ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2017 р. Справа № 922/1226/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Сіверін В. І. , суддя Терещенко О.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

1-го відповідача: не зявився

2-го відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" (вх.№ 2076Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 07.06.2017 року у справі № 922/1226/17

за позовом ПАТ "Дельта Банк", м. Київ
до 1. ТОВ "Агроімпорт", м. Харків 2. ППФ "Асофт", м. Харків
про стягнення 1180000,00 грн.
ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2017 р. ПАТ "Дельта Банк", звернулось до господарського суду з позовною заявою про стягнення з ТОВ "Агроімпорт" та ПП фірми "Асофт" заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 18.01.2013р. за № 34, у розмірі 1180000,00 грн. Позивач також просив стягнути з відповідачів витрати з оплати судового збору в розмірі 17700,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.06.2017 року у даній справі провадження у справі щодо позовних вимог, заявлених до ТОВ "Агроімпорт", припинено.

У задоволенні позовних вимог, заявлених до ППФ "Асофт", відмовлено.

Стягнуто з ППФ "Асофт" на користь ПАТ "Дельта Банк" витрати з оплати судового збору в розмірі 8850,00 грн.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог, заявлених до ППФ "Асофт" та прийняти нове рішення, яким поновити строк позовної давності, та задовольнити дані позовні вимоги. Судові витрати покласти на ППФ "Асофт".

Так, в обгрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було порушено приписи ст.ст. 22, 43, 53, 77 ГПК України, а саме не було досліджено всіх обставин справи, оскільки суд з власної ініціативи не витребував додаткових доказів (яких саме, представником позивача не зазначено, клопотання про витребування доказів позивачем не заявлялось). Крім того, заявник зазначає, що судом першої інстанції неналежним чином досліджені причини пропуску позивачем строку позовної давності, а саме не врахований значний обсяг робіт по інвентаризації активів та зобовязань банку. Інших підстав для скасування оскаржуваного рішення заявником не зазначено.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.07.2017 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 25.07.2017 р.

Представником ППФ «Асофт» 21.07.2017 р. подано за вх. № 7659 заперечення на апеляційну скаргу, в яких проти апеляційної скарги позивача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Представником позивача 21.07.2017 р. за вх. № 7762 подані пояснення в обгрунтування своїй позиції у справі.

В судовому засіданні 25.07.2017 р. колегією суддів оголошено перерву у розгляді справи до 02.08.2017 р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.08.2017 р. розгляд справи відкладено на 04.09.2017 р.

В судове засідання, призначене на 04.09.2017 р. представник 2-го відповідача не зявився. У відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Колегією суддів встановлено, що юридична особа 1-го відповідача - ТОВ "Агроімпорт" є припиненою без правонаступництва.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та поясненнях до неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх поданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 20.04.2007р. між ТОВ "Агроімпорт" (1-й відповідач, продавець) та ТОВ "Український промисловий банк" було укладено кредитний договір № 6/КЛВ-07 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії.

Зобов'язання 1-го відповідача за кредитним договором було забезпечено іпотекою відповідно до іпотечного договору № 6/Zклвіп-07-1, укладеного між TOB "Український промисловий банк" та ТОВ "Агроімпорт", посвідченого 20.04.2007р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_3 за реєстровим № 2068.

Предметом іпотеки за договором іпотеки виступали нежитлові будівлі: літ. "П-3" - загальною площею 922,9 кв.м.; літ. "Р-1" - загальною площею 1730,2 кв.м.; літ. "С-1" - загальною площею 313,2 кв.м.; літ. "Т-1" - загальною площею 137,6 кв.м.; літ. "У-1" - загальною площею 109,5 кв.м.; літ. "Ф-1" - загальною площею 43,3 кв.м.; літ. "Х-1" - загальною площею 112,5 кв.м.; літ. "Ц-1" - загальною площею 14,2 кв.м.; літ. "Ч-1" - загальною площею 9,6 кв.м.; літ. "Ш-1" - загальною площею 24,9 кв.м.; літ. "Щ-1" - загальною площею 10,5 кв.м.; літ. "Э-1" - загальною площею 22,3 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Зернова, 4-Б, та земельна ділянка, на якій розташовані вказані нежитлові будівлі, площею 0,9929га, кадастровий номер № :05:004:0504, за адресою: м. Харків, вул. Зернова, 4-Б.

Згідно договору про передачу активів та кредитних зобов'язань TOB "Укрпромбанк" на користь ПАТ "Дельта Банк", посвідченого 30.06.2010р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 2258, права кредитора по кредитному договору та права іпотекодержателя по договору іпотеки перейшли до ПАТ "Дельта Банк".

18.01.2013р. між ПАТ "Дельта Банк", ТОВ "Агроімпорт" та ППФ "Асофт" (боржник) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за № 34, відповідно до умов якого (пункти 1.1., 1.3.) продавець передавав у власність боржнику, а боржник прийняв і зобов'язався оплатити на умовах договору купівлі-продажу нежитлові будівлі та земельну ділянку.

До моменту повного розрахунку за договором купівлі-продажу до боржника перейшов статус іпотекодавця за договором іпотеки (пункт 1.7. договору купівлі-продажу).

Нежитлові будівлі та земельна ділянка мали були продані за погодженням з банком за 3914500,00 грн. (п.п. 1.7., 3.1. договору купівлі-продажу). Всі кошти повинні були надійти до позивача, як до Іпотекодержателя в рахунок погашення зобов'язань продавця по кредитному договору.

Тобто, договір купівлі-продажу є договором на користь третьої особи, яка встановлена договором - ПАТ "Дельта Банк".

Відповідно до умов договору купівлі-продажу (пункти 3.2., 5.2.2.), боржник зобов'язався перерахувати кошти за нежитлові будівлі та земельну ділянку банку у наступному порядку:

174500 грн. - в строк до 31.01.2013р.;

340000 грн. - в строк до 18.02.2013р.;

340000 грн. - в строк до 18.03.2013р.;

340000 грн. - в строк до 18.04.2013р.;

340000 грн. - в строк до 18.05.2013р.;

340000 грн. - в строк до 18.06.2013р.;

340000 грн. - в строк до 18.07.2013р.;

340000 грн. - в строк до 18.08.2013р.;

340000 грн. - в строк до 18.09.2013р.;

340000 грн. - в строк до 18.10.2013р.;

340000 грн. - в строк до 18.11.2013р.;

340000 грн. - в строк до 18.12.2013р.

Проте, 2-й відповідач своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу не виконав, кошти, відповідно до умов пункту 3.2. договору, в повному обсязі банку не сплатив.

Станом на 07.04.2017р. боржником сплачено лише суму в розмірі 2734500,00 грн. (54000 грн. сплачено 31.01.2013р., 50000,00 грн. - 01,02.2013р., 40000,00 грн. - 04.02.2013р., 10000,00 грн. - 25.02.2013р., 10000 грн. - 27.02.2013р., 40000,00 грн. - 28.02.2013., 200000,00 грн. - 01.04.2013р., 300000,00 - 30.04.2013р., 600000,00 грн. - 27.06.2013р., 220000,00 грн. - 31.07.2013р., 200000,00 грн. - 02.09.2013р., 1000000,00 грн. - 18.12.2013р.).

Таким чином, боржником залишилась несплаченою позивачу за договором купівлі-продажу сума в розмірі 1180000,00 грн.

За інформацією позивача, вищевказані кошти були безпідставно перераховані 2-м відповідачем 1-му відповідачу.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які подані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 636 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язань може вимагати третя особа, на користь якої передбачене виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.

Договір купівлі-продажу також передбачає, що вимоги щодо сплати ціни за нерухомі будівлі та земельну ділянку здійснює банк (пункт 5.4. договору).

Незважаючи на те, що строк виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу настав, 2-м відповідачем було допущено прострочення виконання договірних зобов'язань перед банком.

Станом на 07.04.2017р. заборгованість 2-го відповідача перед позивачем за договором купівлі-продажу становить 1180000,00 грн.

В цьому аспекті колегія суддів зазначає, що можливий факт перерахування відповідачем-2 грошових коштів на адресу відповідача-1 не має юридичного значення для даного спору, оскільки таке виконання суперечить умовам договору №34 від 18.01.13 р., а отже, є неналежним виконанням, яке не може потягти припинення зобовязання перед кредитором (позивачем).

Постановою Правління Національного банку України від 02.10.2015р. № 664 відкликано банківську ліцензію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк". Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015р. № 181 розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію позивача ОСОБА_5, строком на два роки, з 05.10.2015р. по 04.10.2017р. включно. Вищевказаним Рішенням виконавчої дирекції Фонду уповноваженій особі делеговані всі повноваження визначені статтями 37,38,47-51 Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 20.02.2017р. № 619 строки здійснення процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та повноваження ліквідатора продовжено по 04.10.2019р. включно.

Згідно ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час здійснення ліквідації банку Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду здійснює повноваження органів управління банку.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" про стягнення з ТОВ "Агроімпорт" та ППФ "Асофт" заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1180000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Проте, під час розгляду справи колегією суддів було встановлено, що юридична особа 1-го відповідача - ТОВ "Агроімпорт" є припиненою, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 13.05.2017р.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо припинення провадження у справі щодо відповідача - ТОВ "Агроімпорт" на підставі п. 6 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 2-м відповідачем у справі, ППФ "Асофт", заявлено про застосування позовної давності до позовних вимог.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За умовами пункту 3.2. договору купівлі-продажу нерухомого майна від 18.01.2013р., укладеного між позивачем та відповідачами, ППФ "Асофт" зобов'язалося перерахувати ціну нерухомого майна у розмірі 3914500,00 грн. на поточний рахунок ПАТ "Дельта Банк" в строк до 18.12.2013р.

Тобто, оскільки кінцевий строк виконання зобов'язання ППФ "Асофт" з оплати за договором купівлі-продажу нерухомого майна настав 18.12.2013р., то строк позовної давності за вимогами позивача про стягнення боргу сплив 18.12.2016р.

Оскільки позов по справі, був поданий у квітні 2017 року, колегія суддів вважає за можливе застосувати позовну давність до вимог, заявлених до 2-го відповідача, та відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом строку позовної давності.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з підстав спливу позовної давності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що заперечення позивача фактично зводяться до того, що господарський суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушив приписи ст.ст. 22, 43, 53, 77 ГПК України, а саме не було досліджено всіх обставин справи, в тому числі не витребувані додаткові матеріали, які саме позивачем не зазначено. Крім того, заявник зазначає, що судом першої інстанції неналежним чином не досліджено причини пропуску позивачем строку позовної давності - значний обсяг робіт по інвентаризації активів та зобовязань банку.

Дослідивши матеріали справи у сукупності, колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що такі твердження позивача позбавлені переконливості, оскільки судом першої інстанції були належним чином досліджені всі докази, які були подані сторонам та їм надана належна оцінка. Щодо не витребовування додаткових доказів, колегія суддів вважає за потрібне зазначити, по-перше, клопотання про витребування доказів позивачем під час розгляду у суді першої інстанції не заявлялось, по-друге, згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК). Відповідне клопотання має заявлятися (подаватися) в письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не подавалось клопотання про витребування додаткових доказів, а суд першої інстанції вважав подані сторонами докази є достатніми для вирішення даного спору.

Щодо неналежного дослідження причин пропуску позовної давності колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що у відповідності до п. 2. постанови Пленуму ВГС України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Тобто, колегія суддів зазначає, що значний обсяг робіт по інвентаризації активів та зобовязань банку, та те, що відповідно до умов процесу ліквідації було звільнено значну кількість працівників відповідних підрозділів не є підставами, які унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, оскільки у відповідності до п. 4.4. Положення про ліквідацію банків протягом 3 (трьох) днів з дня призначення уповноваженої особи Фонду керівники банку (або уповноважена особа, (якщо в банку здійснювалася тимчасова адміністрація) забезпечують передачу бухгалтерської та іншої документації банку, печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку уповноваженій особі Фонду. Тобто, фактично уповноважена особа Фонду на ліквідацію позивача повинна була дізнатись про наявність заборгованості вподовж 3-х днів з дня призначення.

Також колегія суддів звертає увагу, що позовна заява подана через півтора роки після введення тимчасової адміністрації. Між тим, відповідно до Постанови Правління НБУ від 25.01.2012 р. № 23 Про затвердження Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями», які діяли на час існування спірних правовідносин, облік прострочених кредитів ведеться у електронній формі, під ці кредити постійно резервуються кошти, а отримання відомостей про прострочені кредити в електронному обліку банку є нескладним. Матеріали справи не містять жодних даних про наявність у посадових осіб банку перешкод у доступі до власного електронного обліку.

Більше того, колегія суддів, приймаючи до уваги те, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015р. № 181 розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію позивача ОСОБА_5, впевнена у наявності доступу посадових осіб банку, призначених ФГВФО, до електронної звітності, що свідчить про те, що причини несвоєчасного подання позову можуть полягати в іншій площини, яка не повязана із тривалим встановленням простроченої заборгованості.

Також у звязку із цим колегія суддів вважає за необхідне скористатися правом, передбаченим ст. 90 ГПК України і винести окремі ухвали, якими повідомити НБУ, прокурора відповідного рівня та інших заінтересованих осіб про неналежне виконання своїх обовязків посадовими особами банку, призначеними ФГВФО.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження позивача, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі зясовані та правильно оцінені обставини у справі та ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у звязку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" на рішення господарського суду Харківської області від 07.06.2017 року у справі № 922/1226/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 07.06.2017 року у справі № 922/1226/17 залишити без змін.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.