У Х В А Л А

11 вересня 2017 року Справа № 6/479

За позовом Державного підприємства Регіональні електричні мережі в особі Луганської філії, м. Луганськ

до Державного відкритого акціонерного товариства Шахта імені Артема ДП ДХК Луганськвугілля, м. Артемовськ Перевальського району Луганської області

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне обєднання, м. Луганськ

про стягнення 10988598 грн. 86 коп.

Суддя Зюбанова Н.М.

Секретар судового засідання - Медуниця Р.І.

В засіданні брали участь:

від стягувача ОСОБА_1, представник за довіреністю від 23.06.2017 № 43;

від боржника не викликався;

від ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України представник ОСОБА_2 за довіреністю від 22.02.2017 №130/20.3-03;

- у відповідності до розпорядження керівника апарату від 12.07.2017 № 383-р щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ (з урахуванням протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2017) скаргу передано на розгляд судді Зюбановій Н.М.

Таким чином, судом розглядається скарга стягувача за листом від 07.07.2017 № 01/7470 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України) ОСОБА_3. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у порядку ст. 121-2 ГПК України.

По справі слід уточнити належне найменування стягувача, яким є Державне підприємство Регіональні електричні мережі в особі Луганської філії, яке є правонаступником ДП Укренерговугілля (наказ Мінпаливенерго від 27.05.2009 № 278).

Дослідивши матеріали зазначеної скарги, вислухавши представників стягувача та виконавчої служби, суд дійшов до наступного.

Так, з підстав, зазначених в ухвалі суду від 12.07.2017, суд відновив справу в частині рішення господарського суду Луганської області від 10.02.206, супроводжувального листа від 06.03.2006 до наказу від 27.02.2006, ухвали господарського суду Луганської області від 30.01.2007 про заміну боржника у виконавчому провадженні правонаступником, ухвал від 28.01.2008, від 29.01.2008 та від 06.01.2010 про заміну стягувача у виконавчому провадженні правонаступником.

Таким чином, як свідчать відновлені матеріали справи господарським судом Луганської області 10.02.2006 було прийнято рішення, яким позов задоволений повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача борг у сумі 8 233 935 грн. 68 коп., пеню у сумі 749 699 грн. 84 коп., інфляційні нарахування у сумі 1 531 512 грн. 04 коп., 3% річних у сумі 473 451 грн. 30 коп., витрати по держмиту у розмірі 25 500 грн. 00 коп., витрати на судове інформаційне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн. 00 коп., про що видано наказ від 27.02.2006.

16.06.2017 головним державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 за виконавчим провадженням № 6815218 винесено постанову про повернення ДП «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії наказу господарського суду Луганської області від 27.02.2006 у справі № 6/479.

27.06.2017 на адресу стягувача від органу ДВС надійшла постанова про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 16.06.2017 № 6815218 разом з оригіналом наказу господарського суду Луганської області на підставі п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

За вказаних обставин стягувач звернувся до господарського суду Луганської області зі скаргою від 07.07.2017 № 01/740, в якій просить:

- визнати недійсною постанову головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням № 6815218;

- зобовязати головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України згідно із ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII винести постанову про відновлення виконавчого провадження № 6815218;

- зобовязати головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України виконати вимоги ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» від 13.04.2017 № 2021- VIII в частині зупинення виконавчого провадження № 6815218.

Відміткою пошти на конверті (07.07.2017) підтверджується вчасне звернення стягувача до суду зі скаргою у межах десятиденного строку, передбаченого ст. 121-2 ГПК України.

Встановивши фактичні обставини оскарження стягувачем дій ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України та доводи сторін, суд дійшов висновку про обґрунтованість поданої скарги та її задоволення, з огляду на наступне.

Так, правове регулювання здійснення виконавчого провадження за матеріалами справи розглядається за Законом України "Про виконавче провадження" у редакції Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII далі Закон № 1404), ст. 1 якого, зокрема, передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону № 1404 виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як свідчать копії документів виконавчого провадження № 6815218, надані Департаментом ДВС Міністерства юстиції України, на протязі того часу, коли воно тривало, неодноразово державним виконавцем приймались постанови про зупинення цього виконавчого провадження у звязку з дією процедури погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" та дією процедури банкрутства ДП "Луганськвугілля".

В останнє ВП № 6815218 зупинялось на підставі п. 17 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки постановою КМ України від 19.09.2012 № 987 "Про затвердження переліку обєктів державної власності, які підлягають приватизації у 2012-2014 роках, та критеріїв визначення способу їх приватизації" затверджено перелік обєктів державної власності, які підлягають приватизації у 2012-2014 роках. Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 13.12.2012 № 1004 до переліку обєктів включено ДП "Луганськвугілля".

Постановою 07.09.2015 ВП № 6815218 з примусового виконання наказу господарського суду Луганської області від 27.02.2006 № 6/479 поновлено, а постановою від 16.06.2017 вказане виконавче провадження виведене із зведеного виконавчого провадження № 42243780 та наказ повернуто стягувачу на підставі пунктів 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що державний виконавець керувався пунктами 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404.

Так, п. 2 ст. 37 Закону № 1404 передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення (п. 9 ст. 37 Закону № 1404).

Зміст оскаржуваної постанови від 16.06.2017 свідчить, що, повертаючи наказ, державний виконавець виходив з відсутності у ст. 34 Закону № 1404 правової підстави для зупинення виконавчого провадження, у той час, як ст. 1 Закону України від 13.04.2017 № 2021-VIII "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" (далі Закон № 2021), передбачено тимчасове, до 1 січня 2019 року, зупинення виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

У той же час, п. 2 ст. 2 Закону № 2021, який набрав чинності 24.05.2017, Кабінету Міністрів України доручено забезпечити у місячний строк із дня набрання чинності цим Законом приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Втім, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим провадженням № 6815218 була винесена 16.06.2017, тобто до закінчення місячного терміну, для приведення нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Також важливе значення для розгляду скарги мають приписи ст. 1 Закону України від 29.11.2001 № 2864-ІІІ "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" (далі Закон № 2864), якою встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Згідно зі ст. 2 Закону № 2864 для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження обєктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у звязку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобовязань боржника з перерахування фондам загальнообовязкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Постанова від 16.06.2017 обгрунтована цитуванням законодавства про відсутність у боржника по справі майна, на яке можливо звернути стягнення, та безрезультатність заходів щодо його розшуку, але посилання на будь-які документи, що підтверджують таку відсутність майна, вчинення виконавчих дій щодо розшуку відсутні.

В пункті 9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.01.2016 № 01-06/131/16 "Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних із застосуванням господарськими судами Закону України "Про виконавче провадження" розяснено щодо необхідності у разі прийняття рішення про повернення виконавчого документа обстеження державним виконавцем майна боржника за місцем його знаходження на предмет використання майна у виробничій діяльності та складення за результатами такого обстеження акту.

Проте, державним виконавцем не надано доказів на підтвердження своїх доводів.

Згідно ст. 1291 Конституції України судове рішення є обовязковим до виконання.

У відповідності до ст. 45 ГПК України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обовязкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Закон України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" регулює відносини, що виникають у звязку з обовязком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини.

Статтею 17 вказаного Закону передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.06.2004 у справі "Півень проти України" вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Конвенції, також захищає виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які, у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (п. 35 рішення).

Крім того, ст. 1 Закону № 2021 містить однозначні вказівки щодо зупинення виконавчих проваджень стосовно державних вугледобувних підприємств, яке державним виконавцем було проігноровано.

У звязку з викладеним, для відновлення прав стягувача постанова про повернення виконавчого провадження підлягає визнанню недійсною відповідно до ст. 41 Закону № 1404, а виконавче провадження № 6815218 - відновленню і згідно ст. 1 Закону № 2021 зупиненню.

За таких обставин, вимоги стягувача Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії визнаються судом обґрунтованими.

Відповідно до п. 9.13. постанови пленуму ВГС України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

1. Визнати недійсною постанову головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням № 6815218.

2. Зобовязати Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України винести постанову про відновлення виконавчого провадження № 6815218.

3. Зобовязати ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України виконати вимоги ст. 1 Закону України від 13.04.2017 № 2021-VIII "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" в частині зупинення виконавчого провадження № 6815218.

Суддя Н.М.Зюбанова