КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2017 р. Справа№ 910/5040/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Смірнової Л.Г.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (дов. № 205 від 25.01.2017 р.)

від відповідача: Пономаренко М.А. (дов. від 25.05.2017 р.);

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Експерес-Транс"

на рішення господарського суду міста Києва від 10.05.2017 року .

у справі № 910/5040/17 (суддя: Чинчин О.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до товариства з обмеженою відповідальністю "Експерес-Транс"

про стягнення вартості пошкодженого вантажу в розмірі 19 544,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення вартості пошкодженого вантажу в розмірі 19 544 грн. 88 коп.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.05.2017 р. у справі № 910/5040/17 позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задоволено повністю, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Експерес-Транс" на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 вартість пошкодженого вантажу у розмірі 19 544 грн. 88 коп.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи належним чином доведено, що ТОВ "ЕКСПРЕСС-ТРАНС" в порушення умов договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 4 від 21.09.2012 року, неналежним чином виконало свої зобов'язання в частині забезпечення збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі вантажоодержувачу. А оскільки ФОП ОСОБА_4 відшкодувавши ТОВ «ВІ-ЕЙ-СІ ГРУП» вартість пошкодженого ТОВ «Експрес-Транс» вантажу (меблів), який перевозився у міжнародному сполученні автомобілем відповідача за маршрутом Франція-Україна, позивач має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи (ТОВ «Експрес-Транс») у розмірі виплаченого відшкодування.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Експерес-Транс" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 10.05.2017 р. у справі № 910/5040/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що суд першої інстанції зробив хибний висновок стосовно вартості пошкодженого майна. Також скаржник зазначає, що позивач не являється власником пошкодженого вантажу, а тому за таких обставин обов'язковою вимогою для підтвердження своїх позовних вимог до відповідача має бути наявність доказів відшкодування самим позивачем на користь власника пошкодженого вантажу саме тієї суми пред'явленої в позовній заяві до перевізника.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2017 р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Експерес-Транс" прийнято до провадження та призначено справу до розгляду.

23.06.2017 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло додаткові пояснення до апеляційної скарги.

29.06.2017 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

11.07.2017 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення №2.

05.09.2017 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення до відзиву.

Розгляд справи декілька разів відкладався.

У судовому засіданні 12.09.2017 року представник відповідача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.02.2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКСПРЕСС-ТРАНС" (перевізник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (експедитор) було укладено договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом №4, предметом якого є порядок взаємовідносин, які виникають між експедитором і перевізником при здійсненні автомобільних перевезень вантажів у міжнародному та внутрішньодержавному сполученнях транспортними засобами перевізника по замовленням (заявкам) експедитора та пов'язаних із ними різноманітних послуг. (а.с.13)

Умовами зазначеного договору визначено, що конкретні умови кожного замовлення зазначаються у заявці експедитора і узгоджуються з перевізником. Підтвердженою вважається заявка, підписана сторонами і скріплена їх печатками (штампами). Підтверджена заявка обов'язкова для виконання сторонами і є невід'ємною частиною цього договору. Заявки оформляються за допомогою факсимільного зв'язку. (п.2.2. договору). Перевізник зобов'язаний забезпечити збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі вантажоодержувачу. (п.4.7 договору)

За умовами п.6.2 договору передбачено, що перевізник несе відповідальність за збереження вантажу: при міжнародних перевезення відповідно до Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів по дорогах (КДПВ), при внутрішніх перевезеннях - відповідно до Статуту автомобільного транспорту УРСР.

Згідно з п. 9.7 договору останній вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2015 р., а в частині розрахунків - до їх повного здійснення. Якщо жодна зі сторін за місяць до закінчення строку дії договору не повідомить письмово іншу сторону про розірвання договору, дія договору автоматично пролонгується на наступні 12 місяців без складання додаткової угоди до договору.

Як свідчать матеріали справи, 21.09.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКСПРЕСС-ТРАНС" (перевізник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (експедитор) погоджено заявку № 40 на транспортно-експедиторські послуги до договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 40 від 21.09.2016 року (а.с.15).

За вказаною заявкою перевезенню підлягає вантаж - офісні крісла в коробках/меблі 1800-2300 кг збірним вантажем; автомобіль - МАН НОМЕР_2/НОМЕР_4; дата завантаження - 29.09.2016, 7:00 ранку; адреса завантаження Steelcase SA Zone Industrielle Rue Auguste Lumiere F-S7400 Sarrebourg (вантажовідправник - Steelcase SA); місце розвантаження - м. Київ (адреса буде вказана додатково, вантаж привезти до складу вантажоодержувача); строк доставки - 4-6/10/16 о 8 год. 00 хв.; вартість послуг 1180,00 євро по курсу НБУ на день завантаження, оплата по оригіналах документів протягом 10-15 банківських днів.

У відповідності до міжнародної товарно-транспортної накладної №б/н від 29.09.2016 року компанія Steelcase SA (а.с.16) (вантажовідправник) здійснила завантаження вантажу (офісні меблі) вагою 1623 кг об'ємом 55м3, вантаж було отримано вантажоодержувачем - дочірнім підприємством з 100 відсотковим іноземним капіталом "Офіс Солюшнз Україна" 05.10.2016 року, що підтверджується скріпленням печаткою вказаного підприємства у накладній в графі "вантаж отримано".

При цьому, у вказаній міжнародній товарно-транспортній накладній зазначено про те, що вантаж було завантажено в інший транспортний засіб без відома отримувача , ушкоджені столешня №WP37149AO до столу XCW37148832, столешня №WP3G15601 до столу XCW3H148055, столешня №WP3GB5J01 до столу XCW3H148055, підлокітник крісла №466160МР.

Пошкодження вантажу було зафіксовано в Акті № 2 від 05.10.2016 року (а.с.79).

26.01.2017 року позивач направив на адресу відповідача пропозицію від 25.01.2017 року (а.с.34) щодо досудового врегулювання оплати вартості пошкодженого вантажу під час виконання перевезення вантажу згідно з заявкою № 40 від 21.09.2016 року, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 26.01.2017 року, фіскальним чеком від 26.01.2017 року, рекомендованим повідомленням про вручення 01.02.2017 року уповноваженій особі підприємства відповідача поштового відправлення, яка залишена без відповіді і виконання. (а.с.36,37).

Позивач звернувся з позовними вимогами на підставі того, що при перевезенні було виявлено пошкодження вантажу, що було зафіксовано в акті від 05.10.2016 року, а тому відповідач повинен відшкодувати вартість пошкодженого вантажу, який був прийнятий ним до перевезення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що матеріалами справи належним чином доведено, що ТОВ "ЕКСПРЕСС-ТРАНС" в порушення умов договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 4 від 21.09.2012 року, неналежним чином виконало свої зобов'язання в частині забезпечення збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі вантажоодержувачу, а оскільки ФОП ОСОБА_4 відшкодувавши ТОВ «ВІ-ЕЙ-СІ ГРУП» вартість пошкодженого ТОВ «Експрес-Транс» вантажу (меблів), який перевозився у міжнародному сполученні автомобілем відповідача за маршрутом Франція-Україна, позивач має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи (ТОВ «Експрес-Транс») у розмірі виплаченого відшкодування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно зі ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 525 та 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1 та 7 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 909 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Як свідчать матеріали справи та було встановлено судом першої інстанції 21.09.2016 року між ТОВ "ЕКСПРЕСС-ТРАНС" (перевізник) та ФОП ОСОБА_4 (експедитор) погоджено заявку № 40 на транспортно-експедиторські послуги до договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом №4 від 21.09.2012 року, відповідно до якої підлягає перевезенню вантаж - офісні крісла в коробках/меблі 1800-2300 кг збірним вантажем; автомобіль - МАН НОМЕР_2/НОМЕР_4; дата завантаження - 29.09.2016, 7:00 ранку; адреса завантаження Steelcase SA Zone Industrielle Rue Auguste Lumiere F-S7400 Sarrebourg (вантажовідправник - Steelcase SA); місце розвантаження - м. Київ (адреса буде вказана додатково, вантаж привезти до складу вантажоодержувача); строк доставки - 4-6/10/16 о 8 год. 00 хв.; вартість послуг 1180,00 євро по курсу НБУ на день завантаження, оплата по оригіналах документів протягом 10-15 банківських днів.(а.с.13-15).

При цьому, у заявці № 40 від 21.09.2016 року на транспортно-експедиторські послуги до договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом №4 від 21.09.2012 року (а.с.15) сторони узгодили автомобіль: МАН НОМЕР_2/НОМЕР_4, отже відповідачу надано право завантаження вантажу у вказані автомобілі. Тому посилання позивача що завантаження вантажу відбулось в інший транспортний засіб НОМЕР_2 без відома отримувача є безпідставним.

Відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної №б/н від 29.09.2016 року компанія Steelcase SA (вантажовідправник) здійснила завантаження вантажу (офісні меблі) вагою 1623 кг об'ємом 55м3, вантаж було отримано вантажоодержувачем - Дочірнім підприємством з 100 відсотковим іноземним капіталом "Офіс Солюшнз Україна" 05.10.2016 року, що підтверджується скріпленням печаткою вказаного підприємства у накладній в графі "вантаж отримано". При цьому, у вказаній міжнародній товарно-транспортній накладній зазначено про те, що вантаж було завантажено в інший транспортний засіб без відома отримувача, ушкоджені столешня №WP37149AO до столу XCW37148832, столешня №WP3G15601 до столу XCW3H148055, столешня №WP3GB5J01 до столу XCW3H148055, підлокітник крісла №466160МР.(а.с.16)

05.10.2016 року комісією у складі ОСОБА_5 комірника ДП "Офіс Солюшнз Україна", ОСОБА_6 комірника ДП "Офіс Солюшнз Україна", Сайка О.М. керівника матеріально - технічного забезпечення ДП "Офіс Солюшнз Україна", ОСОБА_8 водія ТОВ "ЕКСПРЕС - ТРАНС", складено Акт №2, відповідно до якого при доставці вантажу із Франції автомобілем НОМЕР_2 виявлено ушкодження, а саме подряпини на столешнях WP37149AO до столу XCW37148832 - 1 шт., WP3G15601 до столу XCW3H148055 - 1 шт., WP3GB5J01 до столу XCW3H148055 - 1 шт., подряпина на підлокітнику крісла 466160МР. Акт додається до ЦМР без номеру від 29.09.2016 року, вага 1623 кг. При цьому, вказаний Акт №2 від 05.10.2016 року не підписаний з боку ОСОБА_8 водія ТОВ "ЕКСПРЕС - ТРАНС", проте на Акті міститься відмітка двох осіб - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що водій ОСОБА_8 відмовився підписувати акт.(а.с.87)

Згідно ст. 924 ЦК Кодексу перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов'язаної сторони.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 907/939/14, від 03 серпня 2016 року у справі № 918/1094/15.

Так, обов'язок перевізника доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Частинами 1 та 3 ст. 314 ГК України визначено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У разі втрати вантажу перевізник відповідає перед замовником в розмірі вартості втраченого вантажу.

Умовами п. 6.2 договору сторони визначили, що перевізник несе відповідальність за збереження вантажу: при міжнародних перевезення відповідно до Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів по дорогах (КДПВ), при внутрішніх перевезеннях - відповідно до Статуту автомобільного транспорту УРСР.

Оскільки за Заявкою № 40 від 21.09.2016 року на транспортно-експедиторські послуги до договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом №4 від 21.09.2012 року перевезення здійснювалось за маршрутом Франція - Україна, то до даних правовідносин сторін підлягають застосування положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, Женева, 19 травня 1956 року (далі - Конвенція), ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах.

Статтею 3 Конвенції визначено, що перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов'язки, як за власні дії і недогляди.

Статтями 4, 9 Конвенції визначено, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної; вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Пунктами 1, 2 статті 17 Конвенції визначено, що перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за затримку доставки. Перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Пунктом 1 статті 18 Конвенції встановлено, що тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику.

Як свідчать матеріали справи, а саме з міжнародної товарно - транспортної накладної CMR б/н від 29.09.2016 року товар завантажено на автомобіль відповідача без зауважень товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПРЕСС-ТРАНС" (перевізника) щодо якості та цілісності вантажу.

За умовами пунктів 4.7 та 4.10 договору перевізник зобов'язаний забезпечити збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі вантажоодержувачу. Перевізник зобов'язаний контролювати процес завантаження/ розвантаження транспортного засобу, включаючи перевірку зовнішнього стану упакування, поштучне перерахування вантажних місць і їх маркування на предмет відповідності заявці і CMR або ТТН.

В матеріалах справи відсутні будь які докази які б свідчили про зауваження перевізника під час завантаження товару.

Тому, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач прийняв вантаж до перевезення без зауважень та заперечень, підписавши товарно-транспортну накладну, оскільки застережень щодо невідповідності вантажу щодо якості та цілісності вказана накладна не містить, а тому з моменту прийняття без будь-яких зауважень вантажу до перевезення, відповідальність за його схоронність до моменту передання вантажоодержувачу несе саме перевізник, в даному випадку товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКСПРЕСС-ТРАНС".

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що акт №2 від 05.10.2016 року є належним та допустимим доказом, в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 ГПК України на підтвердження факту доставки ТОВ "ЕКСПРЕСС-ТРАНС" пошкодженого вантажу, який був прийнятий відповідачем до перевезення без зауважень та застережень.

В свою чергу в матеріалах справи відсутні будь які належні та допустимі докази, які б спростували вину перевізника у пошкодженні вантажу при здійсненні міжнародного перевезення на підставі Заявки № 40 від 21.09.2016 року на транспортно-експедиторські послуги до договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом №4 від 01.02.2012 року, оскільки обов'язок доведення невинуватості перевізника покладається безпосередньо на нього вимогами чинного законодавства, що регулює правовідносини, що виникли між сторонами.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що

ТОВ "ЕКСПРЕСС-ТРАНС" в порушення умов договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом №4 від 01.02.2012 року, неналежним чином виконало свої зобов'язання в частині забезпечення збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі вантажоодержувачу.

Стосовно доводів апелянта, що позивач не являється власником пошкодженого вантажу, а тому за таких обставин обов'язковою вимогою для підтвердження своїх позовних вимог до відповідача має бути наявність доказів відшкодування самим позивачем на користь власника пошкодженого вантажу саме тієї суми пред'явленої в позовній заяві до перевізника, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, після виявлення пошкодження вантажу та складання акту №2 від 05.10.2016 року, ТОВ «ВІ-ЕЙ-СІ ГРУП» було направлено претензію ФОП ОСОБА_4 від 10.03.2017 року (а.с.159,162). В зазначеній претензії ФОП ОСОБА_4 був попереджений про те, що остаточна оплата на користь ФОП ОСОБА_4 буде здійснена після оплати ФОП ОСОБА_4 на користь ТОВ «ВІ-ЕЙ-СІ ГРУП» вартість пошкодженого вантажу. При цьому ТОВ «ВІ-ЕЙ-СІ ГРУП» зазначив, що відповідно до листа відправника вантажу від 09.03.2017 року вартість становить:

- 1 столешні WP37149AO до столу XCW37148832 - 110,50 Євро,

-1 столешні WP3G15601 до столу XCW3H148055 - 240,15 Євро,

- 1 столешні WP3GB5J01 до столу XCW3H148055 - 301,42 Євро,

- Підлокітник до крісла 466160МР - 20,50 Євро.

З урахуванням встановленого національного Банку України курсу євро на 29.09.2016 (дата завантаження вантажу відповідно до міжнародних товарно-транспортних накладних), вартість пошкодженого вантажу становить 672,57 євро х 29,06 (офіційний курс НБУ станом на 29.09.2016 рік) загальна вартість пошкодженого вантажу становить 19 544,88 грн.

На підтвердження понесених позивачем фактичних витрат ФОПП ОСОБА_4 на користь ТОВ «ВІ-ЕЙ-СІ ГРУП» по відшкодуванню вартості пошкодженого вантажу 04..09.2017 року ФОП ОСОБА_4 виплатив кошти в розмірі 19 544,88 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 600 (а.с.162).

У відповідності до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до положень Конвенції, перевізник зобов'язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення. Крім того, підлягають відшкодуванню: плата за перевезення, мито, а також інші платежі, пов'язані з перевезенням вантажу (п.1 ст. 23 Конвенції).

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що оскільки ФОП ОСОБА_4 відшкодував ТОВ «ВІ-ЕЙ-СІ ГРУП» вартість пошкодженого ТОВ «Експрес-Транс» вантажу (меблів), який перевозився у міжнародному сполученні автомобілем відповідача за маршрутом Франція-Україна, він має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи (ТОВ «Експрес-Транс») у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 10.05.2017 року у справі № 910/5040/17, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Експерес-Транс" на рішення господарського суду міста Києва від 10.05.2017 року у справі № 910/5040/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 10.05.2017 року у справі № 910/5040/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/5040/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Л.Г. Смірнова

М.А. Дідиченко