ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.09.2017 Справа № 907/783/16

Судова колегія у складі головуючого судді Йосипчук О.С., судді Пригара Л.І. та судді Васьковський О.В., розглянувши матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПСП-Україна» м.Мукачево

До відповідача1: Управління поліції охорони в Закарпатській області м.Ужгород, та

До відповідача2: Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» м.Київ

про відшкодування збитків в розмірі 4500 грн.

За участі представників сторін:

Позивача: представник не зявився

Відповідача1: ОСОБА_1 - представник

Відповідача2: ОСОБА_2 -представник

СУТЬ СПОРУ: Товариством з обмеженою відповідальністю «ПСП-Україна» м.Мукачево заявлено позов до Управління поліції охорони в Закарпатській області м.Ужгород, та до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» м.Київ про відшкодування збитків в розмірі 4500 грн.

Згідно із позовною заявою, підставою для звернення із позовом стала подія, яка сталася 23.11.2016р. близько 11.00 год, де на територію позивача по вул.Жовтневій, 97 в с.Фанчиково, Виноградівського району заїхали представники відповідачів і заблокували перевезення вантажу автомашиною з державним номером АО3224АМ та причіпом державний номер АО 4763ХХ у якому знаходилась продукція консервація вагою 20 тон.

Як слідує із позовної заяви, представники відповідачів вчинили блокування руху транспорту на територію та з території позивача, використовуючи погрози та психічний тиск і примусили водія автомашини розтентувати вантажний автомобіль для його огляду. Таким чином, затримка автомашини тривала 3 години.

Власне, наведеними вище діями відповідачем завдано збитки, які передбачені умовами договору п.7.1. договору №21/03 від 22.01.2014р. про перевезення вантажів та транспортно-експедиційне обслуговування та заявкою №21/11/01 від 21.01.2016р., а саме відшкодування збитків, завданих затримкою вантажу в розмірі 1500 грн. за кожну годину простою.

Зважаючи на наведене вище та з посиланням на правила ст.ст.22, 1166 ГК України, позивач просить стягнути на його користь 4500 грн. збитку з розрахунку 3 години затримки (1500 грн. за кожну годину затримки).

У послідуючому, 04.04.2017р. позивачем було заявлено клопотання про залучення до участі у справі в якості відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» з огляду на те, що із відомостей які містяться у відзиві відповідача 1, вбачається участь у блокуванні автомашини і представника ПАТ «Державний ощадний банк України». Згідно із клопотанням позивача від 04.04.2017р. він просить стягнути суму збитку з обох відповідачів солідарно. Вказане клопотання судом було задоволено і ухвалою господарського суду Закарпатської області 04.05.2017р. у справі №907/783/16 ПАТ «Державний ощадний банк України» було залучено до участі у справі в якості відповідача.

Листом від 13.09.2017р. позивач підтвердив свої позовні вимоги та заявив клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема заперечення відповідача 1 стосуються того, що 22.11.2016р. між Управлінням поліції охорони в Закарпатській області та ПАТ «Державний ощадний банк України» було укладено договір №146 про надання послуг з охорони публічної безпеки та порядку. Згідно змісту зазначеного договору №146, його предметом є охорона публічної безпеки та порядку заставного рухомого та нерухомого майна, на яке у відповідності до ухвали господарського суду Закарпатської області від 02.09.2016р. у справі №907/467/16 було накладено арешт.

Саме на виконання згаданого вище договору 23.11.2016р. працівники УПО в Закарпатській області, разом із представником ПАТ «Державний ощадний банк України» прибули до місця виконання договірних зобовязань, однак дій, повязаних із увірванням на територію заводу та психологічного тиску і погроз не застосовували. При цьому, представник банку оглянув вантаж, який перевозився, зі згоди водія.

Відповідач 2 письмових пояснень по суті позову не подав.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Як вбачається із матеріалів справи, спір виник внаслідок перешкоджання відповідачами позивачу здійснення ним перевезення власної продукції власним транспортом (ТТН №З113 від 23.11.2016р.), шляхом блокування транспорту на території позивача в с.Фанчиково, по вул.Жовтневій, 97.

Позивач вважає згадані дії відповідачів неправомірними і безпідставними.

Водночас, досліджуючи обставини справи, судом встановлено, що наведені вище приміщення використовуються позивачем на підставі Договору оренди складських приміщень №21/10-О, який укладено 03.11.2015р., де позивач ТОВ «ПСП-Україна» отримав від ТОВ «Консервний завод «Універ» у оренду частину складських приміщень за адресом с.Фанчиково, Виноградівського району по вул.Жовтнева, 97 для використання у підприємницькій діяльності.

Таким чином, як свідчить договір №21/10-О та Акт прийому передачі приміщень від 03.11.2015р. у оренду позивачу передано не територію ТОВ «Консервний завод «Універ», а частину обєкта нерухомості.

Отже, позивач у справі з 03.11.2015р. використовує на правах оренди нерухоме майно ТОВ «Консервний завод «Універ».

Поряд з цим, судовим розглядом справи встановлено, що учасниками товариства з обмеженою відповідальністю "Консервний завод "Універ" прийнято рішення, оформлене протоколом №67 від 04.07.2016, про ліквідацію товариства з обмеженою відповідальністю "Консервний завод "Універ" (Закарпатська область, м.Виноградів, вул.Промислова,1, код 32218536); виконання функцій ліквідаційної комісії покладено на орган управління товариства - в.о. директора ОСОБА_3; встановлено строк ліквідації товариства - не більше шести місяців з моменту внесення державним реєстратором до ЄДР запису про прийняття учасниками рішення про припинення товариства шляхом ліквідації; встановлено строк для пред"явлення кредиторами вимог - протягом двох місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення товариства.

08.07.2016р. здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи товариства з обмеженою відповідальністю "Консервний завод "Універ" та встановлення строку для заявлення вимог кредиторами до 16.09.2016.

Оприлюднення здійснено на офіційному сайті https://usr.minjust.gov.ua/ua/home, в розділі оприлюднення інформації, оскільки друкування бюлетеня скасовано з 01.01.2016р.

ОСОБА_4 від 19.07.2016 № з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджено внесення запису про перебування юридичної особи товариства з обмеженою відповідальністю "Консервний завод "Універ" (код 32218536) з 08.07.2016 в стані припинення за рішенням засновників, про строк для заявлення кредиторами своїх вимог - 16.09.2016.

У відповідності до ст.111 Цивільного кодексу України ліквідатором вжито заходи щодо надіслання кредиторам повідомлень про початок ліквідаційної процедури та прийняття ліквідаційною комісією кредиторських вимог до 16.09.2016, що підтверджено копіями відповідних повідомлень з доказами про їх надіслання (справа №907/766/16).

Таким чином, на момент виникнення спірної ситуації, орендодавець знаходився в стані ліквідації із здійсненням процедури формування ліквідаційної маси та виявлення складу кредиторів.

Довідкою №91 від 22.11.2016р. про перелік майна ТОВ "Консервний завод "Універ" відображено наявність майна боржника, загальна балансова вартість якого складає 18515909,20 грн. Згідно довідки №93 від 22.11.2016р. наведено перелік майна ТОВ "Консервний завод "Універ", яке перебуває в іпотеці, заставі на користь кредитора ПАТ "Державний ощадний банк України". Обтяження майна боржника на користь кредитора ПАТ "Державний ощадний банк України" підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта (номер інформаційної довідки 67758949, дата формування 09.09.2016), ОСОБА_4 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (№ витягу 50297243, дата видачі 12.09.2016).

Окрім того, згідно Ухвали господарського суду Закарпатської області від 02.11.2016р. у справі №907/467/16, відповідач 2 (ПАТ «Державний ощадний банк України») посилаючись на те, що 08.07.2016 з метою ухилення від виконання взятих на себе зобовязань за Кредитним договором ТОВ "Консервний завод "Універ", всупереч вимогам чинного законодавства України, зокрема частині 3 статті 110 Цивільного кодексу України та частині 1 статті 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання банкрутом" було прийнято рішення про початок процедури припинення товариства, шляхом добровільної ліквідації, заявив клопотання про вжиття заходів забезпечення позову про стягнення із ТОВ "Консервний завод "Універ" кредитного боргу за рахунок переданого у заставу і іпотеку майна. У складі обтяженого майна також знаходиться і активи, розташовані в с.Фанчиково, по вул.Жовтнева, 97, частину яких, після відкриття ліквідаційної процедури, використовував позивач у справі.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 02.11.2016р. у справі №907/467/16 на майно ТОВ "Консервний завод "Універ", у тому числі і активи, які розміщені в с.Фанчиково, по вул.Жовтневій, 97 було накладено арешт з метою забезпечення майнових вимог відповідача 2 у цій справі.

Накладаючи арешт на це майно, судом у справі №907/467/16 прийнято до уваги те, що, 12.08.2016 під час огляду заставленого майна виробничого обладнання, переданого в заставу за договором застави обладнання 250311-о від 25.03.2011, укладеним між АТ "Ощадбанк" та ТОВ "Консервний завод "Універ", позивачем було встановлено факт наявності заставленого майна виробничого обладнання, частина якого зберігається за місцезнаходженням, передбаченим договором застави, однак окреме майно запаковане в поліетиленову плівку, що може свідчити про наміри Відповідача перевезти зазначене майно у інше приміщення або за іншою адресою. Тобто майно, яким забезпечуються кредитні вимоги позивача та яке являється предметом судового стягнення у цьому спорі, може зникнути.

Окрім того, 12.08.2016 під час перевірки іншого заставленого майна товарів в обороті, переданого в заставу за договором застави товарів в обороті 250311-то від 02.08.2011, укладеним між АТ "Ощадбанк" та ТОВ "Консервний завод "Універ", банком встановлено факт часткової наявності майна на суму 9 524 202,92 грн та факт відсутності заставленого майна на суму 10 506 747,08 грн, що підтверджується складською довідкою, наданою ТОВ «Консервний завод «Універ» та актом перевірки заставлених товарів в обороті від 12.08.2016, підписаним уповноваженими представниками сторін. Окрім того, було прийнято до уваги і значну кількість майнових претензій кредиторів, які заявлені до відповідача у судовому порядку. Так, за заявами кредиторів про стягнення із ТОВ "Консервний завод "Універ" грошових вимог Господарським судом Закарпатської області порушено справи №907/248/16 про стягнення 31300 грн. боргу (Ухвала від 20.04.2016р.), №907/330/16 про стягнення 187113,89 грн. боргу (ухвала від 30.05.2016р.), №907/425/16 про стягнення 45552652,67 грн. боргу (ухвала від 06.09.2016р.), №907/431/16 про стягнення 182467,20 грн. (Ухвала від 12.07.2016р.), №907/484/16 про стягнення 225700 грн. боргу (Ухвала від 04.08.2016р.), №907/556/16 про стягнення 229171,72 грн. боргу (Ухвала від 06.09.16р.).

Таким чином, судом установлено, що зважаючи на вищеприведені обставини та те, що Рішенням засновників ТОВ "Консервний завод "Унікор" прийнято рішення про припинення юридичної особи, про що внесено відомості 08.07.2016р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у різний спосіб вживались дії, направлені на збереження майнових активів ТОВ "Консервний завод "Унікор" для забезпечення вимог кредиторів, у складі яких перебуває і ПАТ «Державний ощадний банк України» - відповідач 2 у справі.

Далі, судом встановлено, що для забезпечення охорони публічної безпеки і порядку на обєкті (охорона заставного майна), що розташований за адресою Виноградівський район, с.Фанчиково, вул.Жовтнева, 94, 97, 98, 100, 101, 103 між Управлінням поліції охорони в Закарпатській області (відповідач1 ) та ПАТ «Державний ощадний банк України» (відповідач2) було укладено договір №146 від 23.11.2016р. про надання послуг з охорони публічної безпеки та порядку.

Саме на виконання цього договору і вчинялись дії у спірній ситуації.

Як видно із висновку, затвердженого 26.11.2016р. Начальником Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ ПП в Закарпатській області, 23.11.2016р. між ПАТ «Державний ощадний банк України» та Управлінням поліції охорони в Закарпатській області укладено договір з метою збереження арештованого майна о 09.30.год 23.11.2016р. за адресою Жовтнева, 94/98 (с.Фанчиково) працівниками ПАТ «Державний ощадний банк України» та Управлінням поліції охорони в Закарпатській області було здійснено виїзд з метою встановлення постів, в ході якого виявлено факт завантаження товарної продукції зі складського приміщення №1 та 2 за адресою с.Фанчиково, вул.Жовтнева, 97 в вантажний автомобіль НОМЕР_1. Наведений висновок складено зі слів громадянина ОСОБА_2, який додатково повідомив про те, що під час повторного приїзду 23.11.2016р. в 15.15.год згаданий транспортний засіб покинув територію з продукцією. Подібний висновок складено і за заявою громадянина ОСОБА_5 від 03.12.2016р.

Згідно змісту повідомлення про результати розгляду повідомлення (Лист від 07.12.2016р. №13093/106/27/2-2016), щодо вивезення майна з території заводу заводу за адресою с.Фанчиково, вул.Жовтнева, 97, співробітниками Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП України в Закарпатській області здійснено перевірку з виїздом на місце та встановлено відсутність ознак будь-якого кримінального та адміністративного порушення.

Зважаючи на таке, доказів проникнення працівниками ПАТ «Державний ощадний банк України» та Управлінням поліції охорони в Закарпатській області на територію приміщення, яке відповідно до договору №21/10-О від 03.11.2015р. з метою перешкоджанню діяльності ТОВ «ПСП-Україна» матеріалами справи не встановлено. Зупинка автомашини відповідачем 1, що виїзджала за ворота території обєкта, що належить ТОВ «Консервний завод «Універ» і на який накладено арешт з метою збереження, є виправданим в силу наведених вище обставин і не містить ознак проникнення на територію складу, частина якого на правах оренди використовується позивачем у справі.

Дії відповідачів, що мали місце поблизу території місця розташування активів ТОВ «Консервний завод «Універ» викликані необхідністю реалізації завдань, відповідно до договору №146 від 23.11.2016р. про надання послуг з охорони публічної безпеки та порядку, передбаченого правилами Закону України «Про національну поліцію» та згідно п.2 Інструкції про порядок охорони працівниками поліції охорони Мукачівського МВ УПО в Закарпатській області публічної безпеки і порядку на обєкті за адресою Закарпатська область, с.Фанчиково, вул.Жовтнева, 94, 97, 98, 100, 101, 103, яку затверджено 22.11.2016р. Начальником Управління поліції охорони в Закарпатській області та Начальником філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Власне тому, наведені вище обставини суперечать, по суті, обставинам, закладеним позивачем в основу підстав позову, а подані позивачем додаткові пояснення містять обставини та нормативне обґрунтування позову із яких вбачається не пряму відповідальність вину відповідачів, а опосередковану обставинами, викликаними необхідністю збереження активів, які являють собою предметами застави і іпотеки, а тому не можуть прийматись судом в якості спроможного обґрунтування позовних вимог про стягнення 4500 грн. шкоди, відповідно до приписів ст.22 ГПК України.

Досліджуючи подані позивачем докази суд здійшов розбіжності у поясненнях позивача щодо кваліфікованої затримки вантажу на три години та установлених договором №21/03 від 22.01.2014р. і заявкою №21/11/01 від 21.11.2016р., які не були усунуті позивачем у ході судового розгляду справи.

Так, згідно установлених договором №21/03 від 22.01.2014р. і заявкою №21/11/01 від 21.11.2016р. умов взаємодії, позивач, як замовник перевезення несе відповідальність у вигляді 1500 грн. штрафу за несвоєчасне вивантаження авто. При цьому, згідно заявки, датою вивантаження вантажу поживача встановлено 23.11.2016р. без визначення години вивантаження. Згідно особливих умов згаданої заявки, оплата здійснюється за кожне перевезення здійснене в період з 08.00 год 22.11.2016р. по 11.00год 23.11.2016р. Таким чином, чітких зобов'язань щодо часу вивільнення автомашини умовами не передбачено.

Поряд з цим, із пояснень позивача видно що спірна подія сталося близько 11.00год 23.11.2016р. (без чіткої вказівки на дату виникненя події), а згідно поданих же пояснень - відповідачі здійснили виїзд 0 09.30год 23.11.2016р. та повторний приїзд в 15.15год 23.11.2016р. Окрім того, позивач посилається на затримку на три години вантажу, однак не вказує на дату вивантаження у пункті вивантаження (м.Виноградів, вул.Чапаєва, 22), що унеможливлює установлення терміну затримання та причини затримки.

Заслуговує на увагу і претензія транспортної організації (ТОВ "ЕКО-Пласт"), що виконувала перевезення вантажу позивача (Лист від 24.11.2016р.), що без заперечень погоджена позивачем. Згідно цієї претензії, строки вавантаження вантажу та вивільнення автомашини має відбутись до 11.00 год 23.11.2016р., в той час, як, згідно пояснень позивача, біля 11.00 години автомашина лише виїзжала із вантажем позивача, а не розвантажувалась в пункті вивантаження (пункт вивантаження, згідно ТТН №З113 від 23.11.2016р., - м.Виноградово, вул.Чапаєва, 22).

Документально підтверджених пояснень, які б усували розбіжності у поясненнях позивача і поданих ним же доказах позивачем не надано. За таких обставни, вина відповідачів у недотриманні позивачем умов договору про перевезення вантажів та транспортно-експедиційне обслуговування №21/03 від 22.01.2014р. не може бути достовірно встановленою.

Слід зауважити, що відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частинами 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 Господарського кодексу України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна як наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що для застосування, обраного позивачем заходу відповідальності, слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

З урахуванням викладеного судом піддано аналізу наявних у справі доказів та пояснень представників через призму підстав позову, що містяться у позовній заяві, на предмет з'ясовування причини затримки автотранспорту позивача, як події, що досліджується судом, та обставини, пов'язані із діями/бездіяльністю сторін спору, інших учасників події, а також вжиттям сторонами спору усіх залежних від них заходів щодо запобіганню настанню негативних для позивача наслідків.

Виходячи з положень ст. 1166 ЦК України і ст. 218 ГК України, позивач повинен був довести безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями відповідача, який завдав шкоду та самою шкодою.

З огляду на висновки п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 р. №6 та з урахуванням п. 6 роз'яснення Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" від 01.04.1994 р. №02-5/215 суд звертає увагу на те, що задоволення позовних вимог про стягнення збитків може вважатись законним та обґрунтованим у разі встановлення судом наявності в обставинах справи одночасно чотирьох умов: наявність правил поведінки, встановленого законом або договором, факту порушення такого правила поведінки винною особою, збитків у потерпілої особи, безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

Таким чином, позаяк матеріали справи не містять спроможних доказів на підтвердження факту нанесення відповідачем збитків безпосередньо, як це вказує позивач у справі, наявних підстав для задоволення позову суд не знаходить. Отже, позивачем, при розгляді даного спору не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідачів, які мають бути протиправними, їх прямої вини та шкодою, завданою позивачу, що є обов'язковою умовою для стягнення позадоговірної шкоди відповідно до ст. 1166 ЦК України.

Позадоговірна (деліктна) відповідальність, яка є видом цивільно-правової відповідальності, настає при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи, як: а) протиправність поведінки; б) шкода; в) причинний зв'язок між ними; г) вина заподіювача шкоди. Зазначені підстави визначаються загальними, оскільки для вирішення деліктного зобов'язання їх існування потрібне в усіх випадках, якщо інше не обумовлено законом.

Поряд з цим, при вирішенні спору про відшкодування шкоди суд в обов'язковому порядку встановлює наявність таких умов відповідальності відповідача як безпосередній причинний зв'язок між відповідними діями (бездіяльністю) і шкодою та вину відповідача.

При цьому обов'язок доведення в суді факту протиправної поведінки відповідача, розміру завданої шкоди, а також прямого причинного зв'язку між ними покладається на позивача з документальним підтвердженням обґрунтованого розрахунку суми, що стягується на відшкодування заподіяної шкоди.

Водночас, відсутність або ж недоведеність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування шкоди (збитків).

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів. До обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, відносяться обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких ґрунтуються його заперечення проти позову.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів - підстав позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову. Позовні вимоги повинні бути доведені і не можуть базуватись на припущеннях.

Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що факт безпосереднього вчинення виключно відповідачами винних і протиправних дій, через які спричинена шкода майновим інтересам позивача, у спірній ситуації належним чином не підтверджено.

Пунктом 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" передбачено, що господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Разом з цим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів: наявності виключної вини відповідачів, причинного зв'язку між правопорушенням або порушенням зобов'язання та збитками, вжиття позивачем заходів до зменшення суми збитків; Позивач, наводячи обставини позову, не виключив обставини, за яких затримка автомашини на три години могла статись внаслідок дій чи бездіяльності інших субєктів, у тому числі і працівників позивача у справі.

За таких обставин, з огляду на підстави, викладені у позовній заяві, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та не підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 19.09.2017 року

Головуючий суддя Йосипчук О.С.

Суддя Пригара Л.І.

Суддя Васьковський О.В.