ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.09.2017р. Справа №905/375/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго», м.Курахове,

про стягнення 145155,66 грн

Головуючий суддя: Паляниця Ю.О.

Суддя: Курило Г.Є.

Суддя: Тарапата С.С.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 гол. юрисконс.

від відповідача: ОСОБА_2 за дов.

Згідно із ст.77 ГПК України

в засіданні суду оголошувалась перерва з 15.03.2017р. по 06.04.2017р., з 06.04.2017р. по 20.04.2017р., з 30.05.2017р. по 11.07.2017р.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго», м.Курахове про стягнення пені у розмірі 80799,55 грн, 3% річних 23328,84 грн, інфляційних втрат 41027,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №28/170114-ПР від 17.01.2014р. купівлі-продажу природного газу, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних збитків.

При цьому, за твердженням позивача, норми Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки підприємство відповідача не включено на теперішній час до передбаченого законом реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а постачання газу здійснювалось для власних потреб споживача.

Відповідач у поясненнях б/н від 15.03.2017р., б/н від 06.04.2017р., б/н від 08.08.2017р., №04-09/2017 від 04.09.2017р. зазначив про відсутність підстав для стягнення заявлених сум з огляду на приписи Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії» з урахуванням того, що основний борг сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» до набрання цим законом чинності.

Одночасно, як вказує відповідач, спожитий у спірний період природний газ був використаний виключно для виробництва електричної та теплової енергії.

У поясненнях б/н від 15.03.2017р. відповідач зазначав про необхідність припинення провадження по справі у звязку з відсутністю предмету спору.

Згідно з поясненнями б/н від 06.04.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» просило відмовити у задоволенні позову.

Виходячи зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №905/375/17 передано на розгляд судді Паляниці Ю.О.

Виходячи зі змісту протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів, 26.04.2017р. для розгляду справи №905/375/17 було визначено колегію у складі: головуючого судді Паляниці Ю.О., суддів Курило Г.Є., Попова О.В.

У звязку з перебуванням судді Попова О.В. у відпустці, 10.07.2017р. здійснено повторний автоматичний розподіл судової справи, внаслідок чого відбулась заміна відсутнього судді на суддю Тарапату С.С.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 17.01.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» (покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу №28/170114-ПР, згідно з п.1.1 якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

За правилами п.2.1 договору №28/170114-ПР від 17.01.2014р. (в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2014р.) продавець передає покупцеві з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 6163,235 тис. куб. м (серпень 2368,791, вересень 1865,880, жовтень 498,564, грудень 1430,000).

За змістом п.5.2 укладеного сторонами правочину (в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2014р.) до сплати за 1000 куб. м газу належить 6384,70 грн, крім того ПДВ 20% - 1276,94 грн, всього з ПДВ 7661,64 грн.

Відповідно до п.11 договору №28/170114-ПР від 17.01.2014р. останній набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2014р. і діє в частині поставки природного газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування до повного погашення заборгованості.

Як свідчать матеріали справи, на підставі договору №28/170114-ПР від 17.01.2014р. позивачем та відповідачем був підписаний, зокрема, акт б/н від 31.12.2014р. приймання-передачі природного газу (з урахуванням послуги на транспортування) у грудні 2014 року на суму 6210502,40 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.6.1 договору №28/170114-ПР від 17.01.2014р. остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як свідчать матеріали справи, за товар на суму 6210502,40 грн, який було отримано у грудні 2014 року, відповідач розрахувався з порушенням встановлених договором строків. Остаточний розрахунок відбувся 26.11.2015р.

Відомості про дати та суми оплат містяться у розрахунку Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до позову та не заперечуються відповідачем.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п.7.2 договору №28/170114-ПР від 17.01.2014р., у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов договору він у безспірному порядку повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 80799,55 грн пені за період з 19.06.2015р. по 14.07.2015р. (за зобовязаннями грудня 2014 року).

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 23328,84 грн за період з 19.06.2015р. по 25.11.2015р. та інфляційні втрати в сумі 41027,27 грн за період з 01.05.2015р. по 31.10.2015р. (за зобовязаннями грудня 2014 року).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав:

30.11.2016р. набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст.1 вказаного закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст.2 розглядуваного нормативно-правового акту дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 3 закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою №93 від 21.02.2017р. Кабінету Міністрів України затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), яким визначено механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними (п.1 Порядку).

Відповідно до п.п.4, 5, 6 Порядку формування та ведення реєстру здійснюється Мінрегіоном шляхом збирання та оброблення інформації про підприємства; внесення даних до реєстру та змін до них, а також виключення таких даних з реєстру. Рішення про включення підприємства до реєстру або про відмову в його включенні приймається керівником Мінрегіону або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви про включення підприємства до реєстру та розміщується на офіційному веб-сайті Мінрегіону. Мінрегіон, в т.ч., формує та веде реєстр, повідомляє підприємствам про включення їх до реєстру, прийняття рішення про відмову в такому включенні (із зазначенням причини відмови), зміну даних про зазначені підприємства в реєстрі та виключення з нього.

Таким чином, спеціально уповноваженим органом, до компетенції якого віднесено вирішення питання про включення/невключення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії є Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (Мінрегіон).

Водночас, ч.3 ст.7 Закону встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, зазначеною нормою передбачено можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суму заборгованості, так і у спосіб списання цих нарахувань.

При цьому, додаткові умови, крім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», для звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання (ненархування або списання сум неустойки, інфляційних нарахувань та відсотків річних) при відсутності кредиторської заборгованості на день набрання чинності законом, не вимагаються.

Відтак, посилання позивача на необхідність обовязкового включення підприємства відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, для звільнення від нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат, процентів річних, при відсутності заборгованості за спожиті енергоносії, є помилковими.

Як свідчать матеріали справи, заборгованість відповідача за поставлений природний газ у грудні 2014 року, який використаний останнім для виробництва теплової та електричної енергії, що вбачається зі звітів про використання палива ліцензіатом з виробництва електричної енергії та теплової енергії за відповідні періоди, погашена у повному обсязі до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню імперативні приписи ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з огляду на що, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості за зобовязаннями грудня 2014 року, та, відповідно, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Клопотання відповідача про припинення провадження у справі у звязку з відсутністю предмету спору, яке було викладено у поясненнях б/н від 15.03.2017р., залишено господарським судом без задоволення з огляду на те, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Між тим, обставини справи свідчать про наявність між сторонами неврегульованих питань щодо предмета спору у даній справі, а отже підстави для припинення провадження відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України відсутні.

Клопотання б/н від 20.04.2017р. Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача, газотранспортних підприємств ПАТ «Луганськгаз» та ПАТ «Донецькоблгаз» також залишене судом без задоволення з огляду на його необґрунтованість, оскільки на момент отримання вказаного клопотання матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про спірність питання щодо обсягів поставленого відповідачу природного газу. Більш того, акт приймання-передачі природного газу за грудень 2014р. підписаний позивачем та відповідачем без зауважень та заперечень, а отриманий за ним газ оплачений споживачем у повному обсязі, внаслідок чого залучення до участі у справі газотранспортних підприємств, які можуть надати відомості щодо обсягів фактично поставленого та прийнятого природного газу, є недоцільним.

Клопотання б/н від 20.04.2017р. відповідача про призначення судової економічної експертизи та зупинення провадження у справі відхилено господарським судом з огляду на його необґрунтованість, оскільки, в даному випадку, не вбачається дійсної потреби у спеціальних знаннях, враховуючи, що розрахунок позовних вимог не відрізняється особливою складністю та ґрунтується на первинних документах, які містяться в матеріалах справи.

Всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 2177,33 грн підлягає віднесенню на позивача. Одночасно, виходячи з того, що за подання розглядуваної позовної заяви позивач на підставі платіжного доручення №4006997 від 06.09.2016р. сплатив судові витрати у більшому розмірі ніж передбачено діючим законодавством, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не позбавлено права та можливості звернутись до суду з клопотанням про повернення судового збору у переплаченому розмірі (0,67 грн) в порядку норм ст.7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго», м.Курахове про стягнення пені у розмірі 80799,55 грн, 3% річних 23328,84 грн, інфляційних втрат 41027,27 грн.

У судовому засіданні 07.09.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 12.09.2017р.

Головуючий суддя Ю.О.Паляниця

Суддя Г.Є. Курило

Суддя С.С. Тарапата