ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2017 р.Справа № 916/2081/16

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: В.В.Лашина

Суддів: К.В. Богатиря

ОСОБА_1

При секретарі : Р.О. Кияшко

За участю представників сторін:

Від ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_3

Від ОСОБА_2 обєднаного УПФУ Одеської області ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості

на рішення господарського суду Одеської області

від 29.06.2017 р.

по справі № 916/2081/16

За позовом ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості

до відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Одеської області

про стягнення 8058,75грн.

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 міськрайонний центр зайнятості звернувся до господарського суду Одеської області із позовом про стягнення з ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області 8058,75 грн. шкоди, завданої незаконними діями ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Одеської області.

Рішенням господарського суду Одеської області від 30.09.2016р. , залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.01.2017 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Одеської області на користь ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості 8058,75 грн. шкоди.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.04.2017р. рішення Господарського суду Одеської області від 30.09.2016р. та постанова Одеського апеляційного господарського суду від 19.01.2017р. скасовані, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Рішенням господарського суду Одеської області від 29.06.2017 (суддя Малярчук І.А.) у задоволенні позову відмовлено.

Будучи незгодними з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 міський центр зайнятості звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги центру зайнятості задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права і неповне зясування всіх обставин справи.

В відзиві на апеляційну скаргу Ізмаїльське обєднане УПФУ Одеської області просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, з мотивів викладених у відзиві.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.101 ГПУ України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

В січні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до управління Пенсійного Фонду України Одеської області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до списку №2. Рішенням управління Пенсійного Фонду №22 від 08.04.2013 останньому відмовлено в призначенні пенсії у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.04.2014 р. у адміністративній справі № 500/4573/13-а, за лишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2014 р., окрім іншого, було скасовано рішення управління пенсійного фонду України в м. Ізмаїл та ОСОБА_2 районі Одеської області №22 від 08.04.2013 р. про відмову у призначенні ОСОБА_5 пенсії за віком на пільгових умовах; зобов'язано Управління пенсійного фонду України в м. Ізмаїл та ОСОБА_2 районі Одеської області призначити ОСОБА_5 пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до п. "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 2 розділу ХV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 08.01.2013 р.; зобов'язано Управління пенсійного фонду України в м. Ізмаїл та ОСОБА_2 районі Одеської області провести нарахування і виплатити ОСОБА_5 заборгованість по пенсії, що виникла з 08.01.2013 р..

Матеріалами справи підстверджується що у період з 20.08.2013 р. по 03.06.2014 р та з 10.06.2014 р. по 08.09.2014 р., ОСОБА_5 двічі був зареєстрований та перебував на обліку як безробітний у ОСОБА_2 міськрайонному центру зайнятості.

Відповідно до частини 3 статті 22 та частин 4, 5 статті 31 Закону України Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та пунктів 5.1 5.4, 6.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 р. № 307, ОСОБА_5О було призначено та виплачено допомогу по безробіттю на загальну суму 8058,75 грн., з яких: 6601,47 грн. за період з 25.11.2013 р. по 02.06.2014 р. та 1457,28 грн. за період з 10.06.2014 р. по 21.07.2014 р.

Звертаючись з позовом про стягнення шкоди, позивач поилається на те, що допомога по безробіттю виплачена позивачем ОСОБА_5 у період після призначення пенсії, була здійснена всупереч вимогам частини 1 статті 43 Закону України "Про зайнятість населення" у зв'язку з неправомірними діями Управління пенсійного фонду України. При цьому позивач посилався на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.04.2014 р. у справі №500/4573/14-а.

Приймаючи оскаржуване рішення та відмовляючии в задоволенні позовних вимог, господарський суд виходив з того що у діях відповідача не вбачається наявності складу цивільного правопорушення, а отже відсутні підстави для стягнення з нього заявлених позивачем в якості шкоди збитків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками господарського суду.

За нормами статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

В силу статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Наведена норма передбачає загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. При цьому, для виникнення зобов'язання з відшкодування шкоди необхідна наявність сукупності умов, які формують склад правопорушення, що є підставою для цивільно-правової відповідальності, а саме: шкоди, протиправної поведінки, причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також вини. Наявність всіх вказаних умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

При цьому, вимога про відшкодування збитків (шкоди) може бути пред'явлена виключно у разі, якщо збитки є результатом порушення права і виключно до особи, яка це право порушила.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.09.2014 р. у справі № 3-100гс14, від 04.11.2014 р. у справі № 3-162гс14, від 22.01.2013 р. у справі № 3-72гс12, від 20.06.2011 р. у справі № 3-56гс11.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України передбачено два способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого: відшкодування шкоди в натурі (передача речі того ж роду і такої ж якості) або відшкодування завданих збитків у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Для покладення на відповідача обов'язку відшкодування шкоди необхідна наявність певних підстав, як-то неправомірні рішення, дії чи бездіяльність, вина, яка може полягати в умислі чи необережності, наявність шкоди для позивача внаслідок дій відповідача і безпосередній причинний зв'язок між шкодою та правопорушенням, який в даному випадку відсутній.

Однак в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність будь-яких правових зв'язків між позивачем та відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_5О.у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, не знав та не міг знати, що такі дії призведуть до завдання позивачу збитків у вигляді здійсненої виплати допомоги по безробіттю.

Крім того, заявлена до стягнення сума була сплачена позивачем добровільно, а саме виплачена як допомога по безробіттю, що свідчить про відсутність матеріальної шкоди, завданої відповідачем позивачу та відсутність підстав для стягнення з відповідача шкоди у вигляді коштів, перерахованих ОСОБА_5 як допомоги по безробіттю.

При цьому, положеннями Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття саме на позивача покладається обов'язок щодо перевірки страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення.

З огяду на викладене, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та шкодою, завданою позивачу, що є обов'язковою умовою для стягнення позадоговірної шкоди відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд в постанові від 23.08.2017 у справі №902/1094/16.

За таких обставин, оскаржуване рішення господарського суду відповідає чинному законодавству України та обставинам справи і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 29.06.2017 р. по справі № 916/2081/16 без змін.

Головуючий суддя: В.В. Лашин

Суддя К.В. Богатир

Суддя І.Г. Філінюк