 р. особою, яка має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договору, та наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи є ОСОБА_3 (генеральний директор діє лише спільно з членом ради директорів згідно статуту), а також ОСОБА_4 (фінансовий директор, діє лише спільно з членом ради директорів згідно статуту з 01.01.2017 р.), ОСОБА_5 (прокурист, діє лише спільно з членом ради директорів згідно статуту з 01.01.2017 р.).

Таким чином, на думку скаржника, довіреність № 15 від 15.03.2017 р., яка підписана одноособово генеральним директором підприємства з 100% іноземними інвестиціями "Білла-Україна" ОСОБА_3 є незаконною, а адвокат ОСОБА_2 є неуповноваженою особою позивача, що не було встановлено судом першої інстанції.

Судом першої інстанції не враховані заперечення відповідача та не перевірено розрахунок суми боргу, заявлений до стягнення.

Згідно розрахунку відповідача сума інфляційного збільшення суми боргу складає 13 237,33 грн., 3% річних - 5 125,24 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Позивач не забезпечив в судове засідання явку повноважного представника, у поданому клопотанні просить розглянути справу за його відсутністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, враховуючи таке.

28.04.2016 р. між підприємством з 100% іноземними інвестиціями "БІЛЛА-Україна" (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро Девелопмент Консалтінг Компані" (покупець) укладений договір купівлі-продажу обладнання, за умовами продавець зобов'язується передати у власність покупцю, яке належить йому на праві власності та знаходиться у нього на балансі обладнання, що вказане в п. 1.2. даного договору, а покупець зобовязується в порядку та на умовах даного договору прийняти обладнання та оплатити його вартість (п.1.1. договору).

Під обладнанням сторони розуміють обладнання колишнє у використанні продавця перелік та вартість якого сторонами викладена в додатку № 1 до даного договору, обладнання розташоване за адресою: м.Дніпродзержинськ, пр.Леніна, 37 (п.1.2. договору).

Відповідно до п.2.2. договору все обладнання за даним Договором передається в день підписання даного договору, про що сторони підписують відповідний акт прийому передачі обладнання (п.2.1. договору).

Згідно п.3.1. договору загальна вартість обладнання, яке передається покупцю від продавця за даним договором складає 330 000 грн., в т.ч. ПДВ 55 000,00 грн., відповідно додатку № 1 до договору.

У пункті 3.2. договору сторони узгодили, що покупець сплачує загальну вартість обладнання, вказану в п.3.1. даного договору відповідно графіку платежів вказаного нижче: перший платіж до 05.06.2016 р. на суму 55 000,00 грн.; другий платіж до 05.07.2016 р. на суму 55 000,00 грн.; третій платіж до 05.08.2016 р. на суму 55 000,00 грн.; четвертий платіж до 05.09.2016 р.; пятий платіж до 05.10.2016 р. на суму 55 000,00 грн.; шостий платіж до 05.11.2016 р. на суму 55 000,00 грн.

Покупець має право прийняти обладнання за даним договором та оплатити його в порядку та в терміни, вказані в даному договорі (п.4.1.2. договору).

На виконання умов договору позивач передав відповідачу обладнання на загальну суму 330 000,00 грн., що підтверджується актом прийому-передачі електротехнічного обладнання від 28.04.2016 р.

Відповідач, в свою чергу, свої зобов'язання за договором виконав частково, сплативши 55 000,00 грн., внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 275 000,00 грн., що і стало підставою для звернення позивачем до суду з цим позовом.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Нормами ст.509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, встановивши наявність заборгованості за спірним договором, строк оплати якої настав, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 275 000,00 грн.

За ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2014 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні збитки за період з липня 2016 р. по квітень 2017 р. у розмірі 28 031,28 грн. та 3% річних за період з 06.07.2016 р. по 19.04.2017 р. у розмірі 5 125,24 грн.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 17.08.2017 р. було зобов'язано сторін надати до судового засідання обґрунтований та розгорнутий розрахунок інфляційних витрат та 3% річних.

На виконання зазначених вимог, позивачем надано відповідний розрахунок, за яким інфляційні збитки за період з липня 20167 р. по квітень 2017 р. - 30 758,67 грн., 3% річних - 5 110,01 грн.

Згідно розрахунку відповідача, наведеному у апеляційній скарзі сума інфляційного збільшення суми боргу складає 13 237,33 грн., а 3% річних - 5 125,24 грн.

Перевіривши розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, надані сторонами та здійснивши власний розрахунок, колегія суддів вважає, що підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 28 031,28 грн. та 3% річних - 5 110,01 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни оскаржуваного рішення в частині стягнення 3% річних.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання скаржника про те, що позовна заява була підписана неуповноваженою особою - адвокатом ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності, підписаною одноособово генеральним директором підприємства з 100% іноземними інвестиціями "Білла-України", враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів і закону.

Згідно ч. 1 ст. 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами.

У п.11.1, 11.2. Статуту підприємства з 100% іноземними інвестиціями "Біла-України" зазначено, що у підприємстві створюється колегіальний виконавчий орган у вигляді Ради Директорів, який здійснює поточне керівництво діяльністю підприємства. До складу Ради Директорів входять щонайменше два члени: Генеральний директор і Фінансовий директор, але не більше 4.

Кожен з членів Ради Директорів разом та окремо має право видавити накази по підприємству та/чи видавати довіреності будь-яким особам для вирішення будь-яких питань, що входять до компетенції Ради Директорів та/або окремого члена Ради Директорів (п.11.3.5 Статуту).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 25.04.2017 р. ОСОБА_6, 01.10.2016 (генеральний директор, діє лише спільно з членом ради директорів згідно статуту) - керівник, ОСОБА_4 (фінансовий директор, діє лише спільно з членом ради директорів згідно статуту з 01 січня 2017) - підписант, ОСОБА_5 (прокурист, діє лише спільно з членом ради директорів згідно статуту з 01 січня 2017) - підписант.

Проаналізувавши положення Статуту підприємства з 100% іноземними інвестиціями "Біла-України" та врахувавши витяг Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, колегія суддів вважає, що генеральний директор ОСОБА_6, підписавши довіреність на ім'я ОСОБА_2, діяла в межах наданих їй повноважень.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Девелопмент Консалтінг Компані" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2017 р. у справі №904/4945/17 змінити, виклавши у наступній редакції: «Позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Девелопмент Консалтінг Компані" (59925, Дніпропетровська область, м. Камянське, вул. Криворізька, 14 Б; ) на користь Підприємства з 100% іноземними інвестиціями "Білла-Україна" (02140, м. Київ, вул. Гришка, 3; ) 275 000,00 грн. заборгованості, 28 031,28 грн. інфляційних збитків, 5 110,01 грн. 3 % річних, 4 621,87 грн. судового збору, про що видати наказ. В решті позову відмовити».

Стягнути з підприємства з 100% іноземними інвестиціями "Білла-Україна", м.Київ на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро Девелопмент Консалтінг Компані" судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 0,47 грн.

Доручити господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному обсязі 11.09.2017 р.

Головуючий суддя: В.О.Кузнецов

Суддя О.В. Чус

Суддя І.М.Науменко