РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"04" вересня 2017 р. Справа № 903/161/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Гулова А.Г. ,

суддя Маціщук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення господарського суду Волинської області від 06.06.2017 року

у справі № 903/161/17 (суддя Бондарєв С.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача Державного підприємства "Ратнівське лісомисливське господарство"

про стягнення 354 406,11 грн.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача - Давидюк В.Г.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 06.06.2017 року у справі № 903/161/17 було відмовлено в задоволені позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відповідача Державного підприємства "Ратнівське лісомисливське господарство"про стягнення 354 406,11 грн.

При винесені оскаржуваного рішення суд першої інстанції виходив з того, що 29 листопада 2016 року приблизно об 11 год. 30 хв. на складі ДП "Ратнівське ЛМГ", що в смт. Заболоття Ратнівського району, під час роботи козлового крану ККС-12,5 № 175, 1967 року випуску, який належить відповідачу, нога крана пошкодила кабіну вантажного автомобіля "Renault Magnum", 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1

Проаналізувавши обставини справи та норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини місцевий господарський суд вказав, що в діях відповідача відсутні елементи складу правопорушення, а тому неможливе притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Відмовляючи в стягненні 120346 грн. неодержаного доходу суд виходив з того, що позивачем не надано й жодних доказів, які б підтверджували витрати, у зв'язку із використанням транспортного засобу для перевезення вантажів. В розрахунку відсутні витрати на заробітну плату водіям; витрати у зв'язку із страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; вартість понесених витрат на пальне; амортизаційні витрати.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Волинської області від 06.06.2017 р. у справі № 903/161/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує наступне.

Працівниками поліції було встановлено, що 29.11.2016 р. близько 10:00 год. ОСОБА_5 приїхав в ДП "Ратнівське ЛМГ" "Заболоття, нижній склад" для завантаження палету. Зупинившись за 20 метрів від козлового крану ККС-12,5 № 175 на вимогу працівника підприємства, водій перепаркував а/м ближче до колії, а саме на відстань 30 см. від колії. Переміщуючи деревину краном, кранівник ОСОБА_6 рухався заднім ходом та випадково, не замітивши, що біля колії стоїть вантажний автомобіль "Renault Magnum" з власної необережності лапою крана пошкодив вищевказаний транспортний засіб.

Доказами фактично понесених витрат є довідка та рахунок-фактура № СФ-000007 від 13.01.2017 р. (підтверджує факт купівлі б/в кабіни "Renault Magnum"), акт приймання-передачі робіт від 10.01.2017 р. (підтверджує факт перевезення кабіни), договір № 1 від 16.01.2017 р., укладений між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_7 про надання послуг по ремонту автомобіля "Renault Magnum".

Сума упущеної вигоди підтверджується Договором № 28-10/20168 про надання послуг по перевезенню вантажів, Договором № 23-11/2016Б про надання послуг по перевезенню вантажів та Актом звірки від 21.12.2016р., проведеним між ФОП ОСОБА_1, ТзОВ "Волма" та ТзОВ "Бренвель" в період з 15.11.2016 р. по 28.11.2016 р. по вищевказаних договорах виконавцем надано послуг по перевезенню вантажу автомобілем "Renault" з напівпричепом держномер НОМЕР_3 на суму 28503 грн., сума одноденного доходу становить 3167 грн.

Враховуючи вищевикладене, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 вважає, що вищевказане судове рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Від відповідача - Державного підприємства "Ратнівське лісомисливське господарство" надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги - відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує на таке.

Водій позивача - ОСОБА_5 розмістив транспортний засіб вздовж колії козлового крану, під час його роботи, не врахувавши, що вказані дії можуть призвести до пошкодження як козлового крану так і транспортного засобу.

Матеріали справи не містять жодного доказу про наявність вини відповідача у пошкоджені транспортного засобу позивача.

На території Державного підприємства "Ратнівське лісомисливське господарство" наявні попереджувальні знаки про роботу крана.

Позивач розраховуючи пряму шкоду в сумі 234060 грн. 11 коп. включив в її розрахунок вартість відновлювального ремонту (169145 грн. 63 коп.) та матеріальний збиток (64914 грн. 48 коп.), що є недопустимим, оскільки вартість матеріального збитку розраховується із вартості відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Скаржником не було надано суду розрахунку упущеної вигоди та доказів, що перевезення не могло бути здійснено іншими транспортними засобами позивача, оскільки ним не заперечувалося наявність інших транспортних засобів.

Таким чином, відповідач вважає, рішення господарського суду Волинської області від 06.06.2017 р. у справі № 903/161/17 законним та обґрунтованим, а тому просить відхилити апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1

В судових засіданнях Рівненського апеляційного господарського суду апелянт та його представники підтримали доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. З огляду на вказане, вважають, що рішення господарського суду Волинської області від 06.06.2017 р. у справі № 903/161/17 належить скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Представник відповідача в судовому заявив, що з доводами апелянта не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що з апеляційну скаргу слід задоволити частково, а оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити частково в розмірі 64914 грн. 48 коп. матеріального збитку, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 29 листопада 2016 року приблизно об 11 год. 30 хв. на складі ДП "Ратнівське ЛМГ", що в смт. Заболоття Ратнівського району, під час роботи козлового крану ККС-12,5 № 175, 1967 р. в., який належить відповідачу, нога крана пошкодила кабіну вантажного автомобіля "Renault Magnum", 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (технічний паспорт НОМЕР_4 виданий 14.08.2008р. Ковельським ВРЕР ВДАІ УМВС України у Волинській області).

За кермом вантажного автомобіля "Renault Magnum" знаходився водій ОСОБА_5, який діяв на підставі договору про надання інформації, проведення технічного навчання /тренінгів/стажування (на безоплатній основі).

Керування краном здійснював кранівник ДП "Ратнівське ЛМГ" ОСОБА_6, який перебуває із відповідачем у трудових відносинах.

По даному факту 08.12.2016р. внесено відповідні відомості до ЄРДР № 0000468 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України. За результатом досудового розслідування 15.12.2016р. кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (т. 1 а. с. 9).

Наказом ДП "Ратнівське ЛМГ" №135-ОП від 29.11.2016 року створено комісію по розслідуванню нещасного випадку (аварії). За результатами розслідування нещасного випадку, який стався на території нижнього складу ДП "Ратнівське ЛМГ" комісією складено акт від 29.11.2016 року, згідно якого комісія дійшла висновків, що причиною нещасного випадку є безвідповідальність та низька кваліфікація (малий стаж роботи) водія ОСОБА_5 (т. 1 а. с. 179,183-184).

Відповідно до висновку експертного дослідження № 1230 від 09.12.2016р. розмір спричиненої ФОП ОСОБА_1 шкоди в результаті пошкодження автомобіля "Renault Magnum" складає 234 060,11 грн., в тому числі матеріальний збиток в сумі 64914 грн. 48 коп., вартість відновлювального ремонту 169145 грн. 63 коп. (т. 1 а. с. 10-14)

Окрім того, між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Волма" 28.10.2016 р. укладено договір № 28-10/20168 про надання послуг по перевезенню вантажів (т. 1 а. с. 33-36).

Також, між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Бренвель" 23.10.2016 р. укладено договір № 23-11/2016Б про надання послуг по перевезенню вантажів (т. 1 а. с. 29-32).

Як вбачається із Акту звірки від 21.12.2016р., проведеним між ФОП ОСОБА_1, ТзОВ "Волма" та ТзОВ "Бренвель" в період з 15.11.2016 р. по 28.11.2016 р. по вищевказаних договорах виконавцем надано послуг по перевезенню вантажу автомобілем "Renault" з напівпричепом держномер НОМЕР_3 на суму 28503 грн., сума одноденного доходу становить 3167 грн.

На думку позивача, зазначені документи свідчать про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснив протиправні дії.

Таким чином, внаслідок пошкодження автомобіля "Renault Magnum" та його несправності у період з 29.11.2016р. по 30.01.2017р. позивач втратив дохід у зв'язку з неможливістю використання транспортного засобу з метою здійснення перевезень вантажу на загальну суму 120346 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся з позовом до ДП "Ратнівське ЛМГ" про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненим джерелом підвищеної небезпеки та просить стягнути з відповідача пряму шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки в сумі 234060 грн. 11 коп., 120346 грн. неодержаного доходу та 5316 грн. 09 коп. судового збору.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В той же час, породжуючи настання цивільних прав та обов'язків згідно з ч.2 ст.11 ЦК України, відповідальність у вигляді відшкодування шкоди вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме наявність всіх чотирьох умов відповідальності:

- протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання;

- наявність шкоди;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, що означає, що шкода має бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб;

- вина боржника.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і призвело до заподіяння шкоди.

Шкода відшкодовується у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

При визначенні розміру шкоди, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала шкоди, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення шкоди.

Судом першої інстанції був зроблений висновок, що посилання позивача на вину працівників відповідача при пошкодженні транспортного засобу ґрунтуються лише на припущеннях, однак це не відповідає дійсності.

Як було встановлено судом вище, пошкодження кабіни вантажного автомобіля "Renault Magnum" відбулося 29 листопада 2016 року приблизно об 11 год. 30 хв. на складі ДП "Ратнівське ЛМГ", під час роботи козлового крану ККС-12,5 № 175, 1967 р.в., який належить відповідачу.

З пояснень начальника нижнього складу ДП "Ратневське ЛМГ" ОСОБА_8 відібраних в ході кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000468 від 08.12.2016р. слідує, що жодних вказівок водію не надавалося.

В той же час, дані факти стверджують, що пригода сталася саме на підприємстві відповідача, працівники якого знали про перебування на ньому а/м позивача, його місце перебування в небезпечній зоні та не здійснили ніяких дій для усунення порушення розміщення а/м на підприємстві та дана пригода відбулася за участю працівника відповідача (кранівника ОСОБА_6.).

Згідно із ст. 1172 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана зокрема з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як передбачено ч. 3 ст. 386 ЦК України власник права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з п. 4. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

Як було вставлено судом апеляційної інстанції вище, пошкодження автомобіля "Renault Magnum" були спричиненні внаслідок роботи козлового крану ККС-12,5 № 175, 1967 р. в., який належить відповідачу та є джерелом підвищеної небезпеки.

Колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що в даному випадку не було взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, оскільки транспортний засіб, яких не рухається, не може розглядатися як джерело підвищеної небезпеки.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки в сумі 234060 грн. 11 коп. (167145 грн. 63 коп. вартість відновлювального ремонту та 64914 грн. 48 коп. матеріального збитку), колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині слід задоволити на суму 64914 грн. 48 коп. матеріального збитку, оскільки саме ця сума визначена експертом, як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу.

Поруч з тим, скаржником було надано суду апеляційної інстанції видаткову накладну №РН-0000001 від 13.01.2017р. на суму 60000 грн., товарний чек №43 від 13.01.2017р. на суму 60000 грн., акт приймання-передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля №5 від 30.01.2017р., товарний чек від 30.01.2017р. на суму 32760 грн. на підтвердження понесення витрат на відновлювальний ремонт.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Дані докази колегією суддів не приймаються, оскільки позивач не обґрунтував причину неподання вказаних документів суду першої інстанції, а також тому, що ухвалами господарського суду Волинської області від 29.03.2017 р. та від 25.04.2017 р. у справі № 903/161/17 також витребовувалися докази понесення витрат на ремонт, однак позивач їх не надав.

Щодо стягнення 120346 грн. неодержаного доходу колегія суддів вважає за необхідне відмовити виходячи з наступного.

Як вказувалося вище, збитками є зокрема доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Доказом на підтвердження упущеної вигоди на думку позивача є Договір № 28-10/20168 Договір № 23-11/2016Б та Акт звірки від 21.12.2016 р. в якому зазначена сума одноденного заробітку - 3167 грн., саме цієї суми виходив позивач.

В той же час сума 120346 грн. зроблена з розрахунком 3167 грн. добового прибутку х 38 днів (коли транспортний засіб не використовувався) показує

Дана вимога позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі використання пошкодженого транспортного засобу з урахуванням середньомісячного прибутку, який отримує позивач.

Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би отримати позивач.

Матеріали справи не містять жодного доказу, що транспортний засіб не міг використовуватися позивачем з 29.11.2016 року по 30.01.2017 року.

Позивачем не надано й жодних доказів, які б підтверджували витрати, у зв'язку із використанням транспортного засобу для перевезення вантажів. В розрахунку відсутні витрати на заробітну плату водіям; витрати у зв'язку із страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; вартість понесених витрат на пальне; амортизаційні витрати і т.п.

Враховуючи вищевикладене позивач не надав належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 33, 34 ГПК України на підтвердження своєї вимоги щодо стягнення з відповідача 120346 грн. неодержаного доходу, а тому в позові в цій частині слід відмовити.

Всупереч вищевказаному, судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не було в повному обсязі та належним чином досліджено наявні в матеріалах справи докази, у зв'язку з чим висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають встановленим обставинам справи та вищенаведеним положенням законодавства.

Згідно з п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково, а рішення господарського суду Волинської області від 06.06.2017р. у справі № 903/161/17 слід скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити частково.

Керуючись ст.ст. 99,101,103-105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заодоволити частково.

2. Рішення господарського суду Волинської області від 06.06.2017 року у справі № 903/161/17 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задоволити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Ратнівське лісомисливське господарство" (44100, Волинська обл., Ратнівський район, смт. Ратне, вул. Б. Хмельницького, 67, код 00991503) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) - 64914 грн. 48 коп. шкоди, 973 грн. 91 коп. витрат по оплаті судового збору за подання позову.

В задоволенні решти позову відмовити

3. Стягнути з Державного підприємства "Ратнівське лісомисливське господарство" (44100, Волинська обл., Ратнівський район, смт. Ратне, вул. Б. Хмельницького, 67, код 00991503) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) - 1071 грн. 30 коп. судового за подання апеляційної скарги.

4. Господарському суду Волинської області видати накази на виконання даної постанови.

5. Справу № 903/161/17 повернути в господарський суд Волинської області.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.