РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2017Справа №910/12267/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Групстандарт Агро"

про стягнення 1 015 481,55 грн.

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Карпенко Н.І. - за довіреністю №178 від 05.05.2017 року

від відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Групстандарт Агро" про стягнення 1 015 481,55 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо реєстрації податкових накладних на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до ст. 201.1 Податкового кодексу України за Договором поставки №ОДН0078-С від 21.05.2013 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь: 1 015 481,55 грн. - штрафу, 15 232,23 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2017 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 30.08.2017 року.

В судове засідання 30.08.2017 року представник відповідача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Провадження у справі порушено ухвалою від 31.07.2017 року, що свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду справи, подання суду відзиву на позов, доказів в обґрунтування своєї позиції, в разі їх наявності.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 30.08.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 30.08.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація» (далі по тексту - позивач, покупець, ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація») та Товариством з обмеженою відповідальністю "Групстандарт Агро" (далі по тексту - відповідач, постачальник, ТОВ "Групстандарт Агро") укладено Договір поставки №ОДН0078-С (далі по тексту - Договір), за умовами п. 1.1 якого Постачальник зобов'язується поставити і передати у власність Покупця, а Покупець прийняти і оплатити зерно українського походження врожаю 2016 року (надалі іменується «Товар»). Культура та клас Товару зазначається в додаткових угодах до цього Договору, які є його невід'ємними частинами.

Відповідно до п. 7.1. Договору у випадку порушення своїх зобов'язань за Договором поставки Сторони несуть відповідальність, визначену даним Договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов'язання є його невиконанням або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Пунктом 7.6. Договору передбачено, що Постачальник, який є платником ПДВ, зобов'язується зареєструвати податкову накладну на Товар в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до ст. 201.1 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Згідно з п. 7.7. Договору Сторони погодили, що у випадку невиконання Постачальником вимог п. 7.6. цього Договору, Постачальник сплачує Покупцю штраф в розмірі 20% від вартості Товару.

На виконання умов Договору відповідач поставив та передав у власність, а позивач прийняв та оплатив товар, згідно:

- видаткової накладної №22 від 07.11.2016 на суму 137 664,67 грн. (в т. ч. ПДВ 22 944, 22 грн.), оплата підтверджується платіжним дорученням № 19486 від 11.11.2016;

- видаткової накладної №24 від 09.11.2016 на суму 165 248,84 грн. (в т. ч. ПДВ 27 541, 47 грн.), оплата підтверджується платіжним дорученням №19538 від 14.11.2016;

- видаткової накладної №25 від 10.11.2016 на суму 916 632,00 грн. (в т. ч. ПДВ 152 772,00 грн.), оплата підтверджується платіжним дорученням №19537 від 14.11.2016;

- видаткової накладної №26 від 13.11.2016 на суму 347 610,28 грн. (в т. ч. ПДВ 57 935,05 грн.), оплата підтверджується платіжним дорученням №19692 від 15.11.2016;

- видаткової накладної №27 від 15.11.2016 на суму 805 803,52 грн. (в т. ч. ПДВ 134 300,59 грн.), оплата підтверджується платіжним дорученням № 19764 від 16.11.2016;

- видаткової накладної №28 від 15.11.2016 на суму 252 056,99 грн. (в т. ч. ПДВ 42 009,50 грн.), оплата підтверджується платіжним дорученням №19993 від 18.11.2016;

- видаткової накладної №29 від 16.11.2016 на суму 392 290,26 грн. (в т. ч. ПДВ 65 381,71 грн.), оплата підтверджується платіжним дорученням №20089 від 21.11.2016;

- видаткової накладної №30 від 16.11.2016 на суму 315 950, 93 грн. (в т. ч. ПДВ 52 658,49 грн.), оплата підтверджується платіжним дорученням №19992 від 18.11.2016;

- видаткової накладної № 31 від 18.11.2016 на суму 599 677,08 грн. (в т. ч. ПДВ 99 946,18 грн.), оплата підтверджується платіжним дорученням №20254 від 23.11.2016;

- видаткової накладної №32 від 18.11.2016 на суму 343 650,00 грн. (в т. ч. ПДВ 57 275,00 грн.), оплата підтверджується платіжним дорученням № 20208 від 22.11.2016;

- видаткової накладної №33 від 18.11.2016 на суму 676 338,00 грн. (в т. ч. ПДВ 112 723,00 грн.), оплата підтверджується платіжним дорученням №20182 від 22.11.2016;

- видаткової накладної №36 від 19.11.2016 на суму 96 657,00 грн. (в т. ч. ПДВ 16 109,50 грн.), оплата підтверджується платіжним дорученням №20210 від 22.11.2016;

- видаткової накладної №37 від 19.11.2016 на суму 187 398,00 грн. (в т. ч. ПДВ 31 233,00 грн.), оплата підтверджується платіжним дорученням №20183 від 22.11.2016;

- видаткової накладної №38 від 19.11.2016 на суму 361 268,50 грн. (в т. ч. ПДВ 60 211,42 грн.), оплата підтверджується платіжним дорученням №20315 від 24.11.2016;

- видаткової накладної №39 від 21.11.2016 на суму 157 644,00 грн. (в т. ч. ПДВ 26 274,00 грн.), оплата підтверджується платіжним дорученням №20325 від 24.11.2016;

- видаткової накладної №40 від 23.11.2016 на суму 240 342,19 грн. (в т. ч. ПДВ 40 057,03 грн.), оплата підтверджується платіжним дорученням №20314 від 24.11.2016;

- видаткової накладної №41 від 23.11.2016 на суму 96 657,00 грн. (в т. ч. ПДВ 16 109,50 грн.) оплата підтверджується платіжним дорученням № 20473 від 25.11.2016.

Таким чином, позивач розрахувався за поставлений відповідачем товар в повній мірі згідно умов Договору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем порушено п. 7.6. Договору та не зареєстровано податкові накладні на загальну суму 6 092 889,26 грн. за виписаними видатковими накладними, в зв'язку з чим позивач, керуючись п.7.7. Договору, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1 015 481,55 грн. (штрафу).

Позивачем на адресу Відповідача надсилались:

- лист-вимога від 20.01.2017 №130-2-12/283 (докази направлення містяться в матеріалах справи) з проханням зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- лист-вимога від 13.06.2017 №130-2-21/3440 (докази направлення містяться в матеріалах справи) з вимогою перерахувати штрафні санкції у розмірі 1 015 481,55 грн. на поточний рахунок ПАТ «ДПЗКУ» р/р 3310 в АТ «Укрексімбанк», МФО 322313; .

Однак вищезазначені листи-вимоги залишився без відповіді Відповідача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно положень ст. 201.1 ПК України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно п. п. 14.1.60 п. 14.1 ст. 14 ПК України, Єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику в електронному вигляді згідно з наданими платником податку на додану вартість електронними документами.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 р № 1246 (далі - Порядок) та визначає механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї до Єдиного реєстру податкових накладних платників ПДВ продавців товарів (послуг), звіряння даних, що містяться у виданих платникам такого податку покупцям товарі (послуг) податковій накладній та розрахунку коригування з відомостями, що містяться у реєстрі.

Згідно п. 3 Порядку реєстрації підлягають податкові накладні та/або розрахунки коригування (у тому числі ті, що не видаються отримувачу (покупцю) товарів (послуг) та залишаються у їх постачальника (продавця), складені під час отримання послуг від нерезидента, місцем постачання яких визначено митну територію України, складі в межах виконання угод про розподіл продукції; складені за операціями з постачання товарі (послуг), які звільнені від оподаткування) незалежно від суми податку на додану вартість, зазначеної в одній податковій накладній та/або розрахунку коригування.

За змістом п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

В силу п.201.4 ст.201 ПК України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкового зобов'язання з постачання товарів вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається одна із подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів на банківський рахунок платника податку як оплата товару, або дата відвантаження товару. Тобто законодавством чітко визначено умови дати виникнення податкового зобов'язання.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, розрахувався в повній мірі за отриманий товар згідно умовами Договору, а відповідач в порушення умов п.7.6. Договору не зареєстрував податкові накладні на загальну суму 6 092 889,26 грн. за виписаними видатковими накладними.

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідач припустився порушення грошового зобов'язання, а тому позивач, керуючись п.7.7. Договору, просить суд стягнути з відповідача штраф, який за розрахунками позивача становить 1 015 481,55 грн.

Пунктом 7.7 Договору передбачено, що у випадку невиконання Постачальником вимог п.7.6. цього Договору, Постачальник сплачує Покупцю штраф в розмірі 20% від вартості Товару.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення штрафу (1 015 481,55 грн.) за допущене відповідачем порушення п.7.6 Договору, нараховані відповідно до законодавства та умов Договору, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Групстандарт Агро" (03061, м. Київ, ВУЛИЦЯ МИКОЛИ ШЕПЕЛЄВА, будинок 5, приміщення 191, ОФІС 14; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація " (01033, м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 1; ) 1 015 481 (один мільйон п'ятнадцять тисяч чотириста вісімдесят одну) грн. 55 коп. - штрафу, 15 232 (п'ятнадцять тисяч двісті тридцять дві) грн. 23 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 07.09.2017 року.