ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2017 р.Справа № 922/2576/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ», 61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, ;

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, 61166, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1;

про стягнення 13638,64 грн.

за участю представників:

позивача - Петриченко І.О. (довіреність №007Др-38-1216 від 30.12.2016);

відповідача - не з'явився.

За відсутності клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення 13638,64 грн., з яких 12510,40 грн. суму основного боргу; 650,57 грн. - пені, 77,36 грн. - 3 % річних, 400,31 грн. - суму основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Також просить стягнути судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Свої вимоги позивач обгрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором №11416YAU28GP016 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 01.01.2016, а саме щодо своєчасної та у повному обсязі оплати коштів за спожитий природний газ, у зв'язку із чим відповідачу нараховано пеню, 3 % річних та інфляційні втрати. Здійснюючи правове обгрунтування позовних вимог посилається на ст.ст. 256-258, 526, 625, 611 Цивільного кодексу України та ст.ст. 193, 222 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03 серпня 2017 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 29 серпня 2017 року о 10:30 год.

У зв'язку із відпусткою судді Новікової Н.А., керуючись рішенням зборів суддів господарського суду Харківської області №6-1/2016 від 28 березня 2016 року, на підставі повідомлення помічника судді від 29 серпня 2017 року було перенесено судове засідання, призначене ухвалою суду від 03 серпня 2017 року, з 29 серпня 2017 року на 12 вересня 2017 року о 10:50 год.

Відповідач у судове засідання не з'явився, явку свого повноважного представника не забезпечив, відзив на позов суду не наддав. Разом з цим на момент розгляду вказаної справи в матеріалах справи відсутні докази вручення відповідачеві повідомлення від 29.08.2017 про перенесення слухання справи №922/2576/17. Водночас, відповідно до інформації про відстеження поштових відправлень, що міститься на сайті http://www.post-tracker.info відправлення за номером 270 передано 08.09.2017 в об'єкт поштового звязку ХАРКІВ 158 з індексом 61158, на даний час не вручене.

Також ухвала суду про порушення провадження у справі від 03.08.2017, що була направлена на адресу відповідача, яка міститься у позовній заяві - 61166, АДРЕСА_1, що збігається із адресою, заначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулася до суду без доказів вручення відповідачеві 29 серпня 2017 року з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідно до положень п.3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Так, процесуальні документи у цій справі (ухвала суду про порушення провадження у справі), а ткож повідомлення про перенесення слухання справи направлялися всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідних документів.

Таким чином, суд вважає, що сторони повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, але відповідач не з'явився у судове засідання, водночас судом вжито всі заходи для належного його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Позивач на виконання вимог ухвали суду від 03.08.2017 надав супровідним листом (вх. №27121 від 21.08.2017) належним чином завірену копію акту приймання-передачі природного газу від 30 квітня 2017 року до договору на постачання природного газу від 01.01.2016 №11416YAU28GP016. Вказаний документ долучено судом до матеріалів справи.

Також позивач звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог (вх. №27119 від 21.08.2017), яку підтримала у судовому засіданні представник позивача, у якій зазначає, що у зв'язку із частковим погашенням відповідачем заборгованості, а саме 08 серпня 2017 року сплачено суму боргу в розмірі 12510,40 грн., що підтверджується випискою АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» по рахунку ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» з 08.08.2017 до 08.08.2017, яку додано до заяви, зменшено розмір позовних вимог. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 1128,24 грн., з яких 650,57 грн. - пені, 77,36 грн. - 3% річних, 400,31 грн. - суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що подана позивачем заява (вх. 27119 від 21.08.2017) про зменшенням розміру позовних вимог, відповідає вимогам ч. 4 ст. 22 ГПК України, не суперечить чинному законодавству, не порушує чиї - небудь права та охоронювані законом інтереси та подана з дотриманням положень ст.ст. 54, 56, 57 ГПК України, а тому приймається судом до розгляду і спір вирішується відповідно до викладених у ній позовних вимог.

Суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує зменшені позовні вимоги та просить суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

У ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Згідно із положеннями ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

01.01.2016 між товариством з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» (як постачальником) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (як споживачем) було укладено договір №11416YAU28GP016 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (далі - договір на постачання природного газу).

Відповідно до п. 1.1 договору на постачання природного газу, із змінами, внесеними додатковою угодою №3 від 26.12.2016 до договору, постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2017 році природний газ, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Пунктом 1.2. договору із змінами, внесеними додатковою угодою №3 від 2612.2016, встановлено, що річний плановий обсяг постачання газу в 2017 році до 1,97 тис. куб. м.

Згідно з п. 1.5 договору на постачання природного газу, передача газу за цим договором здійснюється в межах балансової належності обєктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (далі - пункти призначення).

В пункті 2.3 договору на постачання природного газу сторони дійшли згоди, що обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (пункт 4.1. договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРМ.

Відповідно до п. 2.9.1. договору на постачання природного газу, за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов'язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до Кодексу ГРМ.

Пунктом 2.9.2. договору на постачання природного газу передбачено, що на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника.

Згідно із п.п.2.9.3., 2.9.5. договору на постачання природного газу, споживач протягом двох днів з дати одержання акта примайння-передачі газу зобов'язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу. У випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.

Таким чином, із змісту договору на постачання природного газу вбачається, що послуги з постачання газу підтверджуються підписаними постачальником та споживачем актами приймання-передачі газу. Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Як свідчать наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі природного газу (а.с. 17-20), в період з січня 2017 року по квітень 2017 року позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 24696,66 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово здійснював направлення відповідачеві актів приймання-передачі природного газу за січень, лютий, березень та квітень 2017 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи супровідним листом ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» від 21.07.2017, описом вкладення до цінного листа на ім'я ФО-П ОСОБА_1 від 21.07.2017 та фіскальним чеком від 21.07.2017 (а.с. 10,11).

Однак відповідачем не було направлено на адресу позивача підписані акти приймання-передачі природного газу та не надано письмової обґрунтованої відмови від їх підписання, у зв'язку із чим вказані вище акти вважаються підписаними відповідачем з огляду на положення п.2.9.5. договору на постачання природного газу.

Відповідно до п. 3.1. договору на постачання природного газу, розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем.

Згідно з п. 4.1. договору на постачання природного газу, розрахунковий період за договором становить один місяць з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

Відповідно до пункту 4.2 договору на постачання природного газу, оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку:

- 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

- остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Позивач стверджує, що відповідач свої грошові зобов'язання з оплати спожитого газу в період з січня по квітень 2017 року виконував з простроченням погоджених в договорі строків, що зумовило звернення до суду з відповідним позовом та нарахування на підставі п.6.2.1 договору на постачання природного газу пені, а на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України - 3% річних та інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою договір №402 купівлі-продажу електроенергії від 12 березня 2014 року є договором енергопостачання, за яким енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ч. 1 ст.275 ГК України).

Згідно із приписами ст. 276 ГК України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч.1, 2).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Судом встановлено, що на виконання умов договору на постачання природного газу в період з січня по квітень 2017 року позивач поставив, а відповідач прийняв газ на загальну суму 24696,66 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу (а.с. 17-20).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

Строк оплати отриманого відповідачем з січня по квітень 2017 року природного газу, з огляду на положення п.п. 4.1, 4.2, 4.3 договору на постачання природного газу та положення чинного законодавства України, настав.

Як свідчать матеріали справи, а саме розрахунок суми основного боргу за спожитий природний газ ФО-П ОСОБА_1 станом на 01.07.2017 та виписка АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» по рахунку ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» з 08.08.2017 до 08.08.2017, відповідач здійснював оплату за поставлений природний газ за договором на постачання природного газу з порушенням строків оплати.

Згідно із ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому, суд бере до уваги, що в п. 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12. 2011 року, зазначено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем у порядку ст.ст. 4-3, 32, 33, 34 ГПК України, не надано суду доказів своєчасної оплати коштів за поставлений газ за договором та не спростовано обставин, що викладені у позовній заяві.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання грошових зобов'язань за договором на постачання природного газу.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 650,57 грн. за період з 11.05.2017 по 20.07.2017, суд виходить з наступного.

Згідно із п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У ст. 230 ГК України міститься визначення штрафних санкцій. Так, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку

України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В пункті п. 6.2.1. договору на постачання природного газу, сторони домовились, що у разі порушення споживачем строків оплати, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені, наведений у позовній заяві (а.с.5), суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення пені у розмірі 650,57 грн. за період з 11.05.2017 по 20.07.2017 як такі, що є правомірними, обгрунтованими та правильно розрахованими.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 77,36 грн. грн. за період з 11.05.2017 по 20.07.2017 та інфляційних втрат у розмірі 400,31 грн. за період з 11.05.2017 по 26.06.2017, суд керується положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат на предмет відповідності вимогам чинного законодавства України, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 77,36 грн. грн. за період з 11.05.2017 по 20.07.2017 та інфляційних втрат у розмірі 400,31 грн. за період з 11.05.2017 по 26.06.2017 є обґрунтованими, правомірними та правильно розрахованими.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст. 49 ГПК України та покладає витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 4-4, 4-5, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61166, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, ) заборгованість у розмірі 1128,24 грн., з яких 650,57 грн. - пені, 77,36 грн. - 3% річних, 400,31 грн. - інфляційні втрати, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1600,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.09.2017 р.

Суддя Н.А. Новікова