ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.09.2017 Справа № 904/5208/17
За позовом Публічного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "УКРРІЧФЛОТ" в особі філії "Дніпропетровський річковий порт", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІАМОН", м. Дніпро

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача - Дніпровська міська рада, м. Дніпро

про стягнення частки витрат на оренду землі у розмірі 13 536,60грн.

Головуючий колегії ОСОБА_1

Суддя Воронько В.Д.

Суддя Бондарєв Е.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, дов. № 1-1-19/52 від 03.05.2017;

від відповідача: ОСОБА_3, дов. № 2 від 04.07.2017;

від третьої особи: ОСОБА_4, дов. № 7/10-668 від 06.04.2017.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство «Судноплавна компанія «Укррічфлот» в особі філії «Дніпропетровський річковий порт» (далі Позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віамон» (далі Відповідач) в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму по витратам за сплату орендної плати за період із липня 2010 по березень 2017 у розмірі 13 536,60 грн.

13.07.2017 року Позивач зменшив розмір своїх позовних вимог, та просив стягнути з Відповідача суму по витратам за сплату орендної плати за період із червня 2014 по червень 2017 у розмірі 6 428,80 грн.

Заявлені вимоги, з урахуванням доповнення підстав позову (а.с.65-67), Позивач обґрунтовує тим, що Відповідач, правомірно володіючи приміщеннями в нежитловій будівлі річкового вокзалу за адресою: м. Дніпро, пл. Десантників, 1, без належного оформлення, користується земельною ділянкою під зазначеною будівлею, за яку Позивач, як орендар зазначеної ділянки, сплачує орендну плату. З огляду на викладене, Позивач вважає, що з моменту виникнення у Відповідача права власності на нерухоме майно, в нього виник обов'язок укласти та зареєструвати відповідний договір щодо користування земельною ділянкою. Цього обов'язку Відповідач не виконав, а тому без законних підстав зберігає у себе майно кошти за оренду землі, які в свою чергу добросовісно сплачує Позивач, в тому числі і в рахунок Відповідача. Таким чином, Позивач вважає, що сплачені ним орендні платежі за земельну ділянку, пропорційно площі приміщень, які належать Відповідачеві, підлягають поверненню на його користь як безпідставне отримане майно в порядку ст. 1212 ЦК України.

Відповідач проти позову заперечує, вважає, що оскільки договори оренди землі, які укладені Позивачем із міською радою, не припинили свою дію, а між сторонами спору відсутній договір про компенсацію витрат по сплаті орендних платежів, у суду відсутні підстави щодо стягнення з Відповідача компенсації по орендних платежах. Крім того, заперечуючи проти заявленого позову, Відповідач стверджує, що відсутність зобов'язання Відповідача перед Позивачем, вказує на відсутність факту порушення прав останнього, та як наслідок відсутність підстав для звернення до суду.

06.07.2017 року Відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності щодо вимог Позивача.

Третя особа письмових пояснень по суті спору суду не надала, повноважений представник в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечував, посилаючись на їх безпідставність.

В судовому засіданні 13.09.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши подані докази, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Як убачається з матеріалів справи 14.12.2006 року між Дніпропетровською міською радою (Орендодавець) та Дочірнім підприємством «Дніпропетровський річковий порт» Акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот» (Орендар), на підставі рішення міської ради від 12.10.2006 року № 173/5 було укладено три договори оренди землі під розміщення будівлі річкового вокзалу, що знаходяться за адресою: пл. Десантників, 1 (Кіровський район):

- ділянка загальною площею 0,1769 га. кадастровий номер :06:114:0030;

- ділянка загальною площею 0,1378 га. кадастровий номер :06:114:0032;

- ділянка загальною площею 0,2738 га. кадастровий номер :06:114:0034.

20.04.2011 року загальними зборами акціонерів Акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот» було прийнято рішення про припинення ДП «Дніпропетровський річковий порт» шляхом приєднання його до материнської компанії, з передачею останній права власності на частину будівлі річкового вокзалу за адресою: м. Дніпро, пл. Десантників, 1.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з 30.08.2007 року, Відповідачеві на праві власності належать нежитлові приміщення загальною площею 48,9 кв.м. в будівлі річкового вокзалу літ. А-5 на першому поверсі приміщення поз. 105, 108, 109, 110, 111.

Таким чином, Відповідач являється власником частини нежитлових приміщень які розташовані в п'ятиповерховій будівлі річкового вокзалу, що розміщена на земельних ділянках, переданих в орендне користування Позивача.

Як убачається зі змісту позовної заяви, обґрунтовуючи свої вимоги Позивач стверджує, що в силу приписів ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, з моменту виникнення у Відповідача права власності на нерухоме майно, в нього виник обов'язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під нерухомим майном. Зважаючи на те, що Відповідач не виконав свій обов'язок стосовно оформлення права на землю, Позивач несе витрати з оплати платежів за землю, в тому числі, у тій частині земельній ділянці, право на яку перейшло до Відповідача.

В силу приписів ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналіз наведених положень матеріального закону в сукупності з іншими нормами Земельного законодавства, дає підстави для висновку, що виникнення права власності на нежитлове приміщення, яке являється лише частиною внутрішнього об'єму будівлі, споруди, не породжує переходу права на земельну ділянку, адже в даному випадку, під таким об'єктом нерухомості, неможливо сформувати об'єкт земельних відносин земельну ділянку як частину земної поверхні з установленими межами в натурі (на місцевості).

З урахуванням вищенаведеного, з набуття права власності на частину нежитлових приміщень, які розташовані в п'ятиповерховій будівлі річкового вокзалу, Відповідач не став учасником земельних відносин щодо володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою під будівлею, та відповідно не набув прав та обов'язків стосовно об'єкта зазначених правовідносин.

Таким чином, зважаючи на те, що Відповідач не є учасником цивільних правовідносин стосовно земельної ділянки під будівлею річкового вокзалу, у суду відсутні підстави для покладення на нього обов'язку щодо компенсації плати за вказану ділянку, в тому числі із застосуванням інституту набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (Глава 83 ЦК України).

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, заявлені вимоги підлягають відхиленню в повному обсязі, як необґрунтовані.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення позову в зв'язку з їх необґрунтованість, питання пропуску позивачем строку позовної давності, судом не досліджуються.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 4, 22, 33, 43, 44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 15.09.2017

Головуючий колегії Суддя Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_6