ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" вересня 2017 р.Справа № 916/1464/17

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України

До відповідача: Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ

про стягнення 338714,24 грн.,

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю);

Від відповідача: ОСОБА_2 (за довіреністю);

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України, звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з відповідача, Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ, 338714,24 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання між відповідачем та ВКФ ТОВ „Мегаполіс договору підряду № 670-ОТ від 05.07.2012, здійснення відповідачем сплати авансу за вказаним договором на користь ВКФ ТОВ „Мегаполіс у розмірі 720484,02грн., передачу відповідачем позивачеві за розподільчим балансом вказаного договору № 670-ОТ від 05.07.2012, акт приймання-передачі майна, майнових прав та зобов`язань № 482/19 від 13.06.2013, підписання між сторонами по справі та ВКФ ТОВ „Мегаполіс Угоди про заміну сторони у зобов`язанні за договором №670-ОТ. Вказує на виконання ВКФ ТОВ „Мегаполіс на користь відповідача робіт за вказаним договором на суму 338714,24грн., вважає що відповідач незаконно здобув результати робіт за договором. З цих та інших зазначених у позовній заяві та поясненнях підстав просить позов задовольнити.

Відповідач вимоги позивача не визнав, посилаючись на встановлення рішенням господарського суду Одеської області від 01.03.2017 по справі № 916/724/15-г факту часткового виконання ВКФ ТОВ „Мегаполіс робіт за договором на суму 338714,24грн., стягнення на користь позивача цим же рішенням суду залишку неосвоєного авансу у вигляді збитків на суму 381769,39грн., перехід до нового кредитора прав первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах які існували на момент переходу цих прав, відсутність збитків в позивача, відсутність вини відповідача, відсутність порушення зобов`язання з боку відповідача. З цих та інших зазначених у відзиві та поясненнях підстав просить у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

05.07.2012р. між відповідачем та ВКФ ТОВ «Мегаполіс» було укладено договір підряду №670-ОТ, відповідно до якого останній зобов`язався виконати будівельні роботи і здати у встановлений строк об`єкт «Реконструкція будівлі 2-го терміналу під службово-побутову будівлю електромережі ДП «ІМТП» відповідно до робочого проекту, розробленого ТОВ «Меридіан-СТМ» у 2011р., а відповідач зобов`язався надати підряднику будівельний майданчик, передати робочий проект, прийняти закінчений будівництвом об`єкт та оплатити роботи на умовах, викладених в цьому договорі (п.1.1 договору).

Пунктом 2.1 договору загальна ціна робіт визначена в 4803226,80грн., в т.ч. ПДВ 20% - 800537,80грн.

Платіжним дорученням №1984 від 29.10.2012р. відповідач сплатив на користь ВКФ ТОВ «Мегаполіс» (далі Підрядник) аванс у сумі 720484,02грн.

В подальшому між позивачем, відповідачем та Підрядником 13.06.2013 була підписана Угода про заміну сторони у зобов'язанні за договором №670-ОТ від 05.07.2012, відповідно до якої у преамбулі та тексті вказаного договору було здійснено заміну назви відповідача на позивача. Така заміна відбулась внаслідок реорганізації ДДП „Іллічівський морський торговельний порт шляхом виділу стратегічних об'єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов'язків стосовно них відповідно до розподільчого балансу від 13 червня 2013 року та акту приймання-передачі від 13 червня 2013 року та утворення внаслідок виділу Державного підприємства „Адміністрація морських портів України на виконання розпорядження Кабінету міністрів України від 04.03.2013 № 133-р, наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 року № 163.

Відповідач не заперечує факту переходу до позивача прав та зобов'язань за договором підряду № 670-ОТ від 05.07.2012.

Позивач звертався до суду з позовною заявою про стягнення з Підрядника 720484,02грн. збитків з посиланням на договір №670-ОТ від 05.07.2012 та на отримання Підрядником саме такої суми авансу.

За результатами вирішення спору, господарським судом Одеської області 01.03.2017 було прийняте рішення по справі № 916/724/15-г, яким позов задоволено частково, стягнуто з ВКФ ТОВ «Мегаполіс» на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Іллічівської філії ДП «АМПУ» 381769,78грн. збитків, 7635,39грн. судового збору, 9272,89грн. витрат на оплату вартості експертизи. У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено.

Так, під час розгляду справи № 916/724/15-г судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу та враховуючи висновки експерта було встановлено вартість фактично виконаних ВКФ ТОВ «Мегаполіс» будівельних робіт за договором підряду № 670-ОТ від 05.07.2012, а саме - на загальну суму 338714,24грн.

Відповідно до ст.35 Господарського процесуального Кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, в рішенні по справі № 916/724/15-г від 01.03.2017 суд фактично констатував той факт, що з отриманих Підрядником 720484,02грн. авансу на 338714,24грн. виконано роботи, а тому грошового зобовязання Підрядника в цій частині за договором не існує, а щодо решти суми - 381769,78грн. суд задовольнив позов, вирішивши таким чином питання щодо обсягу існуючого у Підрядника зобовязання за договором підряду.

Рішення суду не оскаржувалось в апеляційному порядку та набрало законної сили. Слід зазначити, що вказані суми не заперечувались сторонами і під час розгляду цієї справи № 916/1464/17.

Крім того, з рішення господарського суду Одеської області від 01.03.2017 по справі № 916/724/15-г вбачається, що всі роботи виконувались до 13.06.2013, тобто до дати підписання розподільчого балансу, акту приймання-передачі та Угоди про заміну сторони у зобов'язанні за договором №670-ОТ від 05.07.2012.

Відповідно до ст.514 Цивільного Кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Доказів встановлення іншого договором або законом позивачем суду не представлено.

Таким чином, на момент переходу прав до позивача як нового кредитора, підрядником за договором №670-ОТ було виконано робіт на суму 338714,24грн. з отриманого авансу в 720484,02грн., незалежно від того коли саме цей факт встановлено судом. Різниця становила 381769,78грн. та, як вже зазначалось, була в подальшому стягнута за рішенням суду від 01.03.2017 по справі № 916/724/15-г на користь позивача.

Посилання позивача на ст.ст.1212, 1213 Цивільного Кодексу України суд вважає безпідставними виходячи з наступного.

Згідно з п.1 ст.1212 Цивільного Кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Ст.1213 Цивільного Кодексу України зазначає, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, а у разі неможливості - відшкодовується його вартість.

У вказаних правових нормах йдеться про майно, набуте безпідставно або без достатньої правової підстави, що не може бути поширено на роботи, які виконувались в рамках існуючого на той час договору підряду.

Посилання позивача на ст.ст.224, 225 Господарського Кодексу України суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.224 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з п.1 ст.225 Господарського Кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, як ст.224, так і ст.225 Господарського Кодексу України в якості необхідної підстави для стягнення збитків зазначають порушення стороною господарського зобовязання. Проте з матеріалів справи не вбачається такого порушення з боку відповідача.

Згідно ст.32 Господарського процесуального Кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 Господарського процесуального Кодексу України).

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення 338714,24 грн. суд вважає недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального Кодексу України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 514, 1212, 1213 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 193, 224, 225 Господарського Кодексу України, ст.ст. 32, 33, 35, 36, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 05.09.2017р.

Повний текс рішення складений та підписаний 11 вересня 2017 р.

Суддя Р.В. Волков