РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2017Справа №910/12600/17

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомДержавного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відокремленого підрозділу "Північна електроенергетична система"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Високовольтна компанія"
простягнення 22 697 грн 79 коп.
Представники:
від позивача: Франюк А.В. - представник за довіреністю;
від відповідача: не з'явились,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

31.07.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відокремленого підрозділу "Північна електроенергетична система" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Високовольтна компанія" про стягнення 22 697 грн 79 коп. пені, нарахованої за порушення строків поставки товару за договором № 80-1/0038-17 від 16.01.2017.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору № 80-1/0038-17 від 16.01.2017 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з поставки товару у строк, визначений умовами договору, у зв'язку з чим позивачем за період прострочення нараховано 22 697 грн 79 коп. пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2016 порушено провадження у справі № 910/12600/17, розгляд справи призначений на 11.09.2017.

Представник відповідача у судове засідання 11.09.2017 не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 012.

У судове засідання 11.09.2017 з'явився представник позивача та надав пояснення по суті справи, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 11.09.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

16.01.2017 між Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відокремленого підрозділу "Північна електроенергетична система" (покупець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Високовольтна компанія" (постачальник за договором) укладено договір № 80-1/0038-17, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцеві вироби з недорогоцінних товарів (петлі, монтажна арматура та фурнітура, лінійна та спіральна арматура), а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

У відповідності до пункту 11.1. договору цей договір набирає чинності з моменту надання забезпечення договору, підписання сторонами цього договору і діє до 30.06.2017, крім гарантійних зобов'язань, які діють до повного їх виконання.

Відповідно до пункту 3.1. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 23.01.2017 ціна цього договору разом з ПДВ становить 810 635 грн 40 коп.

Положеннями пункту 4.1.1. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 23.01.2017 сторони погодили здійснення покупцем попередньої оплати впродовж 30 календарних днів з моменту укладання договору, в розмірі 30 % від вартості товару, що складає разом з ПДВ 243 190 грн 62 коп.

Згідно з пунктом 5.1. договору строк поставки товарів: грудень 2016 року. - березень 2017 року, але не пізніше ніж до 31.03.2017 (включно).

Місце поставки товарів: 84500., Донецька обл., Бахмутський район, с. Весела долина, 9. Постачальник поставляє товар на умовах DDP, згідно технічних вимог (пункт 5.2. договору).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

У відповідності до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, на виконання умов договору № 80-1/0038-17 від 16.01.2017 позивачем було сплачено аванс у розмірі 243 190 грн 62 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 299 від 06.02.2017.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної поставки товару, а саме відповідно до підписаного між сторонами акту прийому-передачі обладнання відповідачем було поставлено товар лише 28.04.2017, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з позивача 22 697 грн 79 коп. пені, нарахованої за період прострочення з 01.04.2017 по 28.04.2017.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до частин 1 та 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 231 Господарського кодексу України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) поварів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Штрафні санкції, передбачені частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України застосовуються у разі порушення виконання негрошового зобов'язання,

Частинами 3, 4 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Таким чином, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Положеннями пункту 8.2.1. договору сторони погодили, що у разі порушення встановленого умовами договору строку виконання зобов'язань, постачальник сплачує покупцю згідно з частиною другою статті 231 Господарського кодексу України пеню в розмірі 0,1 % вартості простроченого зобов'язання, а за кожний день прострочення понад 30 днів постачальник повинен додатково сплати покупцю штраф у розмірі 7 % від вказаної вартості.

Дії відповідача є порушенням умов договору та норм чинного законодавства України, що є підставою для господарсько-правової відповідальності відповідно до Господарського кодексу України та пункту 8.2.1 договору.

Суд встановив, що доданий до позовної заяви арифметичний розрахунок пені є неправильними, оскільки позивачем до періоду нарахування включено день фактичної поставки товару, а тому суд власний розрахунок пені в межах визначеного позивачем періоду нарахування, а саме початкової дати нарахування:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір пені за кожний день простроченняСума пені за період прострочення
810635.4001.04.2017 - 27.04.2017270.1 %21887.16
З огляду на вищенаведене та встановленням факту порушення відповідачем термінів виконання зобов'язань за договором № 80-1/0038-17 від 16.01.2017, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, нарахованої за порушення строків поставки товару підлягають частковому задоволенню у розмірі 21 887грн 16 коп. за розрахунком суду

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Високовольтна компанія" (01042, місто Київ, вулиця Чигоріна, будинок 49, офіс 8, ідентифікаційний код 00100227) на користь Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ідентифікаційний код 00100227) в особі відокремленого підрозділу "Північна електроенергетична система" (61003, місто Харків, вулиця Кооперативна, 12/14, ідентифікаційний код 00131624) 21 887 (двадцять одна тисяча вісімсот вісімдесят сім) грн 16 коп. пені та 1 542 (одна тисяча п'ятсот сорок дві) грн 86 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 15.09.2017

Суддя Н.Б. Плотницька