РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"14" вересня 2017 р. Справа № 902/88/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Дужич С.П. ,

суддя Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1 на рішення господарського суду Вінницької області від 16.05.2017 року у справі № 902/88/17 (суддя Білоус В.В.)

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра Фуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тульчинський маслосирзавод"

про стягнення 26221551,01 грн., з яких 1299999,6 грн. - простроченої заборгованості за кредитом, 21076103,11 грн. - строкової заборгованості за кредитом, 3261488,37 грн. - простроченої заборгованості за відсотками, 222538,29 грн. - строкової заборгованості за відсотками, 108647,88 грн. - пені за несвоєчасне погашення кредиту, 252773,76 грн. - пені за несвоєчасне погашення відсотків.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, за довіреністю, ОСОБА_3, за довіреністю,

відповідача 1 - не з'явився;

відповідача 2 - не з'явився.

В судовому засіданні від 14.09.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 16.05.2017 року позов ПАТ "Фідобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1 (далі - позивач) задоволено частково в сумі 1299999,6 грн. - простроченої заборгованості за кредитом, 21076103,11 грн. - строкової заборгованості за кредитом, 3261488,37 грн. - простроченої заборгованості за відсотками, 222538,29 грн. - строкової заборгованості за відсотками. У вимогах про стягнення 108647,88 грн. - пені за несвоєчасне погашення кредиту, 252773,76 грн. - пені за несвоєчасне погашення відсотків відмовлено. Стягнуто з ТзОВ "Терра Фуд" (далі - відповідач 1) та з ТзОВ "Тульчинський маслосирзавод" (далі - відповідач 2) солідарно на користь ПАТ "Фідобанк" 1299999,6 грн. - простроченої заборгованості за кредитом, 21076103,11 грн. - строкової заборгованості за кредитом, 3261488,37 грн. - простроченої заборгованості за відсотками, 222538,29 грн. - строкової заборгованості за відсотками, 201233,68 грн. для відшкодування судових витрат на судовий збір. Видано наказ.

Частково не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів 108647,88 грн. - пені за несвоєчасне погашення кредиту, 252773,76 грн. - пені за несвоєчасне погашення відсотків, покладення частини судових витрат на відповідача та просив прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Скаржник в обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено зміст матеріалів справи, а саме положень кредитного договору.

В судовому засіданні представники скаржника підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та надали пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Просили задоволити вимоги апеляційної скарги, та звільнити скаржника від сплати судового збору посилаючись на те, що він знаходиться у стані ліквідації і тому позбавлений можливості сплатити судовий збір.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, апеляційний суд встановив наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 07.10.2013 року між позивачем (банк) та відповідачем 1 (позичальник) укладено кредитний договір № 485Ю (з урахуванням укладених додаткових угод № 1 від 07.03.2014 року, № 2 від 21.03.2013 року, № 3 від 30.04.2014 року, № 4 від 23.07.2014 року, № 5 від 30,10.2014 року, № 6 від 02.02.2015 року, № 7 від 30.09.2015 року) відповідно до якого банк встановив позичальнику ліміт кредитної лінії в сумі 50000000 грн., а боржник у свою чергу зобовязався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 19,5 % річних - процентна ставка 1, 21,5 % річних - процентна ставка 2, а у разі прострочення платежів основного боргу та процентів, також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення та нараховані штрафи. 02.10.2015 року між позивачем та відповідачем 1 укладено додаткову угоду №6 до кредитного договору № 485Ю від 07.10.2013 року, відповідно до якої сторони домовилися встановити ліміт кредитної лінії у розмірі 23976103,41 грн.; встановити процентну ставку 1 у розмірі 33% річних; встановити процентну ставку 2 у розмірі 35% річних; встановити комісію 3 - комісія за обслуговування ліміту кредитної заборгованості у розмірі 0,33% від розміру ліміту кредитної лінії; встановлено графік погашення кредитної лінії.

Згідно п. 2.1. укладеного між сторонами кредитного договору банк надає позичальнику кредитну лінію з лімітом кредитної лінії, терміном погашення кредитної лінії з врахуванням графіку на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобовязується повернути кошти, одержані в рахунок кредитної лінії, сплатити проценти за користування кредитною лінією, комісії та виконати свої зобовязання у повному обсязі у строки/терміни, передбачені цим договором. Згідно розділу 4 кредитного договору (п. 4.1.) погашення заборгованості за кредитною лінією здійснюється в термін погашення кредитної лінії з врахуванням графіку та інших умов цього договору, у валюті заборгованості в безготівковому порядку на відповідний рахунок банку. відповідно до п. 4.2. договору проценти за користування кредитною лінією нараховуються на суму фактичного залишку заборгованості за кредитною лінією на кінець кожного банківського (операційного) дня банку виходячи з розміру процентної ставки 1 та процентної ставки 2, з врахуванням умов застосування таких ставок, передбачених цим договором. Згідно п. 4.3. договору комісія 1 нараховується банком одноразово в день укладення цього договору в національній валюті України та сплачується позичальником на відповідний рахунок банку в день укладення цього договору. Комісія 2 нараховується банком щоденно в національній валюті України від суми наявного щоденного невикористаного ліміту кредитної лінії. Пунктом 4.4. договору встановлено, що пеня розраховується щоденно, за кожний день прострочення сплати відповідного платежу, обумовленого договором (включаючи день виникнення простроченої заборгованості та день фактичного погашення простроченої заборгованості) в національній валюті України та сплачується позичальником на відповідний рахунок банку. Відповідно до п. 4.5. договору штрафи розраховуються банком в національній валюті України згідно рішення відповідного органу банку по факту порушення позичальником відповідних пунктів цього договору, що передбачають відповідальність у вигляді штрафів та підлягають сплаті Позичальником.

Згідно блоку 1 п. 8.2. договору позичальник зобовязаний своєчасно у відповідності до умов договору виконувати свої зобовязання за цим договором, в тому числі погашати заборгованість за кредитною лінією, сплачувати проценти за користування кредитною лінією, комісії та здійснювати будь-які інші платежі, обумовлені цим договором. Згідно розділу 9 договору за невиконання або неналежне виконання своїх обовязків винна сторона несе відповідальність згідно з чинним законодавством України, позичальник відповідає перед банком по зобовязаннях, які передбачені договором і повязані з ним, усім належним позичальнику майном, коштами та всіма активами, на які може бути звернуто стягнення згідно чинного законодавства України, при невиконанні будь-яких зобовязань позичальника, обумовлених блоком 1 п. 8.2. цього договору позичальник зобовязаний сплатити банку пеню, при невиконанні позичальником зобовязання, обумовленого блоком 2 п. 8.2. цього договору позичальник зобовязаний сплатити за вимогою банку штраф 1 за кожен випадок невиконання, при невиконанні будь-яких зобовязань позичальника, обумовлених блоком 3 п.8.2. цього договору позичальник зобовязаний сплатити за вимогою банку штраф 2 за кожен випадок невиконання. Згідно п. 12.9. строк позовної давності за будь-якими вимогами банку, що випливають з цього договору встановлюється тривалістю три роки.

Судами встановлено, що відповідно до ч. 2 п. 6.2 договору виконання зобовязань позичальника перед банком за цим договором забезпечується шляхом укладення, зокрема, договору поруки з відповідачем 2, відтак, на виконання вказаного пункту договору 07.10.2013 року між позивачем та відповідачем 2 (поручитель) укладено договір поруки № 485Ю-4 (з урахуванням укладених додаткових угод № 1 від 07.03.2014 року, № 2 від 30.04.2014 року, № 3 від 30.10.2014 року, № 4 від 02.02.2015 року, № 5 від 30.09.2015 року).

02.02.2015 року між позивачем та відповідачем 2 укладено додатковий договір №4 до договору поруки № 485Ю-4, згідно якого поручитель з укладанням цього додаткового договору підтверджує, що він ознайомлений з умовами додаткового договору (угоди) №6 від 02.02.2015 року до основного договору, укладеного між кредитором та боржником та підтверджує свої зобовязання за цим договором з врахуванням такого додаткового договору. Поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за невиконання боржником усіх його боргових зобовязань в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому, а саме : 1). зобовязання по поверненню кредиту, отриманого в межах ліміту кредитної лінії в розмірі 23976103,41 грн. в строк до 29.01.2016 року, якщо інший строк не обумовлено основним договором; 2). зобовязання по сплаті процентів за користування кредитними коштами в розмірі, обумовленому основним договором, але не більше 35% річних; 3). комісій, неустойки (пені, штрафів), інших платежів - в сумах, терміни та на умовах, визначених основним договором.

30.09.2015 року між позивачем та відповідачем 2 укладено додатковий договір № 5 до договору поруки №485Ю-4, згідно якого поручитель з укладанням цього додаткового договору підтверджує, що він ознайомлений з умовами додаткового договору №7 від 30.09.2015 року до основного договору, укладеного між кредитором та боржником та підтверджує свої зобовязання за цим договором з врахуванням такого додаткового договору (угоди).

Згідно п.1.1. договору поруки поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за невиконання боржником усіх його боргових зобовязань в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому щодо зобовязання по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій, пені, штрафів тощо, а відповідно до п.1.4. договору поруки, у разі порушення боржником боргових зобовязань, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем зобов'язання згідно кредитного договору та додаткових угод виконано в повному обсязі, а саме: надано відповідачу кредитні кошти в порядку та розмірі передбаченими в кредитному договорі та додаткових угодах, що підтверджується випискою про рух коштів з рахунків відповідача 1 та довідкою щодо руху коштів, однак, відповідачем 1 зобов'язання щодо повернення кредиту в повному обсязі не виконано.

Зважаючи на зазначені обставини, ПАТ "Фідобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1 звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення 26221551,01 грн.

Рішенням від 16.05.2017 року господарський суд Вінницької області зазначений позов задовольнив частково, відмовивши позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів 108647,88 грн. - пені за несвоєчасне погашення кредиту, 252773,76 грн. - пені за несвоєчасне погашення відсотків.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення частковому скасуванню, з огляду на наступне.

Як зазначено вище, між позивачем та відповідачем 1 укладено кредитний договір № 485Ю від 07.10.2013 року.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

В силу ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України, ч.7 ст.193 ГК України).

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. В силу ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи той факт, відповідачі не надали суду першої інстанції доказів здійснення з позивачем розрахунків по сумі 1299999,6 грн. - простроченої заборгованості за кредитом, 21076103,11 грн. - строкової заборгованості за кредитом, контррозрахунку позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення зазначених позовних вимог позивача.

Окрім того, при зверненні до суду першої інстанції позивачем було заявлено вимоги про стягнення з відповідачів 3261488,37 грн. простроченої заборгованості за відсотками та 222538,29 грн. строкової заборгованості за відсотками.

Як було передбачено сторонами при укладені кредитного договору, згідно умов останнього відповідач 1 повинен був сплатити позивачу 3261488,37 грн. простроченої заборгованості за відсотками, 222538,29 грн. строкової заборгованості за відсотками, проте, всупереч цьому, судами встановлено, що відповідачем зазначених сум позивачу сплачено не було, а станом на день розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем 1 не було надано жодних доказів у підтвердження факту сплати позивачу вказаних сум. Доказів в обґрунтування підстав неможливості виконання даного зобов'язання відповідачем 1 також подано не було.

Наявні в матеріалах справи письмові заперечення відповідача 2 зазначені у письмовому відзиві з посиланням не на той графік погашення кредиту який застосовано позивачем при здійсненні розрахунку позовних вимог спростовуються розрахунком позивача поданим 07.02.2017 із супровідним листом від 03.02.2017 року.

Судом першої інстанції підставно відхиленні заперечення відповідача 2, оскільки згідно п. 4.4 договору поруки порука припиняється із належним і повним виконанням всіх боргових зобов'язань за основним договором, що забезпечується порукою за цим договором. Тобто визначений момент дії договору поруки. Оскільки відповідач 1 не виконав своїх зобов'язань взятих в кредитному договорі то цей момент не настав, а тому порука не припинилась.

Разом з тим, позивачем в суді першої інстанції було заявлено вимоги про стягнення з відповідачів 108647,88 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 252773,76 грн. пені за несвоєчасне погашення відсотків. Зазначені вимоги судом першої інстанції залишенні без задоволення.

Однак, колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

В силу ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно ст. 610 цього ж Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

В силу ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що судом першої інстанції зазначено про те, що сторонами не погоджено в договорі розмір пені, тому відсутні підстави для її стягнення.

Проте, як вбачається з Розділу 1 Кредитного договору № 485Ю від 07.10.2013 року "Терміни та фінансові параметри угоди" на сторінці 2 угоди встановлено, що пеня - це вид неустойки за порушення позичальником зобов'язань за цим договором. Пеня встановлюється в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на дату прострочення відповідного платежу. Відтак, у даному розділі договору сторонами було чітко зафіксовано розмір пені.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а відповідно до ч. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідно положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Враховуючи зазначене, перевіривши правильність розрахунку позивачем заявлених сум пені, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідачів 108647,88 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 252773,76 грн. пені за несвоєчасне погашення відсотків.

В силу ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником доведено в повній мірі свою правову позицію, представлено переконливі аргументи у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасування з винесененням апеляційним судом в цій частині нового рішення.

Стосовно клопотання скаржника про звільнення від сплати судового збору, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає наступне.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 року, серед іншого, скаржнику було відстрочено сплату судового збору до 25.07.2017 року.

Ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 25.07.2017 року та від 08.08.2017 року повторно було зобов'язано скаржника подати суду докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги, однак, станом на момент винесення постанови апеляційним господарським судом скаржником доказів сплати судового збору подано не було.

Проте, як встановлено підпунктом 3.4. п. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене та той факт, що судове рішення апеляційним господарським судом винесене на користь позивача, судовий збір з останнього в силу підпункту 3.4. п. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року не стягується, а витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідачів, оскільки, згідно ч. 3 підпункту 4.1. п 1 цієї ж Постанови Пленуму у разі коли позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати у цьому випадку також розподіляються між відповідачами порівну.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 104, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1 задоволити.

2. Рішення господарського суду Вінницької області від 16.05.2017 року у справі № 902/88/17 скасувати в частині часткового задоволення позову та відмови у задоволенні вимог про стягнення 108647,88 грн. - пені за несвоєчасне погашення кредиту, 252773,76 грн. - пені за несвоєчасне погашення відсотків.

Прийняти в цій частині нове рішення.

"Позов задоволити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра Фуд", (23600, Вінницька область, м. Тульчин, вул. Полковника Ганжі, буд.16) та з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тульчинський маслосирзавод", (23600, Вінницька обл., Тульчинський р-н, м. Тульчин, вул. Полковника Ганжі, буд. 16) солідарно на користь Публічного акціонерного товариства "Фідобанк", (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, 58) 108647,88 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 252773,76 грн. пені за несвоєчасне погашення відсотків, 5466,32 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.".

В решті рішення господарського суду Вінницької області від 16.05.2017 року у справі № 902/88/17 залишити без змін.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра Фуд", (23600, Вінницька область, м. Тульчин, вул. Полковника Ганжі, буд.16) в доход Державного бюджету України 132000 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тульчинський маслосирзавод", (23600, Вінницька обл., Тульчинський р-н, м. Тульчин, вул. Полковника Ганжі, буд. 16) в доход Державного бюджету України 132000 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду Вінницької області видачу відповідних наказів.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Тимошенко О.М.