ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року Справа № 915/2046/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Данилової М.В.,
суддівКорсака В.А., Сибіги О.М.
за участю представників:
позивачане з'явився
відповідачівне з'явився
третьої особине з'явився
прокурораТомчук М.О. посв. від 31.07.2017 №047983
розглянувши матеріали касаційної скаргиПершого заступника прокурора Одеської області
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 05.04.2017
у справі№915/2046/15 господарського суду Миколаївської області
за позовомЗаступника прокурора Миколаївської області
до1. Миколаївської міської ради; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Імпорт"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору
Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради
провизнання незаконним та скасування п.6 розділу 1 рішення від 18.06.2015 №48/35, визнання недійсним на майбутнє договору оренди землі від 16.07.2015 №10944, зобов'язання повернути земельну ділянку з кадастровим номером :03:074:0015

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Миколаївської області звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовом в інтересах держави до Миколаївської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Імпорт" про визнання незаконним та скасування п.6 розділу 1 рішення від 18.06.2015 №48/35, визнання недійсним на майбутнє договору оренди землі від 16.07.2015 №10944, зобов'язання повернути земельну ділянку з кадастровим номером :03:074:0015.

Заявою про зміну предмету позову від 18.04.2016 №05/2-297вих-16 позивач просив визнати незаконним та скасувати пункт 3 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 16.09.2014 № 43/33 про надання ТОВ "Транс-Імпорт" дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 10000 кв.м. за рахунок земельної ділянки раніше наданої рішенням міської ради від 13.03.2008 № 22/44 товариству, з метою передачі в оренду для будівництва гаража-стоянки для вантажних автомобілів підприємства по вул. Кінцевій у м. Миколаєві.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що міською радою не виконані вимоги законодавства при наданні дозволів на складання проектів землеустрою та затвердження щодо відведення земельних ділянок та надання оренду відповідачу - 2 , а саме всупереч вимог Земельного кодексу України, земельні торги щодо продажу права на оренду вказаної земельної ділянки в порядку статей 135-139 Земельного кодексу України не проводились, у зв'язку з чим пункт 3 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради №43/33 від 16.09.2014 та пункт 6 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 18.06.2015 № 48/35 підлягають скасуванню.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 29.04.2016 (суддя Коваль С.М.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 (головуючий суддя - Принцевська Н.М., судді: Діброва Г.І., Колоколов С.І.), у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.11.2016 вказані судові рішення були скасовані, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду господарський суд Миколаївської області рішенням від 16.02.2017 (суддя Мавродієва М.В.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 (головуючий суддя Головей В.М., судді Гладишева Т.Я., Разюк Г.П.), у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що оскільки приймаючи п. 3 розділу 1 рішення № 43/33 від 16.09.2014 та п. 6 розділу 1 рішення від 18.06.2015 № 48/35 відповідачем - 1 було дотримано вимоги Земельного кодексу України, підстав для визнання цих рішень незаконними та скасування немає, а отже договір оренди від 16.07.2015 № 10944 не може бути визнаний недійсним на майбутнє.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, Перший заступник прокурора Одеської області звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та постанову,а позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 1, 34, 36, 43, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, статей 71, 123, 124, 134 Земельного кодексу України, статті 31 Закону України "Про транспорт", статті 50 Закону України "Про землеустрій", статті 1 Закону України "Про автомобільні дороги", статті 1 Закону України "Про будівельні норми".

Також скаржник зазначає, що спірними рішеннями Миколаївської міської ради від 16.09.2014 №43/33 та від 18.06.2015 №48/35 відповідачу надано земельну ділянку для будівництва об'єкту дорожнього сервісу, що вимагає проведення земельних торгів відповідно до приписів статей 124, 134 Земельного кодексу України.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.08.2017 у даній справі визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Ходаківська І.П., Сибіга О.М.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 28.08.2017 касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду у вищевказаному складі.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2017 у зв'язку з відпусткою судді Ходаківської І.П. у даній справі визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Сибіга О.М., Корсак В.А.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та присутнього у судовому засіданні 06.09.2017 прокурора, перевіривши наявні матеріали на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, між Миколаївською міською радою та ТОВ "Транс - Імпорт" існували договірні стосунки щодо оренди земельної ділянки загальною площею 26316 кв.м., що підтверджується пунктом 41 рішення Миколаївської міської ради від 13.03.2008 № 22/55, зі змінами від 30.10.2008 за № 29/46.

Миколаївська міська рада 11.05.2010 уклала договір оренди земельної ділянки з ТОВ "Транс - Імпорт" строком на два роки з дати його державної реєстрації, загальною площею 26 316 кв.м по вул. Кінцевій у м. Миколаєві для будівництва гаража-стоянки для вантажних автомобілів підприємства (кадастровий №:03:074:0015).

Договір зареєстровано у Миколаївській міській регіональній філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.06.2010 за №03.

Судами було встановлено, що пунктом 25 рішенням Миколаївської міської ради від 21.08.2012 за № 19/42 ТОВ "Транс-Імпорт" строк оренди на земельну ділянку площею 263 16 кв.м, продовжено на 1 рік з дати прийняття цього рішення, яка надана рішенням Миколаївської міської ради від 30.10.2008 № 29/46, залишивши її в землях поточного будівництва, для будівництва гаража-стоянки для вантажних автомобілів підприємства по вул. Кінцевій у м. Миколаєві.

Відповідно до пункту 2.1 договору, укладеного між Миколаївською міською радою та ТОВ "Транс-Імпорт", про зміни № 398-12 до договору оренди землі, який зареєстрований у Миколаївській регіональній філії ДП "Центр ДЗК" 10.06.2010 за №03 та у Миколаївській міській раді за №7620, термін оренди земельної ділянки, наданої ТОВ "Транс - Імпорт" на підставі рішення від 21.08.2012 за №19/42, продовжено до 21.08.2013.

Зазначений договір про зміни №393-12 зареєстровано в Управлінні Держкомзему у м. Миколаєві, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21.12.2012 за №01551.

Згідно з вказаним рішенням Миколаївської міської ради 13.03.2008 №22/55 (зі змінами, внесеними рішенням від 30.10.2008 №29/46) та договору оренди землі від 10.06.2010 за №03 в оренду ТОВ "Транс - Імпорт" надавалась земельна ділянка загальною площею 26 316 кв.м для будівництва гаража-стоянки для вантажних автомобілів підприємства.

16.09.2014 Миколаївською міською радою прийнято рішення №43/33, згідно з пунктом 3 розділу 1 якого ТОВ "Транс-Імпорт" надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 10 000 кв.м., за рахунок земельної ділянки раніше наданої рішенням міської ради від 13.03.2008 №22/55 ТОВ "Транс-Імпорт", з метою передачі в оренду для будівництва гаража-стоянки для вантажних автомобілів підприємства по вул. Кінцевій.

Судами попередніх інстанцій також було встановлено, що 18.06.2015 Миколаївською міською радою прийнято рішення №48/35, пунктом 6 розділу 1 якого затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку площею 10 000 кв.м. (кадастровий номер :03:074:0015) за рахунок земельної ділянки, раніше наданої рішенням міської ради від 13.03.2008 №22/55 ТОВ "Транс-Імпорт", зарахувавши її до земель автомобільного транспорту та дорожнього господарства (землі поточного будівництва), з метою передачі в оренду для будівництва гаража-стоянки для вантажних автомобілів підприємства по вул. Кінцевій.

В подальшому, на підставі вказаного рішення 16.07.2015 між Миколаївською міською радою та ТОВ "Транс-Імпорт" укладено договір оренди №10944 строком на 2 роки, згідно якого передано в оренду земельну ділянку площею 10000 кв.м. (за функціональним призначенням-землі поточного будівництва), без права передачі її в суборенду (кадастровий №:03:074:0015).

Суди попередніх інстанцій встановили, що згідно змісту оскаржуваного пункту 6 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради, спірна земельна ділянка, площею 10 000 кв.м була надана за рахунок земель, наданих ТОВ "Транс - Імпорт" рішенням Миколаївської міської ради від 13.03.2008 №22/55 та дійшли висновку, що оспорюваним рішенням та договором оренди землі в оренду надавалась не інша (нова) земельна ділянка, а частина земельної ділянки, яка була предметом оренди і знаходилась тривалий час в користуванні (оренді) у ТОВ "Транс - Імпорт" за договором оренди землі від 16.07.2015 №10944, тобто в даному випадку було лише змінено, в бік зменшення, розміри земельної ділянки з присвоєнням їй старого кадастрового номеру, а тому ця ділянка не може вважатися новоствореною, як це стверджував прокурор.

Як вбачається із оскаржуваних судових рішень вони обґрунтовані тим, що у даному випадку проведення земельних торгів згідно із частиною 2 статті 134 Земельного кодексу України не потрібно, оскільки земля надається для будівництва об'єктів транспортної інфраструктури.

Колегія суддів касаційної інстанції не може погодитися з такими висновками з огляду на те, що такий висновок ґрунтується лише на даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо видів діяльності відповідача TOB "Транс-Імпорт"та даних схеми генерального плану об'єкту будівництва на спірній земельній ділянці.

Статтями 124, 134 Земельного кодексу України встановлено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою статті 134 цього Кодексу.

При цьому, згідно з частиною 2 статті 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, зокрема у разі будівництва, обслуговування та ремонту об'єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об'єктів зв'язку та дорожнього господарства (крім об'єктів дорожнього сервісу).

На підставі оскаржуваного пункту рішення Миколаївської міської ради TOB "Транс-Імпорт" спірну земельну ділянку надано для будівництва гаража - стоянки для вантажних автомобілів підприємства.

Відповідно статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної документації" інженерно - транспортна інфраструктура - комплекс інженерних, транспортних споруд і комунікацій.

Державний класифікатор будівель та споруд ДК - 018-2000, затверджений наказом Держстандарту України № 507 від 17.08.2000, визначає, що споруди - це будівельні системи, пов'язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт.

Інженерні споруди - це об'ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та т. ін.

Інженерні споруди класифікуються в основному за інженерним задумом, що визначається цільовим призначенням об'єкта. До інженерних споруд відносяться: транспортні споруди (залізниці, шосейні дороги, злітно - посадкові смуги, мости, естакади тощо), трубопроводи та комунікації, дамби, комплексні промислові споруди, спортивні та розважальні споруди.

Під транспортною інфраструктурою слід розуміти певну матеріально - організаційну структуру, призначену для забезпечення ефективної роботи транспорту. Об'єкти транспортної інфраструктури містять у собі залізничні, трамвайні та внутрішні водні шляхи, контактні лінії, автомобільні дороги, тунелі, естакади, мости, вокзали, залізничні і автобусні станції, метрополітени, аеродроми і аеропорти, об'єкти систем зв'язку, навігації та управління рухом транспортних засобів, і інші пристрої і устаткування, призначенні для забезпечення функціонування транспортного комплексу.

А відтак, колегія суддів касаційної інстанції вважає безпідставним висновок судів попередніх інстанцій про те, що гараж - стоянка, призначений для розміщення автомобілів окремого підприємства, будинки для відпочинку водіїв та автомайстерні такого підприємства є об'єктами транспортної інфраструктури, оскільки вони не призначенні для забезпечення ефективної діяльності транспорту.

Згідно відомостей Єдиного державного реєструюридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наявних в матеріалах технічної документації із землеустрою, до видів діяльності товариства на час прийняття оскаржуваного рішення належить: вантажний автомобільний транспорт, будівництво водних споруд, будівництво інших споруд, підготовчі роботи на будівельному майданчику, роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах, постачання інших готових справ, обслуговування напоями, надання в оренду вантажних автомобілів, будівництво житлових і нежитлових будівель.

Із наведеного слідує, що товариство не здійснює будівництво об'єктів транспортної інфраструктури у тому числі доріг, автострад, мостів та тунелів.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи копій матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі TOB "Транс-Імпорт" для будівництва гаража - стоянки для вантажних автомобілів підприємства по вул. Кінцевій м. Миколаєва, підприємство у 2014 звернулось до міської ради з заявою про надання в оренду земельної ділянки саме для будівництва гаража - стоянки власних автомобілів. З долучених до заяви документів також не вбачається, що спірну земельну ділянку підприємство планує використовувати для будівництва або обслуговування будь - якого об'єкту транспортної інфраструктури у розумінні вимог статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної документації".

Побудовані та заплановані для будівництва на спірній земельній ділянці об'єкти можуть використовуватись підприємством при здійсненні різних видів діяльності, не пов'язаних з забезпеченням функціонування транспортного комплексу.

А відтак, приймаючи оскаржуване рішення міська рада надала спірну земельну ділянку саме для будівництва гаража - стоянки для вантажних автомобілів TOB "Транс-Імпорт", а не для будівництва об'єкту транспортної інфраструктури.

Крім того, колегія суддів касаційної інстанції вважає необґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій щодо формування земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером :03:074:0015 шляхом поділу ділянки площею 2,6 га, яка раніше перебувала у користуванні товариства.

Так, на підставі пункту 4 рішення Миколаївської міської ради від 13.03.2008 № 22/55, зі змінами від 30.10.2008 за № 29/46, 11.05.2010 з TOB "Транс-Імпорт" укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 26316 кв.м. по вул. Кінцевій у Ленінському районі міста Миколаєва для будівництва гаража-стоянки для вантажних автомобілів підприємства.

Після дострокового розірвання вказаного договору оренди на підставі рішення господарського суду Миколаївської області від 14.08.2013 у справі №915/1067/16 спірну земельну ділянку TOB "Транс-Імпорт" передано Миколаївській міській раді актом прийому - передачі від 19.02.2014.

Отже, на момент прийняття 18.06.2015 Миколаївською міською радою рішення № 48/35 земельна ділянка площею 1 га по вул. Кінцевій не перебувала у користуванні товариства та належала до земель комунальної власності, тому не могла утворитись шляхом поділу ділянки площею 26316 кв.м., а відтак рішення ради про надання в оренду товариству зазначеної земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером :03:074:0015 повинно було прийматись за результатами розгляду саме проекту землеустрою щодо її відведення відповідно до приписів частини 1 статті 123 Земельного кодексу України, статті 50 Закону України "Про землеустрій".

Передана спірним рішенням в оренду товариству земельна ділянка площею 1 га раніше у користування будь-яким фізичним і юридичним особам не передавалась, її межі не встановлювались. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру реєстрацію спірної земельної ділянки площею 1 га та привласнення їй кадастрового номеру здійснено управлінням Держземагентства Миколаївського району 10.11.2014.

В порушення статей 35, 43 Господарського процесуального кодексу України, судами попередніх інстанцій не взято до уваги наведене рішення суду та фактичне повернення до комунальної власності земельної ділянки, що призвело до невірного висновку про поділ земельної ділянки та відсутності обов'язку відповідача у розробці проекту землеустрою.

Також, колегія суддів зауважує на тому, що посилання суду апеляційної інстанції на судові рішення у справі № 814/829/16, якими скасовані податкові повідомлення-рішення, на підставі яких TOB "Транс-Імпорт" донараховані штрафні санкції за затримку сплати грошового зобов'язання з орендної плати, що стало підставою для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки площею 26316 кв.м., не свідчить про відсутність підстав для виготовлення проекту землеустрою при одержанні в оренду земельної ділянки, іншої, ніж перебувала у користуванні на підставі договору від 11.05.2010.

Крім того, необгрутованим є висновок судів щодо недоведеності факту часткового входження спірної ділянки в межі озелененої зони спеціального призначення, оскільки згідно наявної в матеріалах справи інформації управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради спірна земельна ділянка, відповідно до генерального плану міста Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 18.06.2009 № 35/18, частково входить до озелененої зони спеціального призначення.

Вказане також підтверджено листом Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 06.02.2017.

Пунктами 5.1, 5.2 р. 5 Державних будівельних норм 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування № 44 від 17.04.1992, у міських і сільських поселеннях слід передбачати безперервну систему озеленених територій та інших відкритих просторів, які у поєднанні із заміськими повинні формувати комплексну зелену зону, при функціональному зонуванні комплексної зеленої зони (території забудови, міста, зеленої зони) треба виділяти: озеленені території загального користування; озеленені території обмеженого користування і озеленені території спеціального призначення.

Згідно таблиці 5.1а ДБН 360-92** озеленені території загального користування включають у себе міські, дитячі, спортивні, меморіальні парки, зоологічні та ботанічні сади, сквери та бульвари. До озеленених територій спеціального призначення відносяться зелені зони на територіях вулиць, у санітарно-захисних та охоронних зонах.

Пунктами 10.1, 10.4 розділу 10 ДБН 360-92 господарське та інше будівництво у межах зелених зон прямо заборонено. У свою чергу, будівельні норми відповідно до статті 1 Закону України "Про будівельні норми" є обов'язковими у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Містобудівною документацією, діючою як на момент прийняття відповідачем спірного рішення, так і на час розгляду справи судом, є генеральний план міста Миколаєва, затверджений рішенням Миколаївської міської ради № 35/18 від 18.06.2009.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності» та пунктом 4.1 розділу 4 ДБН Б.1.1-15:2012 "Склад та зміст генерального плану населеного пункту, затверджених наказом Мінрегіонбуду від 13.07.2012 №358, установлено, що основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території, є генеральний план населеного пункту.

Згідно статті 18 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та пункту 4.5 розділу 4 ДБН Б. 1.1-15:2012, саме на основі генерального плану населеного пункту (як у його складі або як окремий документ) розробляється план зонування території з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон, а також для створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об'єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об'єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів.

План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Зонування території здійснюється з урахуванням попередніх рішень щодо планування і забудови території, виділенням зон обмеженої містобудівної діяльності, узгодження меж зон з межами територій природних комплексів, смугами санітарно-захисних, санітарних , охоронних та інших зон обмеженого використання земель, червоними лініями.

Пунктом 5.7 ДСТУ-Н Б Б.1.1-12:2011 "Настанова про склад та зміст плану зонування території (зонінг", затв. наказом Мінрегіонбуду від 15.12.2011 №345, установлено, що визначення меж територіальних зон території населеного пункту здійснюється у схемі зонування з урахуванням відповідних графічних матеріалів генерального плану населеного пункту.

Межі зон на схемі зонування встановлюються відповідно до генерального плану з урахуванням меж кварталів, мікрорайонів, інших планувальних утворень населеного пункту, природних меж, елементів інженерно-транспортної інфраструктури.

Отже, план зонування лише деталізує умови і обмеження використання територій для містобудівних потреб та не може встановлювати інше функціональне призначення зон ніж те, що встановлено у генеральному плані.

Зелена зона в цій місцевості визначена - генеральним планом міста Миколаєва, як основним видом містобудівної документації, а тому надання земельних ділянок в її межах для забудови не відповідає вимогам містобудівного законодавства.

Крім того, ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.02.2017 відкрито провадження у справі № 814/296/17 за позовом прокуратури до Миколаївської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 11.08.2016 №6/3, яким затверджено План зонування території міста Миколаєва.

Статтями 14 Конституції України та 373 Цивільного кодексу України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

На законодавчому рівні державою передбачено механізм надання земельних ділянок на конкурентній основі, визначено виключні випадки, коли проведення такої процедури не вимагається.

Надання в оренду спірної земельної ділянки TOB "Транс-Імпорт" не відноситься до жодного із випадків, передбачених частинами 2-3 статті 134 Земельного кодексу України, а відтак необхідною умовою для її передачі в оренду є проведення земельних торгів, за результатами яких, приймається відповідне рішення органом виконавчої влади або місцевого самоврядування.

Статтею 2 Закону України "Про охорону земель" визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Надання земель без проведення конкурсу не забезпечує захисту економічних та соціальних інтересів місцевого самоврядування, наповнення місцевих бюджетів, застосування ринкових ставок орендної плати за землю, що завдає істотної шкоди інтересам держави.

Зокрема, у разі проведення земельних торгів щодо продажу права оренди та наявності попиту на ділянку, під час аукціону збільшуватиметься стартова ціна на крок торгів з подальшим послідовним збільшенням ціни. Значення кроку торгів встановлюється організатором у розмірі до 5 відсотків стартової ціни земельної ділянки, або до 0,5 відсотка стартової плати за користування земельною ділянкою (оренди, суперфіцію, емфітевзису) у разі продажу права на неї.

Вказане свідчить, що у разі дотримання конкурсної процедури надання в оренду спірної земельної ділянки можна було б забезпечити надходження значно більшої суми коштів.

А відтак, прийняття міською радою рішення та отримання підприємством спірної земельної ділянки в користування відбулось з порушенням вимог діючого законодавства, тобто при неправильному його застосуванні, шо свідчить про наявність підстав для вжиття у даному випадку заходів, спрямованих на захист "суспільного інтересу".

З огляду на викладене, заявлені прокурором позовні вимоги є обґрунтованими, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 11110 Господарського процесуального кодексу України є підставою для їх скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

За приписами процесуального законодавства, рішення господарського суду повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленою господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого:чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору,і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами чинного законодавства.

Проте, постанова і рішення у справі цим вимогам не відповідають, оскільки прийняті при неповному з'ясуванні усіх обставин справи.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне вказати і про таке.

У відповідності до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно приписів частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України. Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Статтею 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визначено, що кожному гарантується право на мирне володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 6 Конвенції детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

З огляду на викладене, колегія суддів зауважує на тому, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Приписами статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Колегія суддів касаційної інстанції вирішуючи даний спір опиралась не тільки на суперечливі і взаємовиключні юридичні обґрунтування сторін, а перш за все на базовий правовий принцип - принцип правової визначеності.

Відповідно до статті 1115 Господарського процесуального кодексу України у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням. Касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (стаття 1117 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, зокрема, те, що судами попередніх інстанцій була дана неправильна юридична оцінка обставинам у даній справі, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення в порядку пункту 2 частини 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 1117, пунктом 2 статті 1119, статтями 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Першого заступника прокурора Одеської області задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 та рішення господарського суду Миколаївської області від 16.02.2017 у справі № 915/2046/15 скасувати.

Прийняти нове рішення. Позовні вимоги Заступника прокурора Миколаївської області задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати пункт 6 розділу 1 рішення від 18.06.2015 №48/35, визнати незаконним та скасувати пункт 3 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 16.09.2014 № 43/33, визнати недійсним на майбутнє договір оренди землі від 16.07.2015 №10944, зобов'язати повернути земельну ділянку з кадастровим номером :03:074:0015.

Стягнути з Миколаївської міської ради (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, ) на користь прокуратури Одеської області (65026, м.Одеса, вул.Пушкінська, 3, ) 2192,40 грн. судового збору за перегляд справи в суді касаційної інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Імпорт" (54018, м. Миколаїв, вул.Горького, 2б, (вул.Горького, 2, кв.19), ) на користь прокуратури Одеської області (65026, м.Одеса, вул.Пушкінська, 3, ) 2192,40 грн. судового збору за перегляд справи в суді касаційної інстанції.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідні накази.

Головуючий суддя М. Данилова

Судді В. Корсак

О.Сибіга