ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"12" вересня 2017 р. Справа № 918/603/15

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали заяви від 22 серпня 2017 року Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" про визнання наказу суду таким, що частково не підлягає виконанню у справі № 918/603/15 за позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод",

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - розпорядника майна Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" Ткачука Д.В.,

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 393 631, 11 грн.

за участі представників сторін:

від позивача (стягувача) - ОСОБА_3, довіреність № 706 від 08.09.2017 р.;

від відповідача (боржника) - Губар Н.В., довіреність б/н від 30.11.2016 р.;

від третьої особи - не з'явився;

від відділу ДВС - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 12.03.2015 року порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод", визнано грошові вимоги Державної податкової інспекції у Рівненському районі Головного управління ДФС у Рівненській області до боржника на суму 1 535 924 грн. 09 коп., з яких 1 386 137 грн. 93 коп. - безспірні грошові вимоги (основний борг), 6 274 грн. 76 коп. - основний борг підтверджений документально, 12 850 грн. 43 коп. - штрафні санкції та 130 660 грн. 97 коп. - пеня, що обліковується по особовому рахунку. Введено процедуру розпорядження майном строком на сто п'ятнадцять календарних днів до 15.07.2015 року та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Ткачука Дмитра Володимировича (ІН НОМЕР_1, свідоцтво № 272 від 02.04.2013р.).

03 червня 2015 року до Господарського суду Рівненської області від ОСОБА_1 надійшла позовна заява від 28.05.2015 року про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 393 631,11 грн.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 16 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 299 643 грн. 54 коп. Відмовлено ОСОБА_1 в стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 93 987,57 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 827 грн. 00 коп.

17 серпня 2015 року на виконання рішення господарського суду від 16 липня 2015 року було видано відповідні накази по справі № 918/603/15.

29 серпня 2017 року до Господарського суду Рівненської області надійшла заява про визнання наказу суду таким, що частково не підлягає виконанню по справі № 918/603/15, в якій останній просить суд визнати наказ Господарського суду Рівненської області № 918/603/15 від 17.08.2015 р. в частині стягнення із ПАТ "Завод "Технопривод" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2014 р. по 12.03.2015 р. в сумі 221 475 грн. 66 коп. таким, що не підлягає виконанню.

Розпорядженням в.о. керівника апарату господарського суду Рівненської області від 30 серпня 2017 року № 01-04/213/2017 в зв'язку з відрахування ОСОБА_5 зі штату Господарського суду Рівненської області та відповідно до пунктів 2.3.49-2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 918/603/15.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 серпня 2017 року справу № 918/603/15 передано на розгляд судді Політиці Н.А.

Ухвалою суду від 30 серпня 2017 року справу № 918/603/15 прийнято до провадження судді Політики Н.А.

Ухвалою суду від 30 серпня 2017 року заяву Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" від 22 серпня 2017 року про визнання наказу суду таким, що частково не підлягає виконанню у справі № 918/603/15 прийнято до розгляду та призначено до слухання в судовому засіданні на 12 вересня 2017 р.

12 вересня 2017 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив на заяву про визнання наказу суду таким, що частково не підлягає виконанню.

У судовому засіданні 12 вересня 2017 року представник відповідача (заявника) підтримав заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, наполягав на її задоволенні.

Представник позивача у судовому засіданні 12.09.2017 року заперечив проти заяви.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - розпорядник майна Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" Ткачук Д.В. у судове засідання 12 вересня 2017 року не з'явився, однак належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду скарги, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 367 (а.с. 108).

Крім того, представник відділу ДВС у судове засідання 12 вересня 2017 року також не з'явився, однак належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду скарги, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 359 (а.с. 106).

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників боржника та стягувача суд, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суд, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

За змістом ст. 117 Господарського процесуального кодексу України наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". Господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувана або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом. Господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Таким чином, частина четверта ст. 117 ГПК України містить лише дві підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті:

- якщо його видано помилково;

- якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

Отже, до відповідної заяви боржника, має бути додано довідку, підписану керівником і головним (старшим) бухгалтером, про те, що суму, стягнуту за раніше виданим наказом, списано з його рахунку або майно вилучено в порядку здійснення виконавчого провадження, а на вимогу суду - й інший документ (документи), який підтверджує зазначені обставини, як-от акт опису та вилучення майна, складений державним виконавцем, докази списання (перерахування) коштів з рахунку боржника тощо. (Пункт 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 р.).

Також, як встановлено судом, в провадженні Господарського суду Рівненської області на стадії процедури розпорядження майном перебувала справа № 918/111/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод".

Ухвалою суду від 12.03.2015 р. порушено провадження у справі № 918/111/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Оголошення про порушення справи про банкрутство боржника опубліковано на сайті Вищого господарського суду України 13.03.2015 р. за № 15664.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону про банкрутство конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Слід також наголосити, що заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, довіреностями на отримання матеріальних цінностей, тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та достовірно підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору.

Отже, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов'язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 25.06.2014року. № 902/79/13-г).

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у даній справі виник спір із приводу порушення відповідачем законодавства про оплату праці з передбачених ст. ст. 116, 117 КЗпП України підстав.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник, або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У силу ст. 2 Закону України "Про оплату праці" до структури заробітної плати включаються виплати за виконану роботу, а також гарантії та компенсації за невідпрацьований час.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власниками або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа організація повинні виплатити його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За структурою стаття 117 КЗпП України, якою визначено підстави виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відноситься до розділу VII "Оплата праці" вказаного Кодексу.

Таким чином, затримка розрахунку при звільненні за своєю природою пов'язана з трудовими відносинами та відноситься до структури заробітної плати.

Вказана позиція кореспондується з рішенням Верховного Суду України, який дійшов висновку, що за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це є компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, на яку не поширюється дія мораторію, передбачена Законом України про банкрутство (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 14.11.2012 у справі № 6-139цс12).

Черговість задоволення вимог кредиторів установлена ч. 1 ст. 45 Закону про банкрутство. Зокрема у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не належить до неустойки і не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання, а є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Рівненської області від 16.07.2015 р. у справі № 918/603/15 позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 299 643 грн. 54 коп. Відмовлено ОСОБА_1 в стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 93 987,57 грн.

Вказані вимоги у відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону про банкрутство підлягають задоволенню у першу чергу.

При цьому, згідно зі ст. 1 Закону про банкрутство поточними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 8 ст. 23 Закону про банкрутство передбачено, що поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

За змістом ст. 38 Закону про банкрутство вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедури банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

З огляду на викладене вище, грошові вимоги ОСОБА_1 в сумі 299 643 грн. 54 коп., виникли після порушення провадження у справі про банкрутство та відповідно, останній є поточним кредитором згідно положень Закону про банкрутство.

Враховуючи, що провадження у справі № 918/111/15 перебувало на стадії процедури розпорядження майном боржника, вказані поточні вимоги ОСОБА_6 могли б бути заявлені кредитором лише після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Разом з тим, судом встановлено, що ухвалою суду від 16.02.2017 р. у справі № 918/111/15, зокрема, в задоволенні заяви ПАТ "Завод "Технопривод" про затвердження мирової угоди відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 р., серед іншого, апеляційну скаргу ТОВ "Динеро-Капітал" задоволено, ухвалу Господарського суду Рівненської області від 16.02.2017 р. у справі № 918/111/15 в частині відмови в затвердженні мирової угоди скасовано, прийнято нове рішення яким заяву ПАТ "Завод "Технопривод" про затвердження мирової угоди задоволено, припинено провадження у справі № 918/111/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод", припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12.03.2015 року у справі № 918/111/15.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 Закону про банкрутство мирова угода може бути укладена тільки щодо вимог, забезпечених заставою, вимог другої та наступних черг задоволення вимог кредиторів, визначених Законом.

Як вбачається з п. 2.1., п. 2.2 мирової угоди затвердженої Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 р. "Умови мирової угоди розповсюджуються на непогашені вимоги другої та наступної черг вимог кредиторів, визначених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство боржника та включені до реєстру вимог кредиторів боржника. Не підлягає прощенню (списанню), відстрочці та/або розстрочці за умовами мирової угоди заборгованість із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута..."

Отже, умови мирової угоди в даному випадку не розповсюджуються на ОСОБА_6 як поточного кредитора ПАТ "Завод "Технопривод", що має вимоги до боржника, які становлять середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені та відносяться до структури заробітної плати.

Таким чином, наказ Господарського суду Рівненської області від 17.08.2015 р. у справі № 918/603/15, виданий на виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 16.07.2015 р., яке є остаточним і обов'язковим до виконання, підлягає примусовому виконанню у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" від 22 серпня 2017 року про визнання наказу Господарського суду Рівненської області від 17.08.2015 р. у справі № 918/603/15 в частині стягнення 221 475 грн. 66 коп. таким, що не підлягає виконанню слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 86, 117 ГПК України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Завод "Технопривод" від 22 серпня 2017 року про визнання наказу суду таким, що частково не підлягає виконанню у справі № 918/603/15 - відмовити.

Суддя Політика Н.А.