РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2017Справа №910/11757/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"

До Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Про стягнення 1 126 951,10 грн.

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: Чередніченко М.М. (дов. від 06.07.2017)

від відповідача: не з'явився

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 06.09.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.07.2017 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява від Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (надалі - позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - відповідач) про стягнення 1 126 951,10 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2017 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/11757/17, розгляд справи призначено на 06.09.2017.

В судове засідання, призначене на 06.09.2017, представник позивача з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

В судове засідання, призначене на 06.09.2017, представник відповідача не з'явився, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив. Ухвала суду про прийняття позовної заяви до розгляду повинна була б надсилатися судом на адресу, вказану заявником в заяві, яка відповідає відомостям, наявним в ЄДР ЮО та ФОП: 99008, Автономна АДРЕСА_1, проте, вказане поштове відправлення не приймається УДППЗ «Укрпошта» до пересилання.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупованою територією є, зокрема сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Згідно з п.5 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 05.06.2014 р. №01-06/745/2014 «Про деякі питання практики застосування у судовій практиці Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», учасник судового процесу, який знаходиться на тимчасово окупованій території України, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за умов, зазначених у підпунктах 1-4 п.6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 р. №01-06/1290/14 «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» (у редакції Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.12.2014 р. № 01-06/2052/14).

Пунктом 6 вказаного Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 р. № 01-06/1290/14 «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» передбачено, що учасник судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за таких умов.

1) Якщо відповідну ухвалу господарським судом надіслано поштою за місцезнаходженням учасника судового процесу, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. При цьому слід мати на увазі, що згідно із статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, вони вважаються достовірними, доки до них не внесено відповідних змін.

2) У разі коли учасник судового процесу не значиться у згаданому реєстрі, - якщо названу ухвалу господарським судом надіслано поштою за адресою, яку зазначено в заяві (скарзі), або за місцем проживання фізичної особи, або за місцезнаходженням відокремленого підрозділу юридичної особи (коли заяву пов'язано з його діяльністю).

3) Якщо у господарського суду наявні достовірні (тобто документально підтверджені підприємством зв'язку) відомості про неможливість здійснення поштових відправлень до певних населених пунктів чи місцевостей, то суд не вчиняє дій, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту. У такому разі, а також у випадках, коли поштові відправлення учасникам судового процесу все ж було надіслано, але їх повернуто підприємством зв'язку через неможливість вручення, суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. У такому разі на примірнику переданого тексту, що залишається у матеріалах справи, зазначаються дата і година його передачі і прізвища та ініціали осіб, які передали і прийняли текст. У матеріалах справи мають міститися документи, що підтверджують отримання учасником судового процесу повідомлення (завірений судом витяг з журналу реєстрації телефонограм, журналу реєстрації електронних поштових відправлень тощо).

4) За неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі «Новини та події суду») офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Якщо господарським судом вжито відповідних заходів щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого судового рішення з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 104 або пункт 2 частини другої статті 111-10 ГПК.

Оскільки суд не володів відомостями щодо інших засобів зв'язку з відповідачем для надіслання йому телеграми, телефонограми чи електронного листа, з метою належного повідомлення відповідача інформацію про час і місце судового засідання, а також текст ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду було розміщено на сторінці Господарського суду міста Києва в мережі Інтернет у розділі «Новини та події суду» (http://ki.arbitr.gov.ua/sud5011/ Вказане підтверджується наявною в матеріалах справи сторінкою, роздрукованою з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію.

Таким чином, суд вважає, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.01.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (надалі - «Позивач», «Лізингодавець») та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі - «Відповідач», «Лізингоодержувач») укладено Договір про фінансовий лізинг №00004250 (надалі - «Договір лізингу») та Додатки до Договору, лізингу, а саме: Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) (надалі - «Графік платежів») та Загальні комерційні умови внутрішнього умови») (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

В Розділі 1 Загальних умов зазначається, що ці Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (надалі разом із Договором про фінансовий лізинг спільно іменуються як «Контракт»), а також Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування), як додаток до Контракту, що є невід'ємною його частиною, та інші додатки, що є невід'ємними його частинами, являють собою угоду між Сторонами щодо придбання ТОВ «Порше Лізинг Україна», а також передачі Об'єкту лізингу Лізингоодержувачу (у відповідності до визначених у цьому Контракті значень вищезгаданих термінів) згідно з положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг» № 723/97-ВР від 16 грудня 1997 року, а також іншими чинними положеннями українського законодавства.

Об'єктом (предметом) лізингу. згідно з п.3.1. Загальних умов, є транспортний засіб, зазначений у Контракті. Детальна характеристика (індивідуалізація) Об'єкту лізингу визначена Сторонами в Договорі лізингу, відповідно до якої ним є транспортний засіб - автомобіль марки VW Touareg NF 3.0 І V6 ТDI, 2012 року виробництва, Шасі № НОМЕР_2, Двигун НОМЕР_4.

В п. 5.1. Загальних умов Сторони погодили, що Об'єкт лізингу буде доставлений та переданий ТОВ «Порше Лізинг Україна» або належним чином уповноваженою особою (Дилером- продавцем) безпосередньо Лізингоодержувачу відповідно до умов Контракту.

Лізингоодержувач забезпечує оформлення доставки Об'єкта лізингу шляхом підписання Лізингоодержувачем та Лізингодавцем акту прийому-передачі (надалі - Акт прийому-передачі). Будь-які дефекти Об'єкта лізингу фіксуються в Акті прийому-передачі. Якщо з боку Лізингоодержувача немає заперечень в Акті прийому-передачі, Об'єкт лізингу вважається таким, що був прийнятий Лізингоодержувачем в ідеальному стані та у відповідності до вимог останнього (П. 5.4. Загальних умов).

Згідно з Акту прийому-передачі від 23.01.2012 року Позивач передав, а Відповідач отримав у користування під виплату лізингових платежів Об'єкт лізингу, яким є транспортний засіб - автомобіль марки VW Touareg NF 3.0 I V6 TDI, 2012 року виробництва, Шасі № НОМЕР_3, Двигун НОМЕР_5. (Копія Акту прийому-передачі Об'єкта лізингу від 23.01.2012року додається).

Враховуючи викладене, договірні зобов'язання Позивача перед Відповідачем за Договором про фінансовий лізинг №00004250 від 23.01.2012 року виконані повністю, а виконання в розумінні ст. ст. 527, 530 та 532 ЦК України здійснено належним чином.

За нормативними приписами п.З ч.2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 № 723/97-ВР (з наступними змінами і доповненнями, надалі - ЗУ «Про фінансовий лізинг») своєчасну сплату лізингових платежів віднесено до зобов'язань Лізингоодержувача. Ці зобов'язання знайшли своє продовження в нормах ст.16 зазначеного Закону, якими передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж, як винагороду лізингодавця за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Вищеиаведені положення чинного законодавства кореспондується з п.6.1. Загальних умов, в якому зазначено, що для експлуатації Об'єкта лізингу Лізингоодержувач щомісяця здійснюватиме на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» платежі відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), що являє собою невід'ємну частину цього Контракту. Лізингоодержувач здійснює Лізингові платежі відповідно до термінів, визначених у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування) (п.6.9. Загальних умов).

Відповідно до зазначеного Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), перший лізинговий платіж підлягав сплаті 23.01.2012 року, а останній - 15.01.2017 року. Чергові лізингові платежі сплачуються щомісячно на відповідну дату поточного місяця, що погоджена Сторонами у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування).

Згідно з п. 6.5. Загальних умов, Лізингові платежі перераховуються Лізингоодержувачем на рахунок зазначений ТОВ «Порше Лізинг Україна» у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування).

За своєю правовою природою вказаний договір є договором лізингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 Цивільний кодекс України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Судом встановлено, що Позивач виконав всі свої зобов'язання за Договором, передавши Відповідачу згідно Акту приймання передачі предмету лізингу від 23.01.2012.

Однак Відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання по сплаті лізингових платежів, в наслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед Позивачем в сумі 776 558,63 грн.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Окрім того, якщо Лізингоодержувач, відповідно до в п.8.3.2. Загальних умов, повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) Лізингового платежу, при цьому якщо прострочення Лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, ТОВ «Порше Лізинг Україна» має право розірвати Контракт/відмовитися від Контракту і витребувати Об'єкту лізингу від Лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса. Таке ж право Позивача передбачено в п. 12.6.1. Загальних умов.

Наведені умови Договору про фінансовий лізинг викладені у повній відповідності з ч.2 ст.7 ЗУ «Про фінансовий лізинг», якою передбачено, що Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від Лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо Лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Враховуючи неодноразові прострочення з оплати Лізингових платежів з боку Лізингоодержувача та з у зв'язку з тим, що такі прострочення тривають більше 30 днів, Позивачем, з метою самозахисту свого права шляхом припинення зобов'язання та реалізації положень ч.2 ст.7 ЗУ «Про фінансовий лізинг», на адресу Відповідача було здійснено спробу доставки Вимоги від про сплату заборгованості за договором, повернення Об'єкту лізингу та повідомлення про відмову від договору за №00004250.

Однак, вимога Позивача щодо повернення Об'єкту лізингу була проігнорована Відповідачем. Враховуючи зазначене, Позивач вимушений був керуватися відповідними положеннями розділу 13 Загальних умов, якими передбачено вилучення Об'єкта лізингу.

В абзаці другому п. 13.1. Загальних умов Сторони погодили, що якщо Лізингоодержувач відмовляється від повернення або затримує повернення Об'єкта лізингу, ТОВ «Порше Лізинг Україна» має право вилучити (повернути) Об'єкт лізингу без попередньої згоди Лізингоодержувача у визначеному законодавством України порядку, у тому числі в примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса (п. 13.7. Загальних умов).

Згідно п. 6.17 Контракту сторони погодили, що у випадку розірвання Контракту / відмови від Контракту за ініціативою Порше Лізинг Україна відповідно до п. 12 контракту, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування Об'єктом лізингу.

У зв'язку із невиконанням Відповідачем умов Контракту та неповерненням Об'єкту лізингу, керуючись п. 6.17 Контракту, Позивачем нараховано плату за фактичне користування Об'єктом лізингу згідно рахунків за лізинговими платежами в період з червня 2014 року по січень 2017року на загальну суму 776 553, 63 грн. (належним чином засвідчений розрахунок міститься у матеріалах справи).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Факт наявності заборгованості відповідачем не спростовано, доказів сплати вказаних платежів відповідачем суду не надано.

Позивач на підставі п. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України просить суд стягнути з відповідача на свою користь інфляційних втрат в розмірі 226 317,78 грн. та 3 % річних в сумі 37 719,17 грн.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу України та ст.625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції нарахованого на суму боргу та 3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних та індексу інфляції нарахованого на суму боргу підлягають задоволенню відповідно до наведеного в позовній заяві розрахунку.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Відповідно до приписів статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру" (частина 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України). Згідно з приписами статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (стаття 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом за наявності документального підтвердження витрат, як-то угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У відповідності до абзацу третього пункту 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/973 від 14.12.2007 "Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права", за яким у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

За змістом приписів частини 3 статті 48 та частини 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України можливе покладення на сторони у справі, як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підириємця ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, 99008, Україна, АДРЕСА_2, Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (Ідентифікаційний код юридичної особи: 35571472, адреса: Україна, 02152, м. Київ, проспект Павла Тичини, 1-В) заборгованість за Договором про фінансовий лізинг №00004250 від 23.01.2012 року, в сумі 1 126 951 грн. 10 коп., з яких: 82033,12 грн. - сума заборгованості за лізинговими платежами; 776 558,63 грн, - сума плати за користування Об'єктом лізингу згідно рахунків за лізинговими платежами; 37 719,17 грн. - 3% річних за час прострочення оплати; 226 317,78 грн. - сума інфляційних втрат за час прострочення оплати; 4 322,40 грн. - сума інших витрат за договором; а також витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн. 00 коп. та суму судового збору у розмірі 16 904,27 грн.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 13.09.2017.

Суддя М.О. Лиськов