ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року Справа № 910/3706/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Владимиренко С.В. - доповідач,
суддів:Демидової А.М.,
Шевчук С.Р.
розглянув касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 22.05.2017р.
та рішення господарського суду міста Києва від 14.05.2014р.
у справі№910/3706/14 господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4
простягнення 637 доларів США 99 центів

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 вересня 2017 року у зв'язку з відпусткою суддів Євсікова О.О., Кролевець О.А., для слухання справи №910/3706/14 сформовано колегію суддів Вищого господарського суду України у складі головуючий суддя (доповідач) - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Шевчук С.Р.

за участю представників

позивача - не з'явились;

відповідача - ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.05.2014р. (суддя Сташків Р.Б.) у справі №910/3706/14 позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задоволено, стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 637 доларів США 99 центів заборгованості по підвищеним процентам, а також 1827 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017р. (колегію суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Зубець Л.П., Ткаченка Б.О.) зазначене рішення господарського суду міста Києва залишено без змін.

Не погоджуючись з вищезазначеними рішенням та постановою, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (надалі - ФОП ОСОБА_4) звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій зазначаючи про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017р. та рішення господарського суду міста Києва від 14.05.2014р. скасувати, а справу №910/3706/14 передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача, суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14.03.2003р. між позивачем - Закритим акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (яке в подальшому перейменоване на Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк"), як банком, та відповідачем - ФОП ОСОБА_4, як позичальником, було укладено Кредитний договір №SL060 (надалі - Кредитний договір), за умовами якого Позичальнику надавалися в користування грошові кошти в розмірі 39850 дол. США, з кінцевим строком поверненням до 16.03.2006р. згідно погодженого сторонами графіку, та зі сплатою 14% річних як базової процентної ставки за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку, та зі сплатою 35% підвищеної процентної ставки за користування кредитними коштами понад погоджений сторонами у договорі строк. Судами також встановлено, що грошові кошти за умовами Кредитного договору надані відповідачу на умовах їх забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності. Умови кредитування сторонами погоджено, зокрема, в розділах 1, 2 та 4 Кредитного договору та в Додатку №1 до Кредитного договору, які включають умови надання та повернення кредитних коштів, а також порядок, строки нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Згідно з п.4.2 Кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань про погашення кредиту, передбачених п.п.1.3, 2.2.3, 2.3.2 даного договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 35% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Пунктом 4.7 Кредитного договору встановлено, що при непогашенні кредиту в термін, встановлений п.п.1.3, 2.2.3, 2.3.2 даного договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості з простроченої суми кредиту розрахунок відсотків здійснюється відповідно до п.4.2 даного договору з дня виникнення простроченої заборгованості.

А у п.4.8. договору сторони погодили, що розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначене положення узгоджується з п. 6.1. договору, відповідно до якого договір набирає сили з моменту підписання даного договору обома сторонами і діє в обсязі перерахованих грошових коштів до повного виконання зобов'язань сторонами за даним договором.

Як встановлено судами, на виконання умов Кредитного договору позивач надав відповідачу кредит, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 18.03.2003р. проте в порушення умов Кредитного договору та графіку погашення кредиту, відповідач здійснював платежі з порушенням строків та не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість. Станом на 20.02.2014р. (дата складання позовної заяви) заборгованість за кредитом становила 606,50 доларів США, у зв'язку із чим позивач звернувся із позовом про стягнення з відповідача заборгованості по нарахованим підвищеним відсоткам у розмірі 637,99 дол. США за період з 20.02.2011р. по 20.02.2014р. за 1097 днів.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно з приписами ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

В силу положень ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків та є обов'язковим для виконання сторонами (ст.ст. 11, 610, 626, 629 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями статей 1049, 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ч.2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судами попередніх інстанцій у відповідності до вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що копією платіжного доручення № 1 від 18.03.2003р., довідкою від 16.04.2014р. про стан заборгованості, а також розрахунком заборгованості станом на 20.02.2014р. підтверджується виконання позивачем своїх зобов'язань за Кредитним договором належним чином та в повному обсязі, та надання відповідачу обумовлених кредитних коштів, та цими ж письмовими доказами підтверджується невиконання відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним договором щодо повернення суми кредиту та сплати процентів належним чином та в повному обсязі, що призвело до накопичення заборгованості. Натомість, заперечень щодо здійснених позивачем нарахувань та наведених ним сум, а також контррозрахунку нарахованої заборгованості по процентам, відповідачем суду надано не було.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що в суді апеляційної інстанції відповідачем було заявлено клопотання про застосування позовної давності до вимог позивача. Судом зазначено, що відповідач просив застосувати наслідки спливу позовної давності, посилаючись на те, що кінцевий строк погашення кредиту визначений у Додатку №1 до Кредитного договору "Графік погашення кредиту" - 16.03.2006р., а відтак, за переконанням останнього, строк позовної давності сплив 16.03.2009р. Аналогічні за змістом доводи містить і касаційна скарга ФОП ОСОБА_4

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Проте суд апеляційної інстанції вірно вказав на те, що в позовній заяві позивач просив стягнути 637,99 доларів США заборованості по нарахованим підвищеним відсоткам у межах трирічного строку, що передував зверненню до суду. Тобто колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного господарського суду про те, що позовна давність із вказаних вимог не пропущена, а вимоги про стягнення вказаної суми правомірно задоволені судом. Тоді як протилежні доводи заявника касаційної скарги ґрунтуються на неправильному розумінні та тлумаченні ним положень чинного в Україні законодавства та не спростовують правильності здійснених судом висновків, що унеможливлює прийняття таких доводів судом касаційної інстанції в якості підстави для зміни або скасування оскаржуваних судових актів.

Відповідно до ст.1117 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, оскільки це суперечить меті касаційного перегляду справи, що полягає у перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що рішення судів у даній справі відповідають нормам матеріального та процесуального права, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують вірних висновків суду апеляційної інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування постанови відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017р. у справі №910/3706/14 залишити без змін.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М.Демидова

С.Р.Шевчук