ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.09.2017 Справа № 905/1642/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Мазурік М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЄВРОПЕЙСЬКА КОМПАНІЯ", м. Харків

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Укрспецторг, м.Краматорськ, Донецька область

про: стягнення основного боргу в сумі 61084,00грн., 3% річних 2772,00грн., пені - 17202,27грн., інфляційних нарахувань 12850,47рн.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився.

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЄВРОПЕЙСЬКА КОМПАНІЯ", м. Харків звернулось до господарського суду м. Київ із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Укрспецторг, м. Краматорськ, Донецька область про стягнення основного боргу в сумі 61084,00грн., 3% річних 2772,00грн., пеня - 17202,27грн., інфляційних нарахувань 12850,47рн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки №805 від 10.12.2015р. з оплати поставленого товару, внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 526, 530, 549, 625, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 216, 218 Господарського кодексу України, ст. ст. 33, 44, 49, 54-58 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав наступні документи: договір поставки №805 від 10.12.2015р.; видаткові накладні: №243 від 24.12.2015р., №244 від 24.12.2015р., №245 від 24.12.2015р., №34 від 10.02.2016р., №35 від 10.02.2016р., №36 від 10.02.2016р., №72 від 19.03.20146р., №73 від 19.03.2016р., №74 від 19.03.2016р., №124 від 07.06.2016р., №155 від 15.07.2016р., №156 від 15.07.2016р.; акт взаєморозрахунків; банківські виписки; докази надсилання претензії; правоустановчі документи; розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат; заяву про відсутність у провадженні господарського суду або іншого суду чи органу, який у межах своєї компетенції вирішує господарський спір, справи зі спору між сторонами цієї справи, про цей предмет і з тих же підстав; договір про надання правової допомоги від 26.04.2017р.

Під час розгляду справи позивачем було надано додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а саме: Статут позивача; договір про надання правової допомоги від 26.04.2017р.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ТР №000088; рахунок фактури від 26.04.2017р.; платіжне доручення №482; акт виконаних робіт від 09.08.2017р. за договором про надання правової допомоги від 26.04.2017р.; заяву від 05.09.2017р.; податкові накладні; повідомлення від 04.09.2017р.; ордер на надання правової допомоги.

Представники сторін в судове засідання 05.09.2017р. не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом своєчасного направлення ухвал суду за адресами місцезнаходження, визначеними за матеріалами справи.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011р. особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідачу було надано достатньо часу для формування і доведення до відома суду своєї позиції по суті заявлених вимог з наданням підтверджуючих доказів (у разі наявності), а встановлення правової визначеності довкола заявлених вимог не може перебувати у залежності від бажання відповідача здійснювати свої процесуальні права.

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а окремі ненадані відповідачем документи та неявка сторін у світлі приписів ст.ст. 4-3, 22, 33, 77 Господарського процесуального кодексу України, не вливають на таку кваліфікацію та не є підставою для відкладання розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

10.12.2015р. між ТОВ Торговий дім Практікер Україна (далі Практікер) та ТОВ "Перша Європейська Компанія" (постачальник) укладений договір поставки №805 (далі договір), згідно п. 1.1., якого постачальник постачає і передає у власність Практікер, а Практікер приймає та оплачує товари згідно з замовленнями Практікер та товаросупровідною документацією, які складають невідємну частину цього договору (додаток №2 Бланк замовлення), на умовах цього договору.

Практікер надає замовлення постачальнику на підставі специфікації/прайс-листа, затвердженої сторонами, в якій наведено перелік товарів, що поставляються за цим договором, та їх ціни, і яка складає невідємну частину цього договору (п. 1.2.1. договору).

Згідно п.1.3 договору, право власності та ризик випадкової загибелі або пошкодження товарів переходить від постачальника до Практікер з моменту, коли сторони підписали видаткову та/або товарно-транспортну накладну, яка засвідчує, що товари були отримані Практікер.

Відповідно до п 2.1.1. договору, замовлення Практікер на поставку товарів, у випадку їх належного оформлення, обовязкові для постачальника. Замовлення вважаються чинними тільки за умови їх оформлення в письмовій формі. Замовлення, розміщені в усній формі, зокрема, по телефону, так саме як і доповнення, зміни та інші застереження до поданих замовлень, вважаються чинними тільки за умови їх підтвердження в електронній письмовій формі, яка вимагається для замовлень. Замовлення можуть надаватись постачальникові через систему EDI-систему документообігу електронними засобами обміну інформацією (надалі система EDI) та/або засобами електронної пошти, які прирівнюються до письмового замовлення та також є обовязковими.

Кожна поставка товару повинна супроводжуватися наступною товаросупровідною документацією: два оригінальні примірники видаткових накладних (із зазначенням в них номеру замовлення, кодом товару Практікер, артикульним номером постачальника, штрих-кодом, одиницею виміру, кількістю, ціною та сумою поставки), ТТН (товарно-транспортна накладна). Зазначені документи в оригінальному вигляді під час виконання поставки товарів передаються безпосередньо до ТЦ Практікер, до якого відбувається поставка ( п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору, за невиконання своїх грошових зобовязань у строки та в порядку, передбачених у цьому договорі, Практікер несе відповідальність у формі пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

За умовами п 5.1 договору постачальник зобовязаний поставляти товари за цінами, зазначеними у специфікації/прайс-листі, затвердженому сторонами у Додатку №1 до цього договору.

Підставою для проведення розрахунків з постачальником є реалізація поставлених ним на користь Практікера товарів кінцевим споживачам. Один раз на кожні 14 банківських днів Практікер розраховується з постачальником за товари, реалізовані протягом звітного платіжного періоду. В разі, якщо протягом платіжного періоду не було реалізовано жодної одиниці товару, розрахунок не проводиться. Оплата товарів здійснюється Практікер виключно в платіжні для Практікер дні, якими є робочі вівторок і четвер. Якщо платіжний день припадає на не робочий або вихідний день, то оплата здійснюється в найближчий робочий платіжний день (п. 5.2 договору).

Цей договір з усіма додатками до нього вступає в силу з моменту підписання сторонами та діє до 31.12.2016р. Строк дії цього договору, за умови відсутності на те заперечень сторін, автоматично подовжується на кожний наступний рік (п.п. 12.1., 12.1.1. договору).

Відповідно до витягу з ЄДРПОУ відповідачем було змінено найменування з ТОВ Торговий дім Практікер Україна на ТОВ Торговий дім Укрспецторг.

На виконання умов договору позивач поставив продукцію відповідачу, що підтверджується видатковими накладними №243 від 24.12.2015р., №244 від 24.12.2015р., №245 від 24.12.2015р., №34 від 10.02.2016р., №35 від 10.02.2016р., №36 від 10.02.2016р., №72 від 19.03.20146р., №73 від 19.03.2016р., №74 від 19.03.2016р., №124 від 07.06.2016р., №155 від 15.07.2016р., №156 від 15.07.2016р. на загальну суму 115057,20грн.

Дані накладні були підписані та скріплені печатками сторін.

Відповідач здійснив часткову оплату за видатковими накладними №243 від 24.12.2015р., №244 від 24.12.2015р., №245 від 24.12.2015р., №34 від 10.02.2016р., №35 від 10.02.2016р., №36 від 10.02.2016р., №72 від 19.03.20146р., №73 від 19.03.2016р., №74 від 19.03.2016р., №124 від 07.06.2016р., №155 від 15.07.2016р., №156 від 15.07.2016р. в розмірі 53973,20грн., що підтверджується банківськими виписками, які наявні в матеріалах справи.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків з оплати поставленого товару, позивач звернувся до господарського суду з розглядуваним позовом.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання грошових зобов'язань за договором поставки №805 від 10.12.2015р.. та стягненні пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору поставки №805 від 10.12.2015р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за поставлену продукцію покупець зобов'язаний сплатити постачальнику певну грошову суму. В силу приписів ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст.712 Цивільного кодексу України до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, які (ст.655, ч.1 ст.691) також передбачають обов'язок покупця сплатити за придбаний товар певну суму грошових коштів.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір поставки №805 від 10.12.2015р. є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 692 цього Кодексу визначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару.

Як було встановлено судом, сторони визначили в договорі порядок оплати, за яким один раз на кожні 14 банківських днів Практікер розраховується з постачальником за товари, реалізовані протягом звітного платіжного періоду. В разі, якщо протягом платіжного періоду не було реалізовано жодної одиниці товару, розрахунок не проводиться. Оплата товарів здійснюється Практікер виключно в платіжні для Практікер дні, якими є робочі вівторок і четвер. Якщо платіжний день припадає на не робочий або вихідний день, то оплата здійснюється в найближчий робочий платіжний день (п. 5.2 договору).

Таким чином, наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що із отриманням відповідачем за видатковими №243 від 24.12.2015р., №244 від 24.12.2015р., №245 від 24.12.2015р., №34 від 10.02.2016р., №35 від 10.02.2016р., №36 від 10.02.2016р., №72 від 19.03.20146р., №73 від 19.03.2016р., №74 від 19.03.2016р., №124 від 07.06.2016р., №155 від 15.07.2016р., №156 від 15.07.2016р. товару, у нього виникло зобов'язання з його оплати у розмірі 115057,20грн.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, відповідач не мав жодних підстав для ухилення від належного виконання обов'язку із здійснення платежу за поставлений товар відповідно до умов договору поставки №805 від 10.12.2015р. за вищевказаними видатковими накладними.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Дослідивши надані позивачем докази, судом встановлено, що позивачем було поставлено відповідачу продукцію за спірними накладними на загальну суму 115057,20грн.

Відповідач здійснив часткову оплату за видатковими накладними №243 від 24.12.2015р., №244 від 24.12.2015р., №245 від 24.12.2015р., №34 від 10.02.2016р., №35 від 10.02.2016р., №36 від 10.02.2016р., №72 від 19.03.20146р., №73 від 19.03.2016р., №74 від 19.03.2016р., №124 від 07.06.2016р., №155 від 15.07.2016р., №156 від 15.07.2016р. в розмірі 53973,20грн., що підтверджується банківськими виписками, які наявні в матеріалах справи. Решта в сумі 61084,00грн. залишилась не сплаченою.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання має на вимогу кредитора сплати заборгованість.

Таким чином, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язків з оплати поставленого товару, оскільки зі змісту наявних документів вбачається, що він був отриманий останнім та реалізований кінцевим споживачам, що підтверджується конклюдентними діями відповідача (здійснення часткової оплати).

З урахуванням наведених вище висновків суду та положень діючого законодавства, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі 61084,00грн.

Стосовно нарахованих та заявлених позивачем до стягнення пені в розмірі 17202,27грн., 3% річних в розмірі 2772,00грн., інфляційних втрат в розмірі 12850,47грн. суд зазначає наступне:

Відповідно до ст.ст. 216-218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно п.п. 1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Дані наслідки порушення зобов'язання передбачені і ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України. Згідно норм зазначених статей у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 3.4 договору, за невиконання своїх грошових зобовязань у строки та в порядку, передбачених у цьому договорі, Практікер несе відповідальність у формі пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Разом з тим, як вже зазначалось вище, підставою для проведення розрахунків з постачальником є реалізація поставлених ним на користь Практікера товарів кінцевим споживачам. Один раз на кожні 14 банківських днів Практікер розраховується з постачальником за товари, реалізовані протягом звітного платіжного періоду.

Ухвалою суду від 09.08.2017р. суд зобовязував позивача надати докази реалізації поставленого товару, однак відповідні докази не були надані позивачем, у звязку з чим неможливо встановити конкретну дату виникнення права вимоги за видатковими накладними №243 від 24.12.2015р , №244 від 24.12.2015р., №245 від 24.12.2015р., №34 від 10.02.2016р., №35 від 10.02.2016р., №36 від 10.02.2016р., №72 від 19.03.20146р., №73 від 19.03.2016р., №74 від 19.03.2016р., №124 від 07.06.2016р., №155 від 15.07.2016р., №156 від 15.07.2016р.

Враховуючи викладене перевірити арифметичний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, правові підстави та періоди їх нарахування не вбачається можливим, що зумовлює відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних 2772,00грн., пені - 17202,27грн., інфляційних нарахувань 12850,47рн.

Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача понесені судові витрати, які складаються з: судового збору в розмірі 1600,00грн., оплати вартості послуг адвоката у розмірі 5000,00грн. На підтвердження судових витрат позивач надав: договір від 26.04.2017р. про надання правової допомоги; рахунок від 26.04.2017р.; платіжне доручення №482 від 26.04.2017р. на суму 5000,00грн.; акт виконаних робіт від 09.08.2017р. за договором про надання правової допомоги від 26.04.2017р.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ТР№000088.

Відповідно до ст.44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов`язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України Про адвокатуру.

Відповідно до п.6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України, витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Вимоги до особи, яка вправі займатися адвокатською діяльністю наведені у Законі України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, статтею 6 якого визначено, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Статтею 30 Закону визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Принцип розумного обґрунтування розміру оплати юридичної допомоги набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати - обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його адвокатський досвід, науково-теоритична підготовка, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має право на зайняття адвокатською діяльністю на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ТР№000088.

26.04.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЕРША ЄВРОПЕЙСЬКА КОМПАНІЯ» (Клієнт) та адвокатом ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги, згідно п.1 якого, клієнт зобовязується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу, а адвокат бере на себе зобовязання щодо виконання функції представника клієнта під час досудового врегулювання спору та під час судового розгляду, у тому числі складення позовної заяви та інших документів про стягнення заборгованості за договором поставки №805 від 10.12.2015р., укладеного між клієнтом та ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна» -змінена назва ТОВ «Торговий дім «Укрспецторг», без будь-яких обмежень прав адвоката, що передбачені законами України, як представника особи, яку він представляє незалежно від його правового статусу.

Згідно п.4 договору, за надання правової допомоги, клієнт зобовязується сплатити адвокату гонорар у сумі 5000,00грн. на умовах сто відсоткової передоплати, а також 10% від суми стягненої заборгованості за результатами розгляду справи у суді не пізніше, ніж через 5 банківських днів з моменту виставлення рахунку.

Таким чином, враховуючи, вищенаведені факти, суд згідно з приписами статті 44 ГПК України вважає витрати на оплату послуг адвокату на підставі договору від 26.04.2017р. в сумі 50000,00грн. судовими.

Судові витрати (судовий збір, витрати на оплату послуг адвоката) у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЄВРОПЕЙСЬКА КОМПАНІЯ", м. Харків до Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Укрспецторг, м.Краматорськ, Донецька область про стягнення основного боргу в сумі 61084,00грн., 3% річних 2772,00грн., пені - 17202,27грн., інфляційних нарахувань 12850,47рн. задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Укрспецторг (34306, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Сахалінська, буд. 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЄВРОПЕЙСЬКА КОМПАНІЯ" (61013, м. Харків, вул.. Шевченко, 24, ) суму основного боргу 61084грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1040,74грн., витрати з оплати вартості послуг адвоката у розмірі 3252,31грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог в частині стягнення 3% річних 2772,00грн., пені - 17202,27грн., інфляційних нарахувань 12850,47грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 05.09.2017р. оголошено та підписано повний текст рішення.

Суддя Я.О. Левшина