ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2017 р.Справа № 922/2326/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАБ-УНІВЕРСУМ", м. Київ
до Інститут патології хребта та суглобів ім. проф. ОСОБА_2 АМНУ, м. Харків третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 управління державної казначейської служби України в Харківській області, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_4 за довіреністю від 14.07.2017

відповідача - ОСОБА_5 за довіреністю №943 від 04.10.2016

третьої особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАБ-УНІВЕРСУМ" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Інститута патології хребта та суглобів ім. проф. ОСОБА_2 АМНУ інфляційних нарахувань в розмірі 147041,15 грн. та 3% річних в розмірі 25910,08 грн.

Ухвалою суду від 17 липня 2017 року було порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 09 серпня 2017 року.

Відповідач у запереченнях на позовну заяву (вх. №25537 від 08.08.2017), вказує на те, що невиконання рішення суду та несплата заборгованості стала не з його вини.

Ухвалою суду від 09 серпня 2017 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 управління державної казначейської служби України в Харківській області та відкладено розгляд справи на 04 вересня 2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Також представник позивача звернувся до суду із заявою (вх. № 28321 від 04.09.2017) про долучення до матеріалів справи доказів, поданих до суду, які досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Третьою особою в судове засідання свого представника направлено не було, пояснень по справі не надано.

Норми ст. 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в судові засідання з'являлися повноважні представники сторін які надавали письмові пояснення та заперечення, докази на підтвердження власних правових позицій, внаслідок чого справа може бути розглянута за результатами повного та всебічного розгляду спору.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.02.2015 у справі № 922/5720/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лаб-Універсум" до Державної установи Інститут патології хребта та суглобів ім. професора ОСОБА_2 Національної академії медичних наук України» про стягнення коштів у сумі 1 289 294, 77 грн. за договором № 8 від 05.11.2013р. про закупівлю медичного обладнання за державні кошти позовні вимоги задоволено повністю: стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 1 057 850,00 грн., 3% річних в розмірі 28 083, 74 грн., інфляційні нарахування у сумі 199 933, 65 грн., а також судовий збір в сумі 25 717, 35 грн.

На виконання рішення у справі № 922/5720/14 р. господарським судом 25.02.2015 видано наказ, який знаходиться на виконанні у Головному управлінні Державної казначейської служби України у Харківській області.

Зазначеним рішенням господарського суду встановлено обставини, які не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, що передбачено нормою ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, вищезазначеним рішенням встановлено наступні обставини:

Державною установою "Інститут патології хребта та суглобів ім. проф. ОСОБА_2 Національної академії медичних наук України" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лаб - Універсум" (постачальник) 05.11.2013 року укладено договір №8 про закупівлю медичного обладнання за державні кошти (далі - договір).

За умовами вказаного договору постачальник зобов'язався у 2013 своєчасно поставляти та передавати у власність замовника товар - за ДК 016 2010 код 26.51.5 - прилади для контролювання інших фізичних характеристик (інструменти й апаратура, що базується на використовуванні оптичного випромінювання, н.в.і.у): лот 1 - аналізатор гематологічний -1 од.; лот 2 - аналізатор біохімічний -1 од.; лот 3 - аналізатор крові та електролітів - 1 од.; лот 4 - коагулометр - 1 од., а замовник приймати та своєчасно сплачувати за товар. Специфікація містить найменування, кількість товару, одиницю виміру, ціну за одиницю та загальну вартість товару та є невід'ємною частиною даного договору (п. 1.1.,1.2. договору).

Згідно з пунктом 3.1 договору його загальна сума складає 1057850,00грн.

Пунктом 4.1. договору сторони передбачили, що розрахунки проводяться шляхом попередньої оплати, яка здійснюється на підставі п. 1 Постанови КМУ №1404 від 09.10.2006р. "Питання попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповується за бюджетні кошти" із змінами, в розмірі 100% від суми вказаної в п. 3.1. цього договору. ОСОБА_3 розпорядник коштів "Національна академія медичних наук України", дозвіл на попередню оплату №8-06/922 від 07.05.2013р.

За п. 5.3. договору датою виконання постачальником зобов'язань щодо поставки товару вважається дата його надходження у кількості та якості, що відповідають вимогам цього договору про закупівлю на склад замовника.

Відповідно до пункту 6.4.1. постачальник має право на дострокову поставку товарів за письмовим погодженням замовника в цьому випадку замовник повинен провести розрахунки терміново по мірі надходження фінансування з Державного бюджету.

Постачальник за видатковими накладними: №РН-00760 від 15.11.2013 року на суму 270150,00грн., №РН-00887 від 20.12.2013 року на суму 546000,00грн., №РН-00905 від 25.12.2013 року на суму 241700,00грн. здійснив поставку товару замовнику на загальну суму 1057850,00грн. Замовник вказаний товар отримав, проти чого він не заперечує та це підтверджується наданими до матеріалів справи доказами.

Таким чином замовник погодився на отримання товару у відповідності до п. 6.4.1. договору.

Однак, оплата товару замовником здійснена не була, з огляду на що за ним утворилась заборгованість в сумі 1057850,00 грн.

Як встановлено судом, на оплату поставленого товару відповідачу було надано рахунки-фактури: №СФ-1427 від 15.11.2013р., №СФ-1547 від 20.12.2013р. та №СФ-1552 від 25.12.2013р. на загальну суму 1057850,00 грн.

Проте, відповідач свої грошові зобов'язання за договором належним чином не виконав, оплату товару не здійснив.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги здійснення позивачем поставки товару та отримання його відповідачем, суд вирішив задовольнити позовні вимоги повністю.

Як вбачається з матеріалів справи, на сьогодні наказ від 25.02.2015 року на виконання рішення у справі № 922/5720/14, яке набрало законної сили, не виконаний, сума боргу замовником сплачена не була.

У вересні 2016 року ТОВ «Лаб-Універсум» звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення 49 907, 34 грн. - 3 % річних та 483 437, 45 грн. - інфляційних втрат. 11.10.2016 Господарським судом Харківської області було винесено рішення по справі №922/3085/16 за позовом ТОВ «Лаб-Універсум» до Державної установи "Інститут патології хребта та суглобів ім. проф. ОСОБА_2 Національної академії медичних наук України" про стягнення 49 907, 34 грн. - 3 % річних за період з 09.02.2015 по 05.09.2016, 483 437, 45 грн. - інфляційних втрат за період з лютого 2015 року по липень 2016 року та 8 000, 18 грн. судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 29.06.2017 наказ, виданий на виконання рішення № 922/3085/16, не виконаний та борг за договором відповідачем не сплачений.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Чинне законодавство не повязує припинення зобовязання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Отже, стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних, нарахованих окремо на суму боргу за період невиконання відповідного судового рішення, є цілком правомірним і обґрунтованим.

Винесення судом рішення про стягнення заборгованості та видача наказу не є підставою для припинення зобовязання боржника по оплаті цієї заборгованості за договором.

Оскільки ні договором, ні чинними нормативно-правовими актами не передбачено такої підстави припинення зобовязання, як прийняття судом рішення про стягнення заборгованості та видача наказу, то вважаємо, що з прийняттям рішення господарським судом Харківської області у справі 922/5720/14 від 09.02.2015 зобовязання відповідача по оплаті за договором № 8 не припинились.

У даній справі предметом спору є сума 147041,15 грн. інфляційних нарахувань та сума 25910,08 грн. трьох процентів річних, нарахованих у зв'язку з невиконанням наказу Господарського суду Харківської області у справі №922/5720/14 від 09.02.2015.

Інфляційні нарахування та 3 % річних обраховано на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з розрахунку позовних вимог, інфляційні втрати від суми 1 057 850,00 грн. боргу позивачем обчислено за період з серпня 2016 року по травень 2017 року включно.

Три проценти річних позивачем обраховано за період з 06.09.2016 по 30.06.2017, що склав 298 днів прострочення.

Заперечення відповідача щодо відсутності його вини суд відхиляє, оскільки згідно частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Також згідно статті 617 ЦК України та статті 218 ГК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

В постанові від 15.05.2012 у справі №11/446 Верховний Суд України зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність бюджетної організації і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Аналогічну позицію наведено у постанові від 03.02.2014 Вищого господарського суду України по справі №910/9231/13.

За таких обставин, враховуючи приписи чинного законодавства, позицію Вищого господарського суду України та Верховного Суду України, суд дійшов висновку, що наведені вище твердження відповідача є необґрунтованими та безпідставними.

Посилання відповідача на положення Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" також не можуть бути прийняті судом, оскільки предметом даного позову є невиконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором, а не питання неналежного виконання рішення господарського суду у справі №922/5027/14.

До того ж, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 у справі № 3-57гс10, від 04.07.2011 у справі № 3-65гс11, від 12.09.2011 у справі № 3-73гс11, від 24.10.2011 у справі №3-89гс11, від 14.11.2011 у справі №3-116гс11.

Отже, за наявності встановленого факту несвоєчасної сплати відповідачем заборгованості, перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних та інфляційних за допомогою програми ОСОБА_6, враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, Інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року, суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат відповідає вимогам діючого законодавства, є правомірним, а тому, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому ст.ст. 32, 33 ГПК України порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, відзив на позов не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державної установи "Інститут патології хребта та суглобів ім. професора ОСОБА_2 Національної академії медичних наук України" (, 61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 80, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАБ-УНІВЕРСУМ» (01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, 4/6, корп. А, к. 501, ) інфляційні нарахування в розмірі 147 041,15 грн., 3% річних від суми основного боргу в розмірі 25 910,08 грн. та 2 594,27 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07.09.2017 р.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Суддя ОСОБА_1