ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"11" вересня 2017 р.Справа № 922/2999/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ольшанченка В.І.

розглянувши матеріали

позовної заявиПершого заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури (Харківська обл., м. Первомайський) в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківської області (м. Харків) та Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області (с. Старовірівка)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролатінвест" (Харківська обл., с. Станичне) , Нововодолазької районної державної адміністрації (Харківська обл., смт. Нова Водолага)
провизнання недійсним договору оренди,

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури (надалі - прокурор) подав до господарського суду Харківської області позовну заяву №03-27-2393-17 від 01.09.2017 р. в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківської області та Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області (надалі - позивачі) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролатінвест" та до Нововодолазької районної державної адміністрації (надалі - відповідачі) визнання недійсним договору оренди, в якій просить:

1) визнати поважною причину пропуску строку на звернення до суду та поновити його, про що постановити відповідну ухвалу;

2) визнати недійсним договір оренди землі, укладений між відповідачами від 05.12.2007 р. (кадастровий номер :02:000:0405), зареєстрованому у Нововодолазькому районному Харківської регіональної філії ДП "Центр ДКЗ" 29.12.2007 р. за №84;

3) зобов'язати відповідача (ТОВ "Агролатінвест") повернути земельну ділянку (кадастровий номер :02:000:0405), площею 18,4082 га у власність держави;

4) судовий збір стягнути з відповідачів за реквізитами прокуратури Харківської області.

Однією з визначених статтею 121 Конституції України функцій прокуратури є представництво інтересів громадянина або держави в суді.

Згідно з ст. 2 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених частиною третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви в порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

Аналогічно, відповідно до ч. 1 ст. 29 ГПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України, про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Для представництва інтересів громадянина в господарському суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, та письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви (заяви, скарги) у порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

14 жовтня 2014 р. із прийняттям нового Закону України Про прокуратуру, який набрав чинності 15 липня 2015 р., представництво інтересів громадянина та держави в суді набуває нової форми реалізації.

Однак, стаття 25 Закону України Про прокуратуру не передбачає підстав для здійснення такого представництва.

Відповідно до статті 23 вказаного Закону представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави.

Проте, прокурор здійснює таке представництво не у всіх випадках. Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Підставами представництва у суді інтересів держави - наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються в відносинах між ними або з державою.

Інтереси держави, закріплені у нормах відповідних законів та підзаконних нормативних актів, а тому при обґрунтуванні державного інтересу необхідно посилатися на відповідну норму закону, визначати орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У той же час, відповідно до ст. 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Згідно зі ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Виходячи з вищевказаних норм, між державою, в особі органів законодавчої, виконавчої та судової влади, і територіальними громадами, в особі органів місцевого самоврядування, існує певна різниця. Останні не є частиною державної влади, оскільки можуть самостійно (тобто незалежно від держави і його органів) вирішувати питання місцевого значення. Відповідно, інтереси територіальної громади, в принципі, можуть не збігатися з інтересами держави (хоча останні мають пріоритет).

Визначення поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні повноваження" дано в рішенні Конституційного Суду України №1-1/99 від 08.04.1999 р. Згідно з цим Рішенням під таким органом слід розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 р., поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смислового зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як обумовлене загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкованого в суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, яке є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим принципам.

В обґрунтування інтересів держави прокурор у позовній заяві вказує, що оскільки фактично порушуються фінансові інтереси Старовірівської сільської ради у вигляді недостатнього надходження коштів до місцевого бюджету, а позивачами не порушувалось питання щодо визнання зазначеного договору недійсним,прокурором прийнято рішення про представництво інтересів територіальної громади Старовірівської сільської ради.

У даному випадку представництва прокуратурою Старовірівської сільської ради та Головного управління Держгеокадастру у Харківської області інтерес держави як такий відсутній, оскільки в результаті задоволення позову держава не отримує ніякого конкретного матеріального або нематеріального блага, оскільки майно за недійсним договором повертається у власність територіальної громади, а не держави.

Отже, представляючи в суді Старовірівську сільську раду і подаючи позов від її імені, прокурор здійснює захист інтересів територіальної громади, а не держави, про що сам прокурор зазначає у позові (арк.8).

Таким чином, прокурором не обґрунтовано наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави.

Відповідно до інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/348/16 від 23.02.2016 р. "Про деякі питання застосування положень Закону України "Про прокуратуру" щодо представництва прокуратурою інтересів держави в господарському суді" у разі подання прокурором позову в інтересах держави господарський суд повинен оцінити правильність визначення прокурором позивача. У разі неправильного його визначення потрібно повернути позовну заяву і додані до неї документи без розгляду на підставі пункту 1 частини першої статті 63 ГПК України. У випадку ж невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва господарські суди повинні повернути такі заяви на підставі пункту 3 частини першої статті 63 ГПК України.

Пунктом 3 частини 1 статті 63 ГПК України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Крім того, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

Копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 р. №55, а у разі якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях, установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог.

Правила нотаріального засвідчення копій документів встановлюються чинним законодавством.

У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору.

Відповідно до ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Натомість, прокурором до позову надано незасвідчені копії всіх документів, які не можуть вважатися належними та допустимими письмовими доказами по справі.

До того ж, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Однак, прокурором судовий збір сплачений не в то Державне казначейство.

Таким чином, прокурором не надано доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 56 ГПК України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

В якості доказів відправки відповідачу ("Агролатінвест") копії позовної заяви і доданих до неї документів прокурор надав фіскальний чек від 10.08.2017 р. та опис вкладення від 10.08.2017 р., які не можуть вважатися належними та допустимими доказами відправки відповідачу ("Агролатінвест") копії позову і доданих до нього документів, оскільки вони датовані раніше ніж подана позовна заява №03-27-2393-17 від 01.09.2017 р.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що прокурором не подано доказів надсилання відповідачеві ("Агролатінвест") копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Крім того, в якості доказів відправки позивачу (Головного управління Держгеокадастру у Харківської області) копії позовної заяви і доданих до неї документів прокурор надав фіскальний чек від 09.08.2017 р. та опис вкладення від 09.08.2017 р., які не можуть вважатися належними та допустимими доказами відправки позивачу копії позову і доданих до нього документів, оскільки вони датовані раніше ніж подана позовна заява №03-27-2393-17 від 01.09.2017 р.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що прокурором не подано доказів надсилання позивачеві (Головного управління Держгеокадастру у Харківської області) копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно з п. 3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК України щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України.

Виходячи з вищевикладеного, позовна заява підлягає поверненню без розгляду для усунення допущених порушень.

Керуючись п.п. 3, 4, 6 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву Першого заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури та додані до неї документи, всього на 37 аркушах, в тому числі платіжне доручення №1570 від 17.07.2017 р. на суму 10809,77 грн.

Суддя ОСОБА_1

Примітка: Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення (ст.63 ГПК України).