КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2017 р. Справа№ 910/8490/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Тищенко А.І.

Тарасенко К.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 13.09.2017

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2017 (повне рішення складено 25.07.2017)

у справі №910/8490/17 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром"

до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"

про стягнення 4 784,26 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.06.2017 у справі №910/8490/17 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Публічне акціонерне товариство "Сумихімпром" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 26.06.2017 у справі №910/8490/17 та прийняти нове рішення суду, яким задовольнити позовні вимоги.

В своїх доводах апелянт посилається на те, що рішення місцевого господарського суду прийнято з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2017 у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Тищенко А.І., Тарасенко К.В. прийнято вказану вище апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи №910/8490/17 за участю уповноважених представників сторін.

Представником відповідача на підставі ст. 96 ГПК України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому ПрАТ «Телесистеми України» просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва - без змін.

Представники позивача та відповідача участь в судовому засіданні від 13.09.2017 не приймали, надіславши, через канцелярію суду, клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі представників Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" та Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України".

Враховуючи те, що сторони були повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про вручення поштових відправлень, які знаходяться в матеріалах справи, а також заявлені клопотання, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.03.2007 між Публічним акціонерним товариством "Сумихімпром" (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" (орендар) було укладено договір оренди № 19/508 (далі - договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування ділянку даху будівлі.

Згідно з п. 3.1 договору орендна плата перераховується орендарем не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Додатковою угодою № 1 до договору № 19/508 від 01.03.2007 пункт 3.1 змінено та викладено в такій редакції: «Орендна плата встановлюється орендодавцем на підставі Методики розрахунку розміру орендної плати та оцінки вартості об'єктів оренди для розміщення обладнання електрозв'язку на об'єктах ВАТ «Сумихімпром» і перераховується орендарем у безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим».

Пунктом 3.2 договору передбачено, що орендна плата за перший місяць оренди становить суму - 2171,54 грн., в тому числі ПДВ - 361,92 грн., відповідно до розрахунку орендної плати за перший місяць оренди.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць, після першого, визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на встановлений індекс інфляції за попередній місяць (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору розмір орендної плати може бути переглянуто на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, змін, централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених договором.

01.02.2009 орендарем повернено з оренди майно, що належить ВАТ «Сумихімпром», що підтверджується актом повернення-передачі з оренди майна від 01.02.2009.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не сплатив 2174,56 грн. за січень 2009 року.

19.10.2016 позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про сплату заборгованості в сумі 2174,56 грн та акти звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2007 по 01.09.2016, що підтверджується описом вкладення до листа та фіскальним чеком поштового зв'язку.

Таким чином, станом на день розгляду справи в суді борг у розмірі 2174,56 грн. не погашено, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за травень 2017.

Так, у травні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Сумихімпром" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення за договором оренди № 19/508 від 01.03.2007 4784,26 грн., з яких: 2174,56 грн. боргу, 254,39 грн. пені, 195,89 грн. 3% річних, 2159,42 грн. інфляційних.

При прийняті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв'язку із спливом строку позовної давності за вимогою про стягнення боргу в сумі 2174,56 грн та стягнення 254,39 грн. пені, 195,89 грн. 3% річних і 2159,42 грн. інфляційних втрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Публічне акціонерне товариство "Сумихімпром" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 26.06.2017 у справі №910/8490/17 та прийняти нове рішення суду, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки відповідачем не виконано зобов'язання по договору оренди, а клопотання про застосування строків позовної давності заявлено лише в частині основного боргу.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Згідно з ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 1 пункту 4 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Нормами ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, що.

Приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вказано, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось вище, факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 2174,56 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем, під час розгляду справи в суді першої інстанції, було подано заяву про застосування строку позовної давності, з якої вбачається, що відповідач просить відмовити у позові, застосувавши ч. 3 та ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України. Крім того відповідач зазначає, що правилами ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги, а саме пені, інфляційних втрат та 3 % річних, за (том 1, арк. справи 35).

Таким чином, твердження апелянта про те, що відповідач заявив про застосування строків позовної давності лише в частині основного боргу, судом апеляційної інстанції відхиляється.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності, відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст. 257, 258 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З умов договору вбачається, що відповідач повинен був сплатити орендну плату за січень 2009 рік до 10 лютого 2009 року, таким чином місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що про порушення свого права позивач дізнався 11 лютого 2009 року. Отже, перебіг строку позовної давності розпочався 11 лютого 2009 року та сплив 11 лютого 2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач подав позовну заяву до суду 22 травня 2017 року. Таким чином, позивач пропустив строки позовної давності за вимогою про стягнення боргу в сумі 2174,56 грн., 254,39 грн. пені, 195,89 грн. 3% річних та 2159,42 грн. інфляційних втрат.

В свою чергу, заяву про поновлення строків позовної давності з мотивуванням поважності причин її пропуску, або інші письмові пояснення позивач до суду не подавав.

Отже, із матеріалів справи не вбачається наявності поважних причин для пропущення строку позовної давності.

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" встановлено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Отже, місцевий господарський суд вірно зазначив, що, оскільки права та охоронювані законом інтереси позивача за захистом якого той звернувся до суду, порушено відповідачем, однак останнім було заявлено про застосування строків позовної давності, то в позові про стягнення 4 784,26 грн. слід відмовити з підстав спливу строку позовної давності.

На підставі викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2017 у справі №910/8490/17 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на те, що доводи позивача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2017 у справі №910/8490/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2017 у справі №910/8490/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2017 у справі №910/8490/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/8490/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому чинними законодавством порядку.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді А.І. Тищенко

К.В. Тарасенко