КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2017 р. Справа№ 925/623/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Смірнової Л.Г.

при секретарі Романовій Ю.М.

представники сторін:

від позивача: Шишкіна О.О. за довіреністю №1206 від 12.12.2016;

від відповідача: Захарченко Р.М. за довіреністю №1480/03 від 01.09.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Корсунь-Шевченківської райдержадімістрації

на рішення Господарського суду Черкаської області від 27.06.2017

у справі № 925/623/17 (головуючий суддя Єфіменко В.В..)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Черкаської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

до Управління праці та соціального захисту населення Корсунь-Шевченківської райдержадімістрації

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 27.06.2017 у справі №925/623/17 позов задоволено повністю, стягнуто 176 948 грн. 13 коп. боргу та 2654,22 грн. витрат по сплаті судового збору з Управління праці та соціального захисту населення Корсунь-Шевченківської райдержадімістрації на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Черкаської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком".

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Управління праці та соціального захисту населення Корсунь-Шевченківської райдержадімістрації звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у позові повністю.

Скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято при неповному з'ясуванні всіх обставин справи, порушенні та неправильному застосуванні норм матеріального права, оскільки Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" не передбачалось субвенції місцевим бюджетам на надання пільг з оплати послуг зв'язку, договір на 2016 рік між сторонами не укладався, взяття відповідачем відповідних зобов'язань суперечило б положенням бюджетного законодавства.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Смірнової Л.Г., Чорногуза М.Г.) апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 04.09.2017.

14.08.2017 позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що надання пільг відповідним категоріям громадян ґрунтується на принципі відшкодування державою витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян, послуги громадянам у 2016 році фактично надавались, отже позивач має право отримати відшкодування, а відповідач є головним розпорядником коштів бюджетного фінансування вказаних соціальних пільг у Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.09.2017 р., у зв'язку із перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 925/623/17 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Смірнової Л.Г., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2017 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" є юридичною особою, що здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, зокрема - Закону України "Про телекомунікації" від 18.11.2003 № 1280-IV , Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України 11.04.2012 № 295, Статуту та внутрішніх актів Товариства.

Згідно п. 2.2.1. Статуту позивача, одним з основних видів діяльності Товариства є надання телекомунікаційних послуг, в тому числі послуг фіксованого місцевого, міжміського, міжнародного та рухомого (мобільного) зв'язку, радіозв'язку (з використанням радіочастот), послуг цифрового телебачення, інших послуг мультисервісних мереж та інших телекомунікаційних додаткових (супутніх) послуг.

Рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації від 28.09.2006 № 384 Позивача включено до Реєстру Операторів, провайдерів телекомунікацій за № 74.

Відповідно до Положення про Управління соціального захисту населення Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації (відповідач у справі) основним із завдань Управління є виконання функцій головного розпорядника коштів місцевого бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету.

23 січня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 71і200-06-09 про відшкодування витрат за встановлення телефонів і користування телефонами пільговій категорії громадян (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався на пільгових умовах надавати телекомунікаційні послуги (встановлення телефону, абонплата за користування телефоном) пільговим категоріям громадянам Корсунь-Шевченківсього району.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що відповідач згідно з чинним законодавством з питань надання пільг з встановлення телефонів та з оплати за користування ними, зокрема згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", фінансує на протязі терміну дії цього Закону, поточні витрати Укртелекому з надання послуг пільговим категоріям громадян.

Згідно з п. 2.1 Договору фінансування витрат з надання послуг громадянам, які відповідно до чинного законодавства мають пільги з оплати встановлення телефону та користування ним, проводиться Управлінням за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам згідно із затвердженим кошторисом шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Укртелекому або проведення взаєморозрахунків в межах сум на підставі виставлених рахунків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг.

Положеннями розділу 3 Договору визначаються обов'язки сторін, так, зокрема, позивач зобов'язався:

- на підставі наданих документів на право користування пільгами на протязі поточного року надавати громадянам пільги за користування телефоном у відповідності до чинного законодавства (п.3.1.1);

- надавати Управлінню до 05 числа кожного місяця, наступного за звітним, на паперових та електронних носіях розрахунки вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці згідно з формою "2-пільга" та акти звірки розрахунків за надані послуги (п.3.1.2);

- на підставі письмової заяви громадян, які відповідно до чинного законодавства мають пільги з оплати встановлення телефону, проводити техобстеження на предмет наявності технічної можливості встановлення телефону за вказаною адресою (3.1.3);

- на основі технічної довідки видавати зведений реєстр на оплату послуг згідно з тарифом на виконання основних та додаткових робіт і згідно з кошторисом в межах, передбачених законодавством для різних пільгових категорій населення (п.3.1.4);

- в місячний термін після надходження на розрахунковий рахунок Укртелекому коштів на оплату послуг з встановлення телефону з використанням пільги провести виконання робіт з оформленням відповідного акту та відзвітувати про їх цільове використання (п.3.1.5).

Відповідач, в свою чергу, зобов'язався:

- оплату послуг з пільгового встановлення телефонів проводити на підставі наданих Укртелекомом документів (п.3.2.1);

- в разі надходження фінансування протягом 3-х календарних днів, перерахувати цільові кошти на відповідний розрахунковий рахунок Укртелекому (п.3.2.2);

- до 05 числа наступного місяця за звітним періодом узгоджувати та підписувати акти звірки розрахунків заборгованості між сторонами (п.3.2.3);

- щомісячно інформувати про якісні та кількісні зміни серед пільгових категорій, які перебувають на обліку та мають право на пільги (п.3.2.4).

Пунктом 8.1. Договору встановлено, що цей договір набуває чинності з моменту укладення та застосування до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 січня до 31 грудня 2015 року, а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до Договору відповідач не виконав належним чином свої грошові зобов'язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за грудень 2015 р. в сумі 14306,60 грн.

Листом від 28.02.2016 №325/03 відповідач повідомив позивачу, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" відповідні видатки не передбачені, тому через невизначеність джерела фінансування договір на відшкодування витрат за послуги зв'язку пільговій категорії громадян на 2016 рік не заключний, розрахунки на відшкодування вказаних витрат не можуть бути прийняті Управлінням, а відшкодування витрат можливе лише після визначення джерела фінансування, механізму та заключення договору.

Проте, позивач у 2016 році, відповідно до положень чинного законодавства, продовжував надавати послуги зв'язку пільговим категоріям громадян та направляв відповідачу Акти звіряння розрахунків форми 3-пільга, які залишені відповідачем без підписання у зв'язку із відсутністю видатків.

За обґрунтованим розрахунком позивача, який підтверджений наявними у справах доказами, за період з січня 2015 року по грудень 2016 року ним надано послуг на пільговій основі, вартість яких підлягає відшкодуванню за рахунок субвенції з бюджету, на загальну суму 339586,37 грн. Вказані послуги були частково оплачені у 2015 році, а залишок боргу становить 176948,13 грн. (за період з 01.12.2015 по 31.12.2016).

Таким чином, предметом спору у даній справі є вимоги про стягнення коштів на відшкодування витрат за надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян Корсунь-Шевченківського району.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку щодо їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

За приписами ч. 1, 2 ст. 509, ст. 526, ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 633 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Пунктом 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012, зазначено, що споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

За умовами п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг визначено, що встановлені законом пільги з оплати послуг зв'язку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Так, Законами України від 22.10.1993 №3551-ХII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", від 23.03.2000 №1584-ІІІ "Про жертви нацистських переслідувань", від 28.02.1991 №796-ХII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", від 24.03.2008 №203/98-ВР "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус" і від 26.04.2001 №2402-ІІІ "Про охорону дитинства" встановлені пільги з оплати послуг зв'язку для визначених цими Законами категорій осіб.

Відповідно до ст. 87 Бюджетного кодексу України, видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Згідно пп. "б" п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з Державного бюджету України (субвенцій з Державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок №256).

Порядком № 256 встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з Державного бюджету України. Зокрема, пунктом 2 вищевказаної Постанови встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

При цьому, згідно п. 3 Порядку № 256, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг у Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області є Управління соціального захисту населення Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації, а отже, на підставі вищезазначених норм законодавства та положень Постанови та Порядку № 256, відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, має здійснювати відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Відповідно до ч. 1 п. 8 Порядку № 256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п.8 Порядку № 256).

На підставі вищевказаних нормативних актів, відповідач, за рахунок державних субвенцій, зобов'язаний відшкодувати витрати, понесені позивачем внаслідок надання населенню Корсунь-Шевченківського району Черкаської області послуг зв'язку на пільгових умовах.

Однак, в порушення вищезазначених вимог законодавства та положень Порядку перерахування деяких субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій, відповідач не здійснив в повному обсязі відшкодування позивачу наданих послуг зв'язку пільговій категорії населення, внаслідок чого відповідач за період з 01.12.2015 по 31.12.2016 не відшкодував позивачу розмір вартості послуг, наданих позивачем, в розмірі 176948,13 грн.

Зобов'язання у відповідності з ст. 526 ЦК України та ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Факт надання позивачем телекомунікаційних послуг на заявлену суму відповідач не спростував, а також не надав доказів неналежного надання позивачем послуг пільговим категоріям населення.

Отже, місцевим господарським судом вірно встановлено, що позивачем пільговим категоріям населення за період з січня 2015 року по грудень 2016 року надано послуг на пільговій основі, вартість яких підлягає відшкодуванню за рахунок субвенції з бюджету на загальну суму 339586,37 грн.

Посилання відповідача на неналежне бюджетне фінансування обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки, за загальним правилом, у відповідності до ст. 599, 625 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

При цьому чинним законодавством не передбачена залежність відшкодування відповідачем витрат позивача від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Відповідно до частини першої статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

За приписами ч.2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

З врахуванням наведених положень чинного законодавства, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Бруманеску проти Румунії" дійшов висновку про те, що принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права, і для того, щоб судове рішення відповідало вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно, щоб воно було розумно передбачуваним. Отже, забезпечення єдності судової практики є нічим іншим, як реалізацією принципу правової визначеності.

При цьому слід зазначити, що згідно Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Редакція газети "Правоє дєло" та Штекель проти України", у судовому рішенні національного суду є можливим посилання на судові рішення українських судів, у яких суди схильні до відповідного тлумачення законодавчих положень, якими врегульовано подібні відносини, або у яких був загальний підхід національних судів у таких справах та вбачається, що відповідне тлумачення або загальний підхід національних судів у таких справах має впливати на прийняття судового рішення зі спору у подібних відносинах.

Місцевий господарський суд, з врахуванням зазначеної практики Європейського суду з прав людини, при розгляді даної справи правомірно врахував загальний підхід щодо розгляду спорів про стягнення відшкодування з надання послуг зв'язку пільговим категоріям громадян, який викладений у постановах Верховного Суду України від 26.12.2011 у справі №9/400, Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2012 у справі № 47/190 та постановах Вищого господарського суду України від 18.11.2013 у справі № 902/612/13 та у справі № 927/1039/16 від 12.04.2017.

За правилами ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч. 1-4 ст. 48 Бюджетного кодексу України.

Листом Міністерства фінансів України від 30.06.2011 № 31-07310-10-24/16584 роз'яснено, що ...деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів).

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

З укладеного сторонами Договору від 23.01.2015 № 71і200-06-09 про відшкодування витрат на встановлення телефонів і користування телефоном пільговим категоріям громадян, та з вчинених позивачем фактичних дій щодо надання в 2016 році телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян Корсунь-Шевченківського району, що є обов'язком позивача згідно чинного законодавства, у позивача виникло право на відшкодування фактичних витрат на надання вказаних послуг, а у відповідача виникло зобов'язання з відшкодування позивачу таких витрат.

Доводи відповідача щодо припинення з 01.01.2016 строку дії вищевказаного Договору обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки позивач не припинив надавати телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян на наступні періоди, тобто, не укладення сторонами договору на 2016 рік щодо відшкодування позивачу відповідачем витрат на надання у 2016 році телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян не означає відсутність у відповідача зобов'язань з відшкодування позивачу таких витрат. Ці обов'язки виникають у відповідача із положень чинного законодавства та з фактичного надання позивачем таких послуг особам, соціальним забезпеченням яких займається відповідач.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами здійснювалися часткові розрахунки по витратам позивача на надання послуг зв'язку на пільговій основі у 2015 році, в тому числі погашались борги попередніх періодів, всього зараховано коштів на суму 195510,69 грн., остання оплата відбулася у грудні 2015 року, а доказів перерахування відповідачем позивачу у 2016 році коштів, які могли бути зараховані на погашення заборгованості за грудень 2015 та 2016 рік, матеріали справи не містять.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (від 18.10.2005) та у справі "Бакалов проти України" (від 30.11.2004) вказав, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності. Окрім того, у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446 зазначено, що на підставі частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 р., - відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Отже, відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не є підставою для звільнення відповідача (органу, уповноваженому державою здійснювати від її імені повноваження в цих правовідносинах) від відповідальності за порушення зобов'язання зі сплати компенсації пільг, а посилання відповідача на те, що він не має бюджетних призначень щодо розпорядження бюджетними коштами на компенсацію пільг не звільнюють його від обов'язку сплатити цю компенсацію.

Враховуючи викладене та те, що позивачем фактично надані послуги зв'язку на пільгових умовах визначеним категоріям громадян у спірному періоді, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги уданій справі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Доводи, які викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду Черкаської області від 27.06.2017 у справі № 925/623/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Корсунь-Шевченківської райдержадімістрації залишити без задоволення, а рішення господарського суду Черкаської області від 27.06.2017 у справі № 925/623/17 - без змін.

2. Матеріали справи № 925/623/17 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Б.О. Ткаченко

Л.Г. Смірнова