РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2017Справа №910/9074/17
За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"

про визнання припиненим зобов'язання

Суддя Борисенко І.І. Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_1, представник за довіреністю;

від відповідача - Биков О.І., представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" про визнання припиненим зобов'язання за кредитним договором №53630-20/13-1 від 18.06.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем в повному обсязі виконані зобов'язання щодо сплати тіла кредиту та відсотків, проте відповідач неправомірно нарахував на підставі п. 8.2 кредитного договору борг у якості відповідальності за несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом та процентами в порушення ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», згідно якої на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та /або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики. На переконання позивача за своєю правовою природою відповідальність визначена в п. 8.2 Договору є неустойкою у вигляді пені.

Відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що на підставі п. 8.2 Договору відповідачем нараховано 30% річних за несвоєчасно погашення кредиту та процентів у розмірі 22 083,86 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 306,57 грн., які не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, в той же час ст. 2 Закону України «Про тимчасової заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлює мораторій виключно на нарахування пені та штрафів на основну заборгованість за кредитними та іншими договірними зобов'язаннями.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

18.06.2013 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - Позичальник) та Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (надалі - Банк) укладено кредитний договір №53630-20/13-1 (надалі - Договір, кредитний договір), відповідно до п. 1.1 якого Банк зобов'язується надати Позичальнику кредит у розмірі та на умовах, визначених цим Договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі. Кредит надається в грошовій формі на наступних умовах: сума кредиту - 400 000,00 грн., кінцевий терміну повернення кредиту - 17.06.2016, ціль кредиту - придбання квартири, тип повернення ставки за договором - фіксована, процентна ставка - 23,0% річних.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на рахунок НОМЕР_1 _ в ПАТ «Банк «Київська Русь», код Банку (МФО) 319092. Заборгованість за кредитом та процентами повертається Позичальником у відповідності до графіка Ануїтетних платежів (надалі - Графік, Додаток 1 від 18.06.2013 до Договору), що є невід'ємною частиною договору. Остаточне повернення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій Позичальник зобов'язаний здійснити не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту, визначеного п. 1.1.2 Договору.

У випадку порушення Позичальником встановлених цим пунктом Договору строків повернення кредиту, сума несплаченої в строк заборгованості за кредитом вважається простроченою та наступного робочого дня переноситься Банком на рахунки для обліку простроченої заборгованості Позичальника за кредитом.

Відповідно до п.4.2 Договору проценти за користування кредитом нараховуються Банком з дня надання кредиту по дату кінцевого терміну повернення кредиту, зазначену в п. 1.1.2 Договору. Проценти нараховуються на суму фактичної заборгованості за кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році (метод факт/360).

Згідно з п. 4.3 Договору нарахування Банком процентів здійснюється щомісячно за період з 26 числа попереднього місяця по 25 число звітного місяця включно та у день остаточного повернення кредиту. День повернення кредитних коштів в часовий інтервал при розрахунку процентів не включається.

Повернення кредиту та процентів здійснюється Позичальником щомісячно до 25 числа поточного місяця. Зарахування суми в погашення основної заборгованості за кредитом та суми процентів за його користування на відповідні рахунки здійснюється Банком 25 числа календарного місяця.

Згідно Додатку №1 (Графік Ануїтетних платежів) визначено щомісячний платіж (ануїтет) за період з 25.03.2013 по 25.05.2016 - 15 192,56 грн., а 17.06.2016 - 7042,04 грн. Останньою датою погашення кредиту та процентів є 17.06.2016.

Черговість виконання зобов'язання визначена сторонами в п. 4.8 Договору (сплата прострочених процентів за користування Кредитом та винагороди Банку; сплата строкових процентів за користування Кредитом та винагороди Банку; сплата простроченої заборгованості за Кредитом; сплата строкової заборгованості за Кредитом; сплата пені за прострочення процентів та винагород Банку; сплата пені за прострочення повернення Кредиту; сплата інших передбачених Договором штрафних санкцій та інших платежів; відшкодування витрат, пов'язаних з одержанням виконання зобов'язань Позичальника за цим Договором). Зазначена черговість може бути змінена Банком, з надісланням письмового повідомлення про це Позичальнику.

Судом встановлено, що відповідно до довідки від 21.12.2016 №6782/42 виданої Банком на запит Позичальника б/н від 15.11.2016, станом на 21.12.2016 за Позичальником рахується борг в розмірі 25 357,15 грн. (відповідальність за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами, передбаченої п. 8.2 Кредитного договору). Згідно доданого до довідки розрахунку Банком нараховано 2 899,66 грн. 30% річних за несвоєчасне погашення процентів, 22 457,49 грн. - 30% річних за несвоєчасне погашення кредиту.

Також з довідки вбачається, що за період дії Кредитного договору Позичальником погашено повністю суму боргу за кредитом в розмірі 400 000,00 грн. та 169 384,77 грн. процентів за користування кредитними коштами, що також підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та квитанціями про погашення кредиту.

Позивач вважає, що оскільки повністю погасив заборгованість за кредитом та процентами, у Банка відсутні підстави нараховувати Позичальнику відповідальність на підставі п. 8.2 Договору, відповідно до приписів ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, у зв'язку з чим відмовляє в їх задоволенні, з наступних підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №53630-20/13-1 від 18.06.2013, станом на 10.07.2017 за Кредитним договором наявна заборгованість ФОП ОСОБА_1 в розмірі 22 372,23 грн., з яких: 2 899,66 грн. - 30% річних за процентами, 22 457,49 грн. - 30% річних за кредитом, 306,57 грн. - інфляційні нарахування на суму боргу та за мінусом здійсненої проплати позивачем в розмірі 3 291,49 грн. (сума погашення від 05.10.2016)

Вказана заборгованість у розмірі 22 372,23 грн. нарахована Банком Позичальнику (ФОП ОСОБА_1.) у зв'язку із порушенням ФОП ОСОБА_1 строків (термінів) повернення кредиту та процентів.

Відповідно до п. 8.2 Кредитного договору визначено, що у випадку порушення Позичальником строків (термінів) повернення кредиту та/або процентів, Позичальник зобов'язаний сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та іншими платежами, згідно з договором з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30 процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 статті 625 ЦК України) боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми,якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 статті 625 ЦК України).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові №48/23 від 18.10.2011 та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010).

Аналогічне зазначено також в п.п. 3.1. п. 3, п.п. 4.1 п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Підпунктом 4.2. п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» встановлено, що сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї (п. 5.1. вказаної постанови).

Отже, передбачені умовами Кредитного договору інфляційні нарахування та 30% річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, у зв'язку з чим суд вважає, що позивач помилково трактує вказаний п. 8.2 кредитного договору, як передбачена відповідальність у вигляді неустойки (пені).

Відповідно до розпорядження Кабінету міністрів України (далі КМУ) від 30 жовтня 2014 року № 1053 затверджено перелік населених пунктів на території яких здійснюється АТО, серед яких зазначено м. Краматорськ де зареєстрований позивач (84307, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Кіма, б.32). Дію зазначеного розпорядження зупинено розпорядженням КМУ № 1079 від 05.11.2014. А, відповідно до Розпорядження КМУ №1275-р від 02.12.2015 затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого входить м. Краматорськ.

Таким чином, на теперішній час місто Краматорськ Донецької області віднесено до зони проведення АТО.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно зі статтею 11, частинами 1, 2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів.

Главою 50 Цивільного кодексу України визначені правові засади припинення зобов'язання.

Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, зважаючи на те, що передбачені умовами Кредитного договору 30% річних та інфляційні нарахування на суму боргу є способами захисту майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, а не є штрафними санкціями (пенею чи штрафом), вказані нарахування підлягають застосуванню в кредитних правовідносинах з позичальниками, на яких поширюється дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а відтак зобов'язання за Кредитним договором не припинені відповідно до ст. 599 ЦК України.

Виходячи із вищезазначеного, суд дійшов до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, тому суд відмовляє в позові в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 12.09.2017

Суддя І.І. Борисенко