П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м. Київ
Судова палата у господарських справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Жайворонок Т.Є.,

суддів: Берднік І.С., Ємця А.А., -

за участю представників:

закритого акціонерного товариства

«Виробничо-торгова фірма «Радосинь» - Сабодаша Р.Б.,

арбітражного керуючого Ганюк Т.М. - Сабодаша Р.Б.,

товариства з обмеженою відповідальністю

«Європа Електронікс» - Дячка І.О.,

товариства з обмеженою відповідальністю

«Укренергоремонт-2000» - Тума О.В.,

товариства з обмеженою відповідальністю

«Комбікормовий завод Піаст-Ніжин» - Сидорука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Європа Електронікс» (далі - ТОВ «Європа Електронікс») про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 08 листопада 2016 року та постанови Київського апеляційного господарського суду від 15 червня 2016 року у справі № 43/75-15/7-б за заявою закритого акціонерного товариства «Виробничо-торгова фірма «Радосинь» (далі - ЗАТ «ВТФ «Радосинь») про визнання банкрутом, за заявою ліквідатора ЗАТ «ВТФ «Радосинь» - арбітражного керуючого Ганюк Т.М. до ТОВ «Європа Електронікс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу акцій,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року в межах провадження у справі № 43/75-15/7-б про банкрутство ЗАТ «ВТФ «Радосинь» ліквідатор ЗАТ «ВТФ «Радосинь» - арбітражний керуючий Ганюк Т.М. звернувся до суду із заявою до ТОВ «Європа Електронікс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу акцій № Б-04/06/1/1, укладеного 06 квітня 2007 року між ТОВ «Європа Електронікс» і ЗАТ «ВТФ «Радосинь», з підстав, передбачених статтею 20 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-XII).

Заяву обґрунтовано тим, що ЗАТ «ВТФ «Радосинь» протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, уклало оспорюваний договір, за умовами якого придбало акції за ціною, вищою від ринкової, що спричинило недостатність майна боржника для задоволення вимог кредиторів, призвело до неплатоспроможності боржника і часткової неможливості виконання його зобов'язань перед іншими кредиторами.

28 жовтня 2015 року, 16 та 17 березня 2016 року ТОВ «Європа Електронікс» подало до суду заяви про застосування позовної давності.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05 квітня 2016 року заяву ліквідатора ЗАТ «ВТФ «Радосинь» задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу акцій № Б-04/06/1/1, укладений 06 квітня 2007 року між ТОВ «Європа Електронікс» і ЗАТ «ВТФ «Радосинь».

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15 червня 2016 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 08 листопада 2016 року, ухвалу суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким заяву ліквідатора ЗАТ «ВТФ «Радосинь» задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу акцій № Б-04/06/1/1, укладений 06 квітня 2007 року між ТОВ «Європа Електронікс» і ЗАТ «ВТФ «Радосинь».

У заяві про перегляд Верховним Судом України судових рішень у справі № 43/75-15/7-б з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), ТОВ «Європа Електронікс», посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень статей 256, 257, 261, 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), статті 20, пункту 11 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2343-XII, просить скасувати постанову Вищого господарського суду України від 08 листопада 2016 року, постанову Київського апеляційного господарського суду від 15 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ліквідатора ЗАТ «ВТФ «Радосинь» - арбітражного керуючого Ганюк Т.М. відмовити.

В обґрунтування заяви надано копії постанов Вищого господарського суду України від 08 жовтня 2013 року у справі № 908/1131/13, від 15 липня 2014 року у справі № 5011-44/12072-2012, від 31 травня 2016 року у справі № 910/22795/15, від 31 січня 2017 року у справі № 910/22795/15, копію постанови Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 922/5094/14 (№ 3-1157гс15).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені ТОВ «Європа Електронікс» обставини, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що 06 квітня 2007 року між ТОВ «Європа Електронікс» (продавець) і ЗАТ «ВТФ «Радосинь» (покупець) укладено договір купівлі-продажу акцій № Б-04/06/1/1, за умовами якого продавець продає, а покупець купує та оплачує на умовах цього договору прості іменні акції у кількості 3 425 000 штук, емітовані відкритим акціонерним товариством «Укренерготранссервіс» (далі - ВАТ «Укренерготранссервіс»), форма випуску документарна, форма існування бездокументарна, номінальною вартістю однієї акції 0,25 грн (пункти 1.1, 1.2 договору). Загальна сума договору (вартість пакета цінних паперів) становить 7 000 000,00 грн (пункт 1.3 договору). Сума договору сплачується покупцем продавцю у безготівковій формі протягом 10 банківських днів, наступних за днем підписання цього договору (пункт 2.1 договору); продавець зобов'язаний протягом 50 банківських днів із моменту підписання договору забезпечити виконання всіх дій, необхідних для реєстрації переходу права власності на цінні папери в межах депозитарної системи України з рахунка продавця в цінних паперах на рахунок покупця в цінних паперах, передати покупцю розпорядження про перерахування цінних паперів. Підтвердженням факту переходу права власності на цінні папери є їх списання з рахунка продавця та зарахування цінних паперів на рахунок покупця у зберігача (пункт 2.2 договору). Покупець набуває права власності на цінні папери з моменту реєстрації переходу права власності на цінні папери (пункт 2.5 договору).

У звіті з виконання погодження процедур стосовно фінансової інформації ЗАТ «ВТФ «Радосинь» (звіт про фактичні результати стосовно дебіторської і кредиторської заборгованості), складеному 20 жовтня 2015 року аудиторською компанією «Аудит Бюро», наведено висновок про те, що під час аудиторської перевірки було виявлено ряд недоліків у бухгалтерському обліку товариства, а також порушення з боку керівництва товариства при укладенні договорів від 17 квітня 2007 року № Б-36/05/1 (купівля-продаж векселів) і від 06 квітня 2007 року № Б-04/06/1/1 (купівля-продаж акцій), що спричинило недостатність активів боржника для задоволення вимог кредиторів і виконання зобов'язань перед іншими кредиторами частково стало неможливим.

Відповідно до висновку суб'єкта оціночної діяльності про проведення незалежної оцінки пакета акцій ВАТ «Укренерготранссервіс» у кількості 3 425 000 штук від 06 жовтня 2015 року ринкова вартість зазначених цінних паперів станом на 01 жовтня 2015 року становить 1 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 06 листопада 2007 року у справі № 16/321 задоволено позов ТОВ «Європа Електронікс» до ЗАТ «ВТФ «Радосинь» про стягнення 7 000 000,00 грн основного боргу, пені, процентів за прострочення оплати та інфляційних втрат у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу акцій від 06 квітня 2007 року № Б-04/06/1/1.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 07 квітня 2009 року у справі № 25/20 відмовлено у задоволенні позову українсько-американського спільного підприємства у формі ТОВ «Каіс» до ТОВ «Європа Електронікс», ЗАТ «ВТФ «Радосинь» про визнання недійсним договору купівлі-продажу акцій від 06 квітня 2007 року № Б-04/06/1/1 із тих підстав, що позивачем не доведено факту вчинення оспорюваного правочину ЗАТ «ВТФ «Радосинь» за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12 квітня 2011 року у справі № 50/627 відмовлено у задоволенні позову ЗАТ «ВТФ «Радосинь» до ТОВ «Європа Електронікс», третя особа - ТОВ «Інвестиційна компанія «Агенство Фондових технологій», про визнання недійсним договору купівлі-продажу акцій від 06 квітня 2007 року № Б-04/06/1/1 із тих підстав, що позивачем не доведено факту вчинення оспорюваного правочину за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності, а також того, що правочин не було спрямовано на настання обумовлених ним правових наслідків.

Судові рішення у справі, яка розглядається, мотивовано таким:

- оспорюваний у справі договір є недійсним із підстав, передбачених статтею 20 Закону № 2343-XII, з огляду на те, що відповідно до звіту про незалежну оцінку пакета акцій у кількості 3 425 000 штук статутного капіталу ВАТ «Укренерготранссервіс» станом на 01 жовтня 2015 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «Бюро оцінок», емітент ВАТ «Укренерготранссервіс» згідно з пунктом 8 рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 10 липня 2015 року № 980 «Про затвердження положення про встановлення ознак фіктивності емітентів цінних паперів та включення таких емітентів до списку емітентів, що мають ознаки фіктивності» відповідає ознакам фіктивності, визначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 4, а саме: відсутність емітента за місцезнаходженням та неподання до Комісії регулярної річної інформації або регулярної квартальної інформації протягом двох кварталів поспіль;

- відповідно до незалежної ретроспективної оцінки пакета акцій станом на 06 квітня 2007 року, за результатами якої суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «Бюро оцінок» складено відповідний звіт, емітент цінних паперів ВАТ «Укренерготранссервіс» станом на дату укладення договору купівлі-продажу оцінюваного пакета акцій порушував вимоги законодавства про надання регулярної інформації до Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, а також не подавав до податкового органу за місцем реєстрації податкову та фінансову звітність за період з 01 січня 2007 року по 01 квітня 2008 року (баланси, звіти про фінансові результати, звіти про рух грошових коштів, звіти про власний капітал); обставини, зазначені у наведеному звіті щодо неподання емітентом податкової звітності до органу державної податкової інспекції за його місцезнаходженням підтверджуються також відомостями, наведеними Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві у листі від 11 березня 2016 року вих. № 1303/9/2685-1101 на виконання вимог ухвали Господарського суду м. Києва від 13 січня 2016 року;

- згідно зі звітом вартість об'єкта оцінки - пакета акцій у кількості 3 425 000 штук становить 1 грн;

- за наслідками аудиторської перевірки аудитором виявлено ряд недоліків у бухгалтерському обліку ЗАТ «ВТФ «Радосинь», а також порушення з боку керівництва товариства при укладенні договорів від 17 квітня 2007 року № Б-36/05/1 (купівля-продаж векселів) та від 06 квітня 2007 року № Б-04/06/1/1 (купівля-продаж акцій), що спричинило недостатність активів боржника для задоволення вимог кредиторів і виконання зобов'язань перед іншими кредиторами частково стало неможливим;

- судами відхилено посилання ТОВ «Європа Електронікс» на те, що зазначеній спір вже був предметом судового розгляду, що підтверджується рішеннями Господарського суду м. Києва у справах № 25/20, № 50/627, оскільки підстави, якими обґрунтовано позови у цих справах, і підстави, заявлені ліквідатором ЗАТ «ВТФ «Радосинь» у справі, яка розглядається, різняться.

Відповідно до положень статті 11114 ГПК Верховний Суд України переглядає рішення господарських судів виключно на підставі і в порядку, встановлених цим Кодексом. Заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно з підстав, передбачених статтею 11116 ГПК.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 11116 ГПК заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана на підставі неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень має місце у разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за подібних предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності у різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка встановлення правильності яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

Із наданих для порівняння копій постанов Вищого господарського суду України вбачається, що суд касаційної інстанції за наслідками перегляду судових рішень попередніх судових інстанцій, на підставі встановлених фактичних обставин у кожній справі залишив ці рішення без змін, оскільки:

- у справі № 908/1131/13 (про стягнення заборгованості за договором позики; у позові відмовлено) вимогу позивача про повернення відповідачем грошових коштів направлено останньому після спливу трьох років загального строку позовної давності, акт звірки взаємних розрахунків не свідчить про переривання цього строку, оскільки зазначений акт складено поза межами цього строку. Отже, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі, є підставою для відмови у позові відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК;

- у справі № 5011-44/12072-2012 (відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора банкрута про спростування майнових дій боржника та припинення права власності на нерухоме майно) ліквідатором не доведено обставин, з якими положення Закону № 2343-XII пов'язують можливість спростування майнових дій боржника, з огляду на те, що боржником не вчинено жодних дій щодо передачі спірного майна банку, натомість останній зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки (спірне майно) на підставі умов іпотечного договору; при цьому положення Закону № 2343-XII не передбачають такого порядку повернення у власність майна боржника, у межах провадження у справі про банкрутство, як припинення права власності іншої особи;

- у справі № 910/22795/15 ліквідатором не доведено наявності підстав для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу відповідно до статті 20 Закону № 2343-XII; разом із тим суди дійшли висновку про наявність підстав, передбачених статтею 215 ЦК, для визнання цього договору недійсним, однак відмовили у задоволенні позову ліквідатора у зв'язку з пропуском загального строку позовної давності.

Аналіз зазначених рішень суду касаційної інстанції дає підстави для висновку, що у цих справах та у справі, яка розглядається, обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, не можна визнати подібними. У зазначених справах суд встановив різні фактичні обставини та прийняв відповідні рішення, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, які є підставою для перегляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 11116 ГПК.

Доводи заявника про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції у справі, що розглядається, викладеному в постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 922/5094/14 (№ 3-1157гс15) висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права також не можна визнати обґрунтованими, оскільки обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, у цих справах не є подібними з огляду на те, що предметом спору у справі № 922/5094/14 (№ 3-1157гс15) є визнання недійсними авалів і визнання недійсними зобов'язань за цими авалями з підстав, передбачених статтями 203, 215, 234 ЦК, положеннями Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, законів України «Про обіг векселів в Україні» і «Про цінні папери та фондовий ринок».

Відповідно до частини першої статті 11126 ГПК Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, що стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, застосовані правильно.

Зважаючи на те, що обставини, на які посилається заявник як на підставу для перегляду судових рішень, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи № 43/75-15/7-б, заява ТОВ «Європа Електронікс» не підлягає задоволенню.

Керуючись пунктом 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», статтями 11116 , 11123 , 11124 , 11126 ГПК, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а :

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Європа Електронікс» про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 08 листопада 2016 року та постанови Київського апеляційного господарського суду від 15 червня 2016 року у справі № 43/75-15/7-б відмовити.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 11116 ГПК.

Головуючий Т.Є. Жайворонок

Судді: І.С. Берднік

А.А. Ємець