ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року Справа № 923/2037/15

Вищий господарський суд України у складі: суддя Палій В.В. - головуючий (доповідач), судді Селіваненко В.П. і Студенець В.І.

розглянув касаційну скаргу колективного підприємства "ПРОМЖИЛБУД", смт. Білозерка Херсонської області,

на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.04.2017

у справі № 923/2037/15

за позовом колективного підприємства "ПРОМЖИЛБУД" (далі - Підприємство), смт. Білозерка Херсонської області,

до агрофірми радгоспу "Білозерський" (далі - Агрофірма), с. Дніпровське Херсонської області,

про стягнення 5 141 542, 17 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача - Берьозка Ю.В. предст. (дов. від 12.01.2017)

відповідача - Чумаченко О.М. адвокат (договір від 31.08.2017, ордер від 04.09.2017), Леськов В.П. предст. (дов. від 01.06.2016)

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Підприємство звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом до Агрофірми про стягнення 5 141 542, 17 грн. здійсненої позивачем попередньої оплати, у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання з поставки товару (фруктів) за договором поставки від 01.05.2012 № 1/05.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 15.11.2016 у справі № 923/2037/15 (суддя Нікітенко С.В.) позов задоволено повністю, з посиланням на його обґрунтованість.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 (судді Лашин В.В.- головуючий, Лавриненко Л.В., Філінюк І.Г.) рішення місцевого господарського суду скасовано, прийнято нове рішення про відмову в позові. Стягнуто з Підприємства на користь Агрофірми 84 835,45 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Підприємство просить постанову апеляційного господарського суду зі справи скасувати, а рішення місцевого господарського суду про задоволення позову залишити в силі. Касаційну скаргу мотивовано прийняттям оскаржуваного судового акта з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу Агрофірма просила залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Сторони відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлені про час і місце розгляду скарги.

Представник Агрофірми у судовому засіданні 05.09.2017 в усних поясненнях зазначив про те, що представник Берьозка Ю.В. не має права представляти інтереси Підприємства у суді касаційної інстанції, оскільки не має статусу адвоката, у зв'язку з чим просив суд не вважати зазначену особу уповноваженим представником Підприємства у розгляді касаційної скарги зі справи.

Клопотання представника Агрофірми Вищим господарським судом України не задоволено, з огляду на те, що провадження у справі № 923/2037/15 порушено місцевим господарським судом 22.12.2015, тобто до 30.09.2016 (дата набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)"). Водночас, відповідно до підпункту 11 пункту 16-1 Перехідних положень Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131 1 та статті 131 2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року. Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Таким чином, представник Берьозка Ю.В., який діє на підставі довіреності від 12.01.2017, виданої директором Підприємства, має право представляти інтереси Підприємства у справі № 923/2037/15 в суді касаційної інстанції.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм процесуального та матеріального права, заслухавши пояснення представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:

- 01.05.2012 Агрофірмою як постачальником та Підприємством як покупцем укладено договір поставки № 1/05 (далі - Договір) та додаткова угода до нього від 10.05.2012, відповідно до яких постачальник передає у власність покупця, а покупець приймає та оплачує сільськогосподарську продукцію (фрукти), кількість та асортимент яких вказується у накладних на постачання продукції. Ціна на кожну одиницю товару та загальна вартість товару вказується у накладних на постачання товару;

- умовами пунктів 3.1, 3.2, 4.1 та 4.2 Договору сторонами погоджені наступні умови та строки поставки товару: покупець проводить оплату за відвантажений товар шляхом переведення коштів на розрахунковий рахунок постачальника на підставі виставленого рахунку чи накладних на постачання продукції. Оплата за товар проводиться покупцем на умовах 100% передплати до відвантаження товару. Відвантаження товару здійснюється зі складу постачальника при наявності транспортного засобу покупця, та за умови виконання пункту 3.2 даного договору. Транспорт та тара забезпечуються за рахунок покупця;

- додатковою угодою від 10.05.2012 внесено зміни до Договору, а саме: кількість та асортимент товару визначаються у специфікаціях, що є додатками до цього договору; ціна на кожну одиницю товару та загальна вартість товару, вказується у специфікаціях та рахунках-фактурах; попередня оплата у розмірі 100% від загальної вартості товару, визначена у специфікаціях та в розрахунках-фактури має бути перерахована постачальнику протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунка-фактури на відповідну партію товару; строки поставки товару за даним договором визначаються у специфікаціях до договору; форма розрахунків - безготівкова, вид розрахунків - платіжне доручення;

- вищевказаною додатковою угодою сторони доповнили Договір умовами (розділ 7) про те, що покупець зобов'язаний в установлений строк сплатити грошову суму за придбаний товар відповідно до специфікацій та рахунків-фактур, та в установлений строк прийняти товар відповідно до вимог, встановлених даним договором та чинним законодавством (пункт 7.1), і має право відмовитися від прийняття товару, повідомивши про це постачальника у письмовій формі (пункт 7.2), а постачальник зобов'язаний у встановлений термін передати товар разом із супроводжуючими документами покупцю, передати товар у стані, що відповідає встановленим стандартам (пункт 7.3), і має право вимагати оплату товару та вимагати прийняття товару у встановлений строк з оформленням передбачених чинним законодавством документів (пункт 7.4);

- відповідно до специфікації від 10.05.2012 (додаток № 1 до Договору) постачальник зобов'язався передати покупцю наступний товар: 100 000 кг черешні за ціною 15 грн./кг в термін до 01.07.2012, вартістю 1 500 000 грн.; 50 000 кг абрикосу за ціною 10 грн./кг в термін до 01.09.2012, вартістю 500 000 грн.; 100 000 кг персика за ціною 10 грн./кг в термін до 01.09.2012, вартістю 1 000 000 грн. і 1 120 000 кг яблук за ціною 5 грн./кг в термін до 01.04.2013, вартістю 5 600 000 грн., а всього товар на загальну суму 8 600 000 грн.;

- на підставі виставлених Агрофірмою рахунків-фактур від 11.05.2012 № СФ-0000173 на суму 3 000 000 грн., від 18.05.2012 № СФ-0000180 на суму 3 000 000 грн. і від 31.05.2012 № СФ-0000190 на суму 2 600 000 грн. Підприємство платіжними дорученнями від 11.05.2012 № 11, від 18.05.2012 № 23 і від 31.05.2012 № 25 перерахувало відповідачу 8 600 000 грн. Дані рахунки-фактури не містять посилання на договір від 01.05.2012 № 1/05, а в перерахованих платіжних дорученнях в якості призначення платежу зазначено: за плоди згідно рахунків № 173, № 180 і № 190 відповідно;

- проведення вказаних платежів установою банку підтверджено банківською довідкою відділення АТ "ОТП Банк" м. Херсон;

- листом від 01.06.2012 (вих. № 01/06-1) Підприємство повідомило Агрофірму про відмову від поставки черешні у кількості 100 т., персика у кількості 100 т. і абрикоса у кількості 50 тонн, у зв'язку із зміною кон'юнктури ринку, а раніше сплачені кошти за таку поставку просило врахувати в якості передплати за поставку додаткової партії яблук у кількості 600 тонн і з урахуванням таких змін, направити для підписання відповідну специфікацію;

- згідно із специфікацією від 04.06.2012 (додаток № 2 до Договору) постачальник зобов'язався передати покупцю до 01.04.2013 1 720 000 кг яблук за ціною 5 грн./кг на загальну суму 8 600 000 грн.;

- таким чином, останнім днем поставки яблук було 31.03.2013;

- у листі від 20.03.2013 за підписом директора Агрофірми Сілецького В.П. зазначено, що Агрофірмою отримано кошти від Підприємства в сумі 8 600 000 грн. в якості передоплати за продукцію з посиланням на вищевказані рахунки-фактури та платіжні доручення. Поряд з цим Агрофірма повідомила Підприємство про те, що у зв'язку із відсутністю фруктів, необхідних для поставки за Договором, товар не може бути поставлений, а тому запропонувала Підприємству розглянути можливість в рахунок передоплати поставити 1720 т. яблук з майбутнього врожаю 2013 року або повернути передоплату;

- листом від 01.04.2013 (вих. № 01/04-3) Підприємство повідомило Агрофірму про відмову від поставки яблук у кількості 1720 т., у зв'язку із неможливістю прийняти товар за попередньо погодженими цінами;

- листом від 26.04.2013 Підприємство просило Агрофірму повернути частково передоплату за договором від 01.05.2012 № 1/05 в сумі 7 784 042,17 грн., яка була сплачена за плоди на підставі рахунків від 11.05.2012 № СФ 0000173, від 18.05.2012 № СФ 0000180, від 31.05.2012 № СФ 0000190 та підтверджена платіжними дорученнями від 11.05.2012 № 11, від 18.05.2012 № 23 та від 31.05.2012 № 25;

- Агрофірма повернула Підприємству кошти в сумі 2 542 500 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку Підприємства, в яких в графі призначення платежу зазначено "повернення коштів згідно листа від 26.04.2013";

- господарським судом Херсонської області розглянуто справу № 923/665/15 за позовом Колективного підприємства "Промжилбуд" до Агрофірми радгоспу "Білозерський" про стягнення 100 000 грн. неповернутої передоплати за договором поставки від 01.05.2012 № 1/05 (рішення місцевого господарського суду від 07.07.2015 залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 01.03.2016). У розгляді зазначеної справи суд виходив з того, що зміст рахунків-фактур та платіжних доручень свідчить про те, що між сторонами 11 травня 2012 року, 18 травня 2012 року та 31 травня 2012 року виникли правовідносини купівлі-продажу інші, ніж врегульовані договором поставки від 01.05.2012 № 1/05, оскільки рахунки -фактури та платіжні доручення не містять: відомостей, на виконання якої саме угоди вони вчинялися та призначень таких платежів як передплата за конкретною угодою. Тоді як за вказаними угодами від 11.05.2012, 18.05.2012 і 31.05.2012 не встановлювалося обов'язку покупця оплачувати товар за передплатою і платежі за їх призначенням не вчинялися, як передоплата.

У новому розгляді справи № 923/2037/15 місцевим господарським судом також встановлено, що:

- акт звірки розрахунків за період 01.01.2012-30.11.2012, в якому зазначено, що сальдо після звірки на користь Підприємства склало 6 920 404,10 грн. не містить інформації та відомостей про розрахунки між сторонами, спрямовані на виконання умов договору поставки від 01.05.2012 № 1/05, а містить лише загальні посилання на номери видаткових накладних;

- відповідно до додатково наданих позивачем нотаріально завірених копій рахунків-фактур від 11.05.2012 № СФ-0000173, від 18.05.2012 № СФ-0000180, від 31.05.2012 № СФ-0000190, останні містять посилання на договір поставки від 01.05.2012 № 1/05;

- відповідачем не надано доказів звернення до правоохоронних органів із заявою про підробку документів, зазначених у клопотанні про призначення судової технічної експертизи документів від 09.11.2016 (договору поставки від 01.05.2012 № 1/05, специфікацій № 1 і № 2 до договору поставки, листа від 01.04.2013 № 01/04-3 про відмову від поставки товару).

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутні підстав для стягнення з відповідача 5 141 542, 17 грн. здійсненої позивачем передоплати, внаслідок невиконання відповідачем зобов'язання з поставки товару за договором поставки від 01.05.2012 № 1/05.

Відповідно до приписів частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, за своєю правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки.

У відповідності до частин першої та другої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з приписами статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання конкретного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову(аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28.11.2011 зі справи № 3-127гс11).

Задовольняючи позов місцевий господарський суд виходив, зокрема з того, що: кінцевий строк поставки товару - 31.03.2013; товар за договором від 01.05.2012 № 1/05 не був поставлений позивачу з вини відповідача; позивач скористався своїм правом та звернувся до відповідача з вимогою про часткове повернення здійсненої передоплати за товар, який не був поставлений; відомості щодо назви, кількості та ціни товару (черешня, абрикос, персик, яблуко), які зазначені у рахунках-фактурах співпадають із специфікаціями, які є додатками до договору поставки; відповідно до сукупності доказів (були підписані додатки до договору, перераховані кошти за виставленими рахунками, відбулося часткове повернення коштів відповідачем з посиланням на лист позивача від 26.04.2013) сторони визнавали та підтверджували зустрічними діями взаємну обізнаність, визнання та усвідомлення вчинення дій на виконання умов договору від 01.05.2012 № 1/05.

Скасовуючи рішення місцевого господарського суду та приймаючи нове рішення про відмову в позові суд апеляційної інстанції виходив з того, що: у 2012 році між сторонами спору існували різноманітні взаємопов'язані господарські відносини, зокрема Підприємство перераховувало кошти за продукцію та надані послуги, а Агрофірма здійснювала вирощування сільськогосподарської продукції, закладку і догляд за молодими саджанцями, тощо; у справі № 923/665/15 були встановлені преюдиціальні для даної справи обставини, які не потребують повторного доказування; місцевий господарський суд не досліджував оригінали додатково наданих позивачем доказів (рахунків-фактур, у яких міститься посилання на договір від 01.05.2012 № 1/05), а відповідач заперечував як факт виставлення таких рахунків, так і заборгованість взагалі, проте для з'ясування дійсних обставин справи необхідні були б спеціальні знання із встановлення справжності наданих позивачем нових доказів; водночас, позивачем не надано оригіналів відповідних рахунків-фактур на неодноразову вимогу апеляційного господарського суду, що унеможливлює призначення у справі судової експертизи; відповідно, позивачем не надано доказів здійснення платежів як передоплати саме за договором від 01.05.2012 № 1/05, що виключає задоволення позову внаслідок безпідставності та недоведеності позовних вимог.

Проте, апеляційний господарський суд не звернув уваги на те, що рішення місцевого господарського суду зі справи приймалося на підставі оцінки сукупності доказів, зокрема, судом було встановлено, що відомості щодо назви, кількості та ціни товару (черешня, абрикос, персик, яблуко), які зазначені у рахунках-фактурах співпадають із специфікаціями, які є додатками до договору поставки, а платіжні доручення, у свою чергу, містять посилання на відповідні рахунки -фактури. Крім того, на лист позивача від 26.04.2013 про часткове повернення передоплати, яка була сплачена за плоди на виконання умов договору від 01.05.2012 № 1/05 відповідач частково повернув кошти позивачу з посиланням у призначенні платежу саме на вказаний лист позивача. Відповідно, рахунки-фактури були виставлені відповідачем позивачу саме на виконання умов договору від 01.05.2012 № 1/05, а позивач, у свою чергу, здійснив передоплату за товар відповідно до умов договору від 01.05.2012 № 1/05, проте відповідач товар позивачу не поставив. Зазначені висновки місцевого господарського суду апеляційним господарським судом не спростовані.

При цьому, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

У випадку ж неможливості призначення судової експертизи (за відсутності об'єктів експертного дослідження - оригіналів документів), суд повинен розглянути справу на підставі наявних доказів, належність та допустимість яких визнається судом. У даному випадку, наявність або відсутність "нових" рахунків-фактур (у яких міститься посилання на договір від 01.05.2012 № 1/05), рівно як і справжність таких документів не впливає на вирішення спору у даній справі, з огляду на інші встановлені місцевим господарським судом обставини, які наведені вище, на підставі оцінки сукупності доказів, що містяться у справі та які не спростовані судом апеляційної інстанції.

Апеляційний господарський суд у постанові також посилався на приписи статті 35 ГПК України, зазначаючи про встановлені господарським судом обставини у справі № 923/665/15 за позовом Колективного підприємства "Промжилбуд" до Агрофірми радгоспу "Білозерський" про стягнення 100 000 грн. неповернутої передоплати за договором поставки від 01.05.2012 № 1/05, які, на думку суду, мають преюдиціальне значення у даній справі. Зокрема, у зазначеній справі суд виходив з того, що зміст рахунків-фактур та платіжних доручень свідчить про те, що між сторонами 11 травня 2012 року, 18 травня 2012 року та 31 травня 2012 року виникли правовідносини купівлі-продажу інші, ніж врегульовані договором поставки від 01.05.2012 № 1/05, оскільки рахунки -фактури та платіжні доручення не містять: відомостей, на виконання якої саме угоди вони вчинялися та призначень таких платежів як передплата за конкретною угодою.

Так, у відповідності до приписів частини третьої статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Проте, судом апеляційної інстанції не враховано, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин (оцінці доказів), здійсненій іншим судом. У зв'язку з чим, оцінка доказів у іншій судовій справі не може мати преюдиціального значення для даної справи.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого господарського суду та приймаючи нове рішення про відмову в позові також виходив з того, що у 2012 році між сторонами спору існували різноманітні взаємопов'язані господарські відносини, зокрема Підприємство перераховувало кошти за продукцію та надані послуги, а Агрофірма здійснювала вирощування сільськогосподарської продукції, закладку і догляд за молодими саджанцями, тощо.

Проте, апеляційним господарським судом не враховано, що наявність інших договірних відносин, як і можливої заборгованості позивача перед відповідачем за іншими правочинами не має значення у вирішенні даного спору, а за наявності спірних питань у інших договірних відносинах сторони мають право звернутися з відповідним позовом до суду.

До того ж судом апеляційної інстанції залишено поза увагою те, що у відзиві (письмових поясненнях від 04.01.2015) на позов відповідач посилався на факт укладення договору від 01.05.2012 № 1/05, а також зазначав про те, що це був єдиний договір на поставку плодів, інших договорів на поставку продукції з Підприємством укладено не було.

Враховуючи викладене, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення місцевого господарського суду слід залишити в силі.

У зв'язку з тим, що касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова Одеського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 - скасуванню, а рішення суду першої інстанції, яким позов задоволено повністю - залишенню в силі, судовий збір у сумі 92 547,76 грн. з касаційної скарги стягується з Агрофірми на користь Підприємства.

Керуючись статтями 49, 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 122 ГПК України Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу колективного підприємства "ПРОМЖИЛБУД" задовольнити.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 зі справи № 923/2037/15 скасувати.

3. Рішення господарського суду Херсонської області від 15.11.2016 зі справи № 923/2037/15 залишити в силі.

4. Здійснити поворот виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 зі справи № 923/2037/15 у частині стягнення з колективного підприємства "ПРОМЖИЛБУД" на користь агрофірми радгоспу "Білозерський" 84 835,45 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи, - у разі подання названим Підприємством відповідних заяви і довідки про списання зазначених сум.

5. Стягнути з агрофірми радгоспу "Білозерський" на користь колективного підприємства "ПРОМЖИЛБУД" 92 547,76 грн. судового збору за подання касаційної скарги.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Херсонської області.

Суддя В. Палій

Суддя В. Селіваненко

Суддя В. Студенець