Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

" 05 " вересня 2017 року Справа №904/6639/17

За ПОЗОВОМ: Колективного підприємства "Дніпропетровське мисливсько-рибальське господарство"

вул. Старокозацька, 31, м. Дніпро, 49000

До ВІДПОВІДАЧА: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

АДРЕСА_1

фактична адреса: АДРЕСА_2

Про визнання недійсними з моменту укладення пунктів договору

Суддя І.В. Кушнір

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від Позивача: Коршун С.В. - представник, довіреність від 08.06.2017.

Від Відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальним підприємством "Дніпропетровське мисливсько-рибальське господарство" подано позов до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсними з моменту укладення пунктів договору від 20.11.2008 №7/КС про надання юридичних послуг, укладеного між Позивачем та Відповідачем, а саме:

1. частково пункт 1.1 в частині фрази „в рамках абонентського обслуговування";

2. повністю речення 2 пункту 2.1 договору: „Вказана сума є фіксованою абонентською платою і не залежить від кількості надання послуг за даним договором":

3. повністю пункти 5.5, 9.3 договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказані пункти договору укладені з порушенням ст.207 Господарського кодексу України, а тому, на думку Позивача, підлягають визнанню недійсними з моменту їх укладення у зв'язку:

1) з відсутністю нормативного визначення поняття «абонентська плата» для юридичних послуг;

2) з відсутністю в обліку фінансової звітності сторін правочину дебіторської та кредиторської заборгованості з дати дії договору до дати його розірвання;

3) спірні пункти договору виключають або обмежують відповідальність Відповідача або взагалі не покладають на Відповідача певних обов'язків;

4) обов'язок Відповідача „в рамках абонентського обслуговування" в п.1.1. та реч.2 п.2.1. договору допускають односторонню зміну Відповідачем його умов, якщо доручення Позивач не надав.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2017 на підставі ст.ст.15,17 Господарського процесуального кодексу України позовні матеріали направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду Чернігівської області.

За наслідками автоматизованого розподілу матеріали позовної заяви передані для розгляду судді Кушніру І.В.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 26.06.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 12.07.2017.

У судове засідання 12.07.2017 з'явився повноважний представник Позивача.

До початку судового засідання 12.07.2017 на електронну адресу суду від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та долучення до матеріалів справи відзиву на позов.

У відзиві на позов Відповідачем викладені заперечення проти позовних вимог, зокрема, зазначено, що умови договору №7/КС про надання юридичних послуг від 20.11.2008 Позивачем (Замовником) не виконувались, що спричинило звернення Відповідача (Виконавця) з позовом про стягнення суми боргу.

05 травня 2016 року Господарським судом Дніпропетровської області прийнято рішення у справі №904/1058/16 (набрало законної сили 29.08.2016) про стягнення з Колективного підприємства "Дніпропетровське мисливсько-рибальське господарство" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 72000,00 грн. основного боргу, 3334,68 грн. - 3% річних, 37640,10 грн. інфляційних втрат, 9899,90 грн. пені та 1843,12 грн. судового збору.

Відповідач зазначає, що відповідно до ч.2 ст.207 Господарського кодексу України, на яку посилається Позивач в обґрунтування позовних вимог, недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що:

· виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків;

· допускають односторонню відмову від зобов'язання з боку виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов;

· вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця.

При цьому, Відповідач вважає, що договір про надання юридичних послуг №7/КС від 20.11.2008 не відноситься ні до типових договорів, ні до договорів приєднання.

Крім того, на думку Відповідача, положення законодавства про захист прав споживачів не розповсюджуються на правовідносини, які виникли між сторонами спірного договору.

Також Відповідачем зазначено, що твердження Позивача щодо того, що положення спірного договору виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків, не відповідає дійсності та спростовується положеннями самого договору, зокрема, п.10 "Відповідальність сторін".

У судовому засіданні 12.07.2017 представник Позивача подав заяву, в якій зазначено, що на першій сторінці позовної заяви допущена описка у графі "Позивач", - замість "Комунальне підприємство" вірним слід вважати "Колективне підприємство".

Ухвалою суду від 12.07.2017 суд ухвалив вважати найменуванням Позивача Колективне підприємство „Дніпропетровське мисливсько-рибальське господарство".

Одночасно вказаною ухвалою розгляд справи було відкладено на 21.08.2017.

У судове засідання 21.08.2017 представники сторін не з'явилися, хоча сторони про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

До початку судового засідання 21.08.2017 на електронну пошту суду від представника Позивача надійшло клопотання про витребування від ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області інформацію про реєстрацію ФОП (СМП) ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1:

1) в Державній податковій адміністрації в Чернігівській області з 2008 року книги обліку доходів і витрат суб'єкта малого підприємства-юридичної особи за формою затвердженою наказом ДПА України від 13.10.1998 № 477;

2) в ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області книги обліку доходів і книги обліку і доходів і витрат за формою затвердженою наказами Мінфіну України від 15.12.2011 № 1637, від 19.06.2015 № 579.

Разом з тим, представник Позивача просив суд витребувати вищезазначені, належним чином зареєстровані та засвідчені копії документів у Відповідача, продовжити строк розгляду справи на 15 днів, для витребування додаткових доказів, а також судове засідання 21.08.2017 року просить провести без участі Позивача.

Ухвалою суду від 21.08.2017 вищевказане клопотання Позивача було задоволено, витребувано зазначені докази, та продовжено строк розгляду спору до 06 вересня 2017 року включно.

Одночасно розгляд справи було відкладено та призначено на 05.09.2017.

У судове засідання 05.09.2017 з'явився повноважний представник Позивача.

Відповідач у судове засідання не з'явився.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 14.06.2017 місце проживання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1: АДРЕСА_1.

Ухвала про відкладення розгляду справи від 21.08.2017, надіслана Відповідачу на адресу, зазначену у вказаному витязі: АДРЕСА_1, повернулася до суду без вручення адресату з відміткою оператора поштового зв'язку про причини повернення "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ст.64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Згідно з п.п.3.9.1 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" №18 від 26.12.2011 (із змінами) в разі якщо ухвалу про порушення провадження по справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що ухвала про відкладення розгляду справи від 21.08.2017 була направлена Відповідачу по справі за вказаною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою, суд вважає, що не перебування Відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, неможливість явки в судове засідання особисто чи направлення в засідання свого повноважного представника і ненадання відзиву, не перешкоджають розгляду справи по суті.

Крім того, ухвала про відкладення розгляду справи від 21.08.2017 була направлена Відповідачу на фактичну адресу.

До початку судового засідання 05.09.2017 від Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області надійшла письмова інформація про відсутність даних про заяви від ФОП ОСОБА_1 на реєстрацію Книг обліку доходів і витрат починаючи з 2008 року.

У судовому засіданні представник Позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Враховуючи, що Відповідач не скористався своїм правом взяти участь у судових засіданнях, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на позов, а також, що вже продовжений за клопотанням Позивача згідно з ч.3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду спору закінчується 06.09.2017 і підстав для його чергового продовження чинним законодавством не передбачено, суд доходить висновку про розгляд справи без участі Відповідача.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення представника Позивача, суд,

В С Т А Н О В И В:

20.11.2008 між Колективним підприємством "Дніпропетровське мисливсько-рибальське господарство" (Позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Відповідач) було укладено договір №7/КС про надання юридичних послуг (далі-Договір).

Відповідно до умов п.1.1. Договору Виконавець (Відповідач) приймає на себе зобов'язання в рамках абонентського обслуговування надавати Замовнику (Позивач) послуги правового характеру, а саме:

- здійснювати підготовку та перевірку локальних документів Замовника (правового характеру) (п.п.1.1.1 Договору);

- надавати консультації, довідки, висновки з правових питань, які виникають в діяльності Замовника, представляти інтереси в судах, органах виконавчої влади, місцевого самоврядування і т.п. (п.п.1.1.2 Договору).

Згідно з п.2.1 Договору щомісячна вартість послуг Виконавця за даним Договором складає 2000 (дві тисячі) гривень. Дана сума є фіксованою абонентською платою і не залежить від кількості наданих Виконавцем послуг за даним Договором.

Відповідно до п.2.2. Договору оплата послуг здійснюється щомісячно, не пізніше 1-го числа кожного місяця, шляхом передачі Замовником грошових коштів Виконавцю в розмірі, зазначеному в п.2.1. даного Договору в готівковій формі або шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця.

За умовами п.п.5.1., 5.2. Договору Виконавець діє за розпорядженням (в т.ч. і усним) Замовника і у відповідності з його вимогами. Якщо Виконавцю не надаються чіткі вказівки по виконанню того чи іншого доручення, вважається, що Виконавець має право приймати самостійні рішення по виконанню дорученого йому завдання в рамках максимально можливого задоволення потреб Замовника. Отримавши доручення Замовника, Виконавець узгоджує строки, порядок його виконання та форму звітності. Виконавець інформує Замовника про будь-яку суттєву інформацію, яка має відношення до виконання доручення.

Згідно з п.5.5. Договору за відсутності протягом місяця будь-яких вказівок від Замовника, вважається, що Виконавець надавав юридичні послуги загального характеру.

Відповідно до п.п.9.1., 9.2. Договору, факт надання послуг, передбачених даним Договором, підтверджується Актом надання послуг, який щомісяця не пізніше 10 (десятого) числа кожного місяця надсилається на адресу Виконавця і підписується повноважними представниками Сторін. Обов'язок виготовлення та направлення Виконавцю Акта наданих послуг покладається на Замовника.

Згідно з п.9.3. Договору послуги вважаються виконаними якісно, в строк, в повному обсязі та такими, що прийняті Замовником у випадку не направлення Замовником Акта наданих послуг на адресу Виконавця.

Пунктом 8.1. Договору Сторони погодили, що даний Договір вступає в силу з 1 грудня 2008 року та діє до його розірвання за ініціативою однієї зі Сторін.

Відповідно до п.10.1 Договору Виконавець приймає на себе відповідальність за якість наданих послуг та повинен виконувати виставлені Замовником вимоги, а також його вказівки стосовно предмета даного Договору, але в рамках діючого законодавства України. Виявлені та узгоджені з Замовником недоліки, Виконавець повинен усунути за свій рахунок.

Згідно з п.10.2., п.10.4. Виконавець не несе відповідальності у випадках, якщо недоліки наданих послуг обумовлені недосконалістю діючого законодавства України, або якщо його зміни потягли за собою неможливість застосування наданих послуг за призначенням. Виконавець не несе відповідальності за порушення п.1.2. даного Договору у разі порушення Замовником п.4.1.1., 4.1.2. даного Договору.

01 серпня 2016 року між Колективним підприємством "Дніпропетровське мисливсько-рибальське господарство" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 підписана угода про розірвання договору №7/КС про надання юридичних послуг від 20.11.2008р.

При цьому, сторони визначили, що ця угода вступає в силу з моменту її підписання Сторонами.

Позивач просить визнати недійсними з моменту укладення пункти договору від 20.11.2008 №7/КС про надання юридичних послуг, укладеного між Позивачем та Відповідачем, а саме:

1. частково пункт 1.1 в частині фрази „в рамках абонентського обслуговування";

2. повністю речення 2 пункту 2.1 договору: „Вказана сума є фіксованою абонентською платою і не залежить від кількості надання послуг за даним договором":

3. повністю пункти 5.5, 9.3 договору.

Досліджуючи позовні вимоги та заперечення на них, суд відмічає наступне.

За своєю правовою природою спірний Договір є Договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Дійсно в діючому законодавстві України відсутнє нормативне визначення поняття «абонентське юридичне обслуговування».

Разом з тим, дане поняття широко використовується адвокатськими та юридичними фірмами України, в тому числі і в рекламі своїх послуг в мережі Інтернет.

Так, зокрема, рішеннями Ради адвокатів Чернігівської області від 21.01.2014 та від 10.02.2017 №43 затверджувалися Рекомендації щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, серед яких прямо передбачалося абонентське обслуговування юридичних та фізичних осіб.

При цьому, під абонентським юридичним обслуговуванням зазвичай розуміється комплексний супровід діяльності підприємства по всім юридичним питанням, що виникають в процесі підприємницької діяльності.

Абонентське обслуговування являє собою таку форму співробітництва, при якій юридичні послуги надаються систематично, регулярно, протягом усього терміну дії договору.

Абонентське обслуговування може включати:

· оперативні юридичні консультації (усні та письмові);

· рекомендації щодо необхідних дій в разі зміни законодавства;

· участь у переговорах з контрагентами клієнта;

· представництво і захист інтересів клієнта в державних органах, органах виконавчої служби, в господарському суді та судах загальної юрисдикції;

· інші юридичні послуги з правового забезпечення діяльності організації

Головною перевагою абонентського юридичного обслуговування для обох сторін такого договору, на думку суду, являється саме визначення сторонами фіксованої щомісячної оплати за таке обслуговування, оскільки:

· замовник отримує в даному випадку можливість звернення в будь-який час до виконавця за юридичними послугами і незалежно від їх кількості сплачує фіксовану оплату, що додатково дає йому можливість спрогнозувати витрати на юридичне обслуговування;

· виконавець, в свою чергу, незалежно від кількості звернень замовника (можливо і їх відсутності в певні місяці) щомісячно гарантовано отримує фіксований платіж за можливість замовника в будь-який час звернутися до нього.

Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України:

«Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.»

Відповідно до абз.2 ч.4 ст.179 Господарського кодексу України:

«При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.»

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст.627 Цивільного кодексу України:

"1. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

2. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів."

Відповідно до ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За викладених обставин, суд доходить висновку, що укладення договору надання послуг на умовах саме «абонентського юридичного обслуговування» не суперечить чинному господарському та цивільному законодавству.

Пунктом 1.1. «Предмет договору» оспорюваного Договору сторони чітко визначили перелік послуг правового характеру, які входять до абонентського обслуговування, а саме:

- здійснення підготовки та перевірка локальних документів Замовника (правового характеру);

- надання консультацій, довідок, висновків з правових питань, які виникають в діяльності Замовника, представлення інтересів в судах, органах виконавчої влади, місцевого самоврядування і т.п.

П'ятий розділ оспорюваного Договору детально визначає умови та порядок надання передбачених п.1.1. Договору послуг.

Так, за умовами п.п.5.1., 5.2. Договору Виконавець діє за розпорядженням (в т.ч. і усним) Замовника і у відповідності з його вимогами. Отримавши доручення Замовника, Виконавець узгоджує строки, порядок його виконання та форму звітності. Виконавець інформує Замовника про будь-яку суттєву інформацію, яка має відношення до виконання доручення.

І лише за відсутності протягом місяця будь-яких вказівок від Замовника, згідно з п.5.5. Договору, вважається, що Виконавець надавав юридичні послуги загального характеру.

Пункт 9.1. Договору регулює технічне питання документального оформлення наданих послуг, а саме, що факт надання послуг, передбачених даним Договором, підтверджується Актом надання послуг, який щомісяця не пізніше 10 (десятого) числа кожного місяця надсилається на адресу Виконавця і підписується повноважними представниками Сторін.

Фактично даний акт необхідний для проведення наданих послуг по бухгалтерському обліку та наступної їх оплати.

Згідно з п.2.1 Договору щомісячна вартість послуг Виконавця за даним Договором складає 2000 (дві тисячі) гривень. Дана сума є фіксованою абонентською платою і не залежить від кількості наданих Виконавцем послуг за даним Договором.

Тобто, таке визначення розміру та умов оплати наданих послуг не суперечить ні предмету та меті укладеного Договору саме про абонентське юридичне обслуговування, ні чинному господарському та цивільному законодавству.

За викладених обставин суд не приймає доводи Позивача, що незаконності спірних умов Договору в зв'язку:

· з відсутністю нормативного визначення поняття «абонентська плата» для юридичних послуг;

· з неконкретизованим предметом договору та умов його виконання;

· з тим, що спірні пункти договору взагалі не покладають на Відповідача певних обов'язків.

Наявність в Договорі розділу 10 «Відповідальність сторін» і, зокрема, п.п.10.1., 10.2,10.4, 10.5., прямо спростовують доводи Позивача, що спірні пункти договору виключають або обмежують відповідальність Відповідача.

Крім того, відповідальність сторін за невиконання зобов'язання детально регламентується відповідними нормами чинних Господарського та Цивільного кодексів України.

Доводи Позивача, що обов'язок Відповідача „в рамках абонентського обслуговування" в п.1.1. та реч.2 п.2.1. договору допускають односторонню зміну Відповідачем його умов, якщо доручення Позивач не надав, не відповідають тексту названих пунктів та є довільним тлумаченням Позивачем умов Договору.

Також суд відмічає наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 Господарського кодексу України:

« 1. Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

2. Недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що:

· виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків;

· допускають односторонню відмову від зобов'язання з боку виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов;

· вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця.»

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України:

«Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.»

Згідно з ч.ч.1,5 ст.203 Цивільного кодексу України:

« 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.»

Відповідно до ч.1 ст.234 Цивільного кодексу України:

«Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.»

Згідно з п.3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»:

«Фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Встановивши у розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі частини другої статті 235 ЦК України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.»

Позивачем не наведено чітких норм чинного цивільного та господарського законодавства, яким би прямо суперечили оспорювані норми Договору.

Також, Позивачем не представлено доказів, що спірний Договір є типовим договором або договором приєднання.

Крім того, підставою визнання недійсним договору є в першу чергу порушення законодавства до та в момент укладення спірного договору, а не порушення законодавства та договору вже в процесі його виконання, для яких передбачені інші форми захисту порушених прав в межах іншого судового провадження, що, зокрема і, відбувалося в ході розгляду Господарським судом Дніпропетровської області справи №904/1058/16 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Колективного підприємства "Дніпропетровське мисливсько-рибальське господарство" про стягнення 153750,70 грн.

Відсутність в обліку фінансової звітності сторін правочину дебіторської та кредиторської заборгованості з дати дії договору до дати його розірвання, як і відсутність даних про реєстрацію Відповідачем книги обліку і доходів і витрат у податковій інспекції, може свідчити в першу чергу про порушення фінансового-бухгалтерського та податкового обліку, а не про відсутність намірів Відповідача реально виконувати спірні пункти укладеного договору в момент його укладення та сплачувати податки з цього моменту.

Інших належних, допустимих, достовірних та достатніх письмових доказів, що саме всі учасники спірного Договору та саме на момент його вчинення не мали наміру створити правові наслідки, Позивачем суду не представлено.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України:

"Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами."

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України:

"Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування."

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.43 Господарського процесуального кодексу України:

"Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили."

На підставі викладеного суд доходить висновку, що Позивачем не доведено наявності наведених у позові підстав для визнання недійсними спірних пунктів договору, а тому в позові має бути відмовлено.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України:

"Судовий збір покладається:

· у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

· у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору."

На підставі вище викладеного, враховуючи повну відмову у позові, судовий збір у повному обсязі покладається на Позивача.

Керуючись ст.ст.4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 11 вересня 2017 року.

Суддя І.В. Кушнір