ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2017 р. Справа № 911/2069/17

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Торговий дім Любисток

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Євроджет

про стягнення 98713,64грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 27.07.2017).

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Торговий дім Любисток (далі ТОВ ТД Любисток) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Євроджет (далі ТОВ Євроджет) про стягнення 98713,64грн у т.ч.:

- 41 376,51грн пеня за період з 30.03.2016 по 07.09.2016;

- 9 257,71грн 3% річних 30.03.2016 по 13.06.2017;

- 48 079,42грн збитки від інфляції 08.03.2016 по 13.06.2017.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що не зважаючи на фактичну сплату основної суми боргу за неякісний товар, а також часткової сплати неустойки та 3% річних на виконання рішення господарського суду Київської області від 08.08.2016 по справі №911/1222/16, відповідач зобовязаний додатково сплатити пеню, 3% річних та інфляційні втрати до моменту фактичної сплати заборгованості.

Відповідач у справі ТОВ Євроджет у відзиві на позовну заяву заперечує проти нарахування пені, яка лежить поза межами строку позовної давності для вказаного нарахування (спеціальна позовна давність), а також просить суд зменшити суму штрафних санкцій. Крім того, відповідач заперечує проти нарахування інфляційних втрат, посилаючись на те, що сторони в договорі дійшли згоди щодо умов збереження вартості коштів від знецінення, визначивши еквівалент в іноземній валюті.

Крім того, відповідачем подано клопотання про зменшення суми пені до 1000,00грн, а також клопотання про застосування до вимог позивача в частині стягнення пені строків позовної давності.

Від позивача 04.09.2017 електронною поштою надійшли письмові пояснення на відзив, в яких останній заперечує проти викладених у відзиві посилань відповідача про те, що сторони в договорі дійшли згоди щодо умов збереження вартості коштів від знецінення, визначивши еквівалент в іноземній валюті, та зазначає що в специфікаціях ціна товару визначена в гривнях, а також вказує про те, що ним заявляються вимоги про нарахування інфляційних втрат саме за прострочення грошового зобовязання, яке встановлено в рішенні суду у справі №911/1222/16.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та подані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

24.07.2015 між ТОВ ТД Любисток та ТОВ Євроджет було укладено договір постачання № 034А, згідно умов якого ТОВ Євроджет (постачальник) зобовязується поставляти в строки, що визначені договором, обладнання, запасні та витратні частини (товар) згідно із додатками (специфікації), що є невідємними частинами цього договору, а ТОВ ТД Любисток (покупець) - прийняти вказаний товар та оплатити його на умовах цього договору та специфікацій до нього, що є невідємними частинами цього договору.

У разі необхідності, на вимогу покупця, постачальник здійснює налаштування певного товару та навчання персоналу покупця, про що додатково вказується у специфікації на конкретну партію товару (п. 1.1 договору).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Згідно з п. 8.3 укладеного сторонами договору у разі поставки товару, якість або комплектність якого не відповідає вимогам цього договору, постачальник зобовязаний, на вимогу покупця, або за свій рахунок замінити весь неякісний (доукомплектовати некомплектний) товар, або прийняти співрозмірне зменшення ціни та загальної вартості, або прийняти відмову покупця в прийманні товару. Заміна товару неналежної якості (доукомплектування некомплектного товару) здійснюється постачальником власними силами, за власний рахунок та на протязі 30 календарних днів від дати отримання вимоги покупця про заміну (доукомплектування). На розсуд сторін, відправка товару для подальшої заміни може бути здійснена силами покупця або вантажоотримувача з подальшим відшкодуванням постачальником понесених ними витрат із транспортування. До заміни (доукомплектування) товару покупець вправі затримати його оплату, а якщо товар вже оплачений - вимагати повернення сплачених сум за товар, що підлягає заміні, протягом 7-ми (семи) днів з дати отримання такої вимоги. В разі затримання в даному випадку повернення сплачених сум постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неповерненої суми за кожен день затримки.

Відповідно до п. 11.2 договору, договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2015. Закінчення строку вказаного договору не звільняє сторони від виконання зобовязань, які залишились невиконаними.

Не виконання відповідачем зобовязань за цим договором щодо повернення коштів за неякісно поставлений товар у встановлений договором строк було предметом розгляду у справі №911/1222/16 господарського суду Київської області.

Так, рішенням господарського суду Київської області від 08.08.2016 у вказаній справі встановлено прострочення відповідачем зобовязання щодо повернення коштів за неякісно поставлений товар з 08.03.2016 та стягнуто з відповідача на користь позивача 255 848,40грн вартості сплаченого неякісного товару, 462,63грн 3% річних за період з 08.03.2016 по 29.03.2016, 6766,70грн пені за період з 08.03.2016 по 29.03.2016, та 3946,17грн судового збору.

Вказане рішення суду, залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2016

Зазначене рішення, набрало законної сили 28.11.2016.

В силу ч.3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, відповідні факти, встановлені вказаним рішення суду, не потребують доведення у даній справі.

Як встановлено під час розгляду даної справи, зобовязання з повернення коштів за неякісно поставлений товар виконано відповідачем 14.06.2017, що підтверджується випискою з рахунку позивача та підтверджує надходження від Броварського міськрайонного відділу ДВС коштів на виконання рішення суду у справі №911/1222/16.

Предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором та ст.625 ЦК України, за несвоєчасне виконання обовязків щодо повернення коштів за неякісно поставлений товар, визначених зазначеним рішенням суду.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобовязаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

Частина 3 ст. 268 ГК України визначає, що у разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості.

За таких обставин чинне законодавство України, встановлюючи вимоги до якості товару, що передається за договором-купівлі продажу, встановлює більш широкі гарантії захисту права покупця, тобто зобовязує продавця не лише передати товар, який має відповідати умовам договору купівлі-продажу та технічним умовам його виробництва, але цей товар має відповідати меті, для якої він придбавається покупцем.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 269 Господарського кодексу України строки і порядок встановлення покупцем недоліків поставлених йому товарів, які не могли бути виявлені при звичайному їх прийманні, і пред'явлення постачальникові претензій у зв'язку з недоліками поставлених товарів визначаються законодавством відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ГК України у разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.

Як визначено з ч. 6 ст. 268 Господарського кодексу України у разі якщо недоліки поставлених товарів можуть бути усунені без повернення їх постачальнику, покупець має право вимагати від постачальника усунення недоліків у місцезнаходженні товарів або усунути їх своїми засобами за рахунок постачальника.

Водночас, стаття 678 Цивільного кодексу України передбачає, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця, зокрема, відшкодування витрат на усунення недоліків товару; в разі ж істотного порушення вимог щодо якості товару покупець мас право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

При цьому, згідно з вимогами 1 ст. 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 679 Цивільного кодексу України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Відповідно до частини 3 ст. 680 ЦК України якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право предявити вимогу у звязку з недоліками товару, які були виявлені протягом гарантійного строку.

Звертаючись з даним позовом, позивачем заявлено вимоги щодо донарахування 3% річних та пені за період, що не заявлено у справі №911/1222/16, а саме з 30.03.2016 по 13.06.2017 та стягнення інфляційних втрат за період з 08.03.2016 по 13.06.2017.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлення факту прострочення грошового зобовязання відповідачем, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних за період прострочення з 30.03.2016 (оскільки у справі №911/1222/16 вказані нарахування здійснювались до 29.03.2017) по 13.06.2017 (оскільки відповідачем сплачено кошти 14.06.2017) є обґрунтованими та підлягають задоволенню в заявленій сумі, а саме 9257,71грн.

Нарахування втрат від інфляції здійснено позивачем за період з 08.03.2017 (прострочення зобовязання з повернення коштів) по 13.06.2017.

Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача про те, що сторонами в п.п. 4.3-4.5 договору погоджено про умови збереження коштів від знецінення, визначивши еквівалент в іноземній валюті, оскільки позивачем нарахування втрат від інфляції здійснено за період прострочення саме грошового зобовязання відповідача щодо повернення коштів за неякісно поставлений товар, з моменту прострочення такого зобовязання до моменту виконання зобовязання в повному обсязі. Крім того, суд зазначає, що відповідними пунктами договору визначено можливість збільшення або зменшення ціни на товар, проте, сторонами не надано доказів дій щодо збільшення або зменшення ціни на поставлений товар.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, з врахуванням індексу інфляції, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, природа яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання та є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті "Урядовий кур'єр" і на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www.ukrstat.gov.ua).

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011 N 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.97 N 62-97р).

Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок втрат від інфляції суд вважає його арифметично вірним, а вимоги позивача про стягнення 48 079,42грн втрат від інфляцій обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені в сумі 41 376,51грн за період з 30.03.2016 по 07.09.2016.

Відповідачем в свою чергу подано клопотання про часткове застосування до вимог позивача про стягнення пені наслідків пропущення строку позовної давності, а саме з 05.07.2016, оскільки автоматизований розподіл даної справи відбувся 05.07.2017.

Розглянувши вказані вимоги та заперечення суд зазначає про наступне.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою відповідно до ст. 549 ЦК України є штраф та пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено сторонами в п 8.3 договору, в разі затримання в даному випадку повернення сплачених сум постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неповерненої суми за кожен день затримки.

Відповідно до 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як визначено чч. 3-5 ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Проте, суд не погоджується з визначеною відповідачем датою звернення до суду, оскільки, як вбачається з поштового штемпелю, відповідач звернувся з вказаною позовною заявою 03.07.2017.

Таким чином, нарахування пені до 03.07.2016 знаходиться поза межами строку позовної давності встановленими чинним законодавством України та зважаючи на те, що відповідачем заявлено про застосування до вимог про стягнення пені наслідків пропущення строку позовної давності нарахування пені можливо здійснити за період з 03.07.2016 по 07.09.2016 (заявлено в позові).

Відповідно розмір пені за вказаний період становить 14 882,55грн, в задоволенні вимог про стягнення 26 493,96грн пені суд відмовляє.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення пені до 1000,00грн, суд відмовляє в його задоволенні, з огляду на таке.

Згідно п. 3 ч.1 ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вказана норма кореспондується з загальними нормами, які визначають підстави для такого зменшення.

Так, відповідно до ч. 1 ст.233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Окрім того, згідно ч.2 відповідної норми, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Також, відповідно до чч. 2, 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, суд зазначає, що прострочення відповідачем зобовязань з повернення коштів за неякісно поставлений товар почалось з 08.03.2016, в той час як саме повернення коштів здійснено відповідачем 14.06.2017, тобто з значним простроченням.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями.

Як передбачено ст. 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання, аналогічну норму містить ст. 625 ЦК України.

Згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

При цьому, відповідно до ч. 2 вказаної статті не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю, тому у випадках порушення грошового зобов'язання не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України) (див. п. 1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України у від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

За вказаних обставин, суд не вбачає можливості щодо задоволення клопотання про зменшення заявленої до стягнення суми пені.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 1170,57грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Євроджет на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Торговий дім Любисток 14 882,55грн пені, 9257,71грн 3% річних, 48 097,42грн інфляційних втрат, а також 1170,57грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 26 493,96грн пені у задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 12.09.2017.

Суддя С.І. Чонгова