РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2017 р. Справа № 902/125/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Огороднік К.М.

суддів Крейбух О.Г.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "М'ясний всесвіт" на рішення господарського суду Вінницької області від 21.03.17 р.

у справі № 902/125/17 (суддя Матвійчук В.В. )

позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Зелений шлях"

відповідач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "М'ясний всесвіт"

про стягнення 350 137,80 грн. та повернення майна

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Гафарли ОСОБА_2 (довіреність від 09.06.2017р.).

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 21.03.2017 року у справі № 902/125/17 позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Зелений шлях" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "М'ясний всесвіт" про стягнення 350 137,80 грн. та повернення майна задоволено.

Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "М'ясний всесвіт" на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Зелений шлях" 344 925 грн. 00 коп. - орендної плати; 10 268 грн. 92 коп. - пені; 6 927 грн. 91 коп. - витрат зі сплати судового збору .

Вирішено вилучити у ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "М'ясний всесвіт" та передати на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Зелений шлях" рефрижераторні 40 футові контейнери №№ GWLU 4768420, GWLU 1113882, GWLU 1860893.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Вінницької бласті скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ "Зелений шлях" задоволити частково та стягнути з ТОВ "М'ясний всесвіт" суму боргу в розмірі 52 920,00 грн.; в решті позову відмовити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Вінницької області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання представник позивача не з'явився. При цьому, від останнього на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду скарги на іншу дату в зв'язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.

Клопотання позивача апеляційним судом відхилене як необгрунтоване, оскільки ГПК України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Надання повноважень на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, таким представником може бути сам керівник, головний бухгалтер, бухгалтер, інші працівники підприємства або представники на підставі доручення, які не перебувають з ним у трудових відносинах.

З огляду на викладене, нез'явлення конкретного представника позивача через його зайнятість не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Крім того слід зазначити, що стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки наявні в матеріалах справи докази достатньо характеризують спірні правовідносини, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

З врахуванням вищевикладеного судова колегія вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні у відсутність представника позивача.

Щодо клопотання позивача про допит свідка, в якому останній просить викликати в судове засідання та допитати у якості свідка працівника ТОВ "М'ясний всесвіт" ОСОБА_3, то колегія суддів не вбачає правових підстав для його задоволення, оскільки ГПК України не передбачено такої процесуальної дії як допит свідків.

Безпосередньо в судовому засіданні представник відповідача повністю підтримав вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Зелений шлях" (позивач/орендодавець) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "М'ясний всесвіт" (відповідач/орендар) був укладений договір оренди майна АИ №11016 (далі - договір, т.1, а.с.20-23), відповідно до п.1.1 якого орендодавець надає орендарю в тимчасове володіння та користування майно, а орендар зобовязується сплачувати орендодавцю орендну плату, а по закінченню строку дії договору повернути йому вказане майно, або викупити його.

Майно, що є предметом даного договору (обєкт оренди), є (один) 40 футовий рефрижераторний контейнер (п.1.2 договору).

За користування вказаним в п.1.2. даного договору майном орендар сплачує орендодавцю плату, виходячи з наступних ставок за кожну календарну добу оренди контейнера: рефрижераторний контейнер 40 ф. в кількості 3 (три) шт., ціна оренди одного 40-ка футового контейнера за добу - 315 грн.

Початковий строк оренди визначається з 01 жовтня 2016 року по 1 жовтня 2017 року. За бажанням орендаря строк оренди може бути продовжений. Орендар заявляє про своє бажання продовження строку оренди за 10 днів до закінчення початкового строку оренди. (п. 5.1. договору)

За актом приймання-передачі контейнерів від 01.10.2016 року позивач передав, а відповідач прийняв 3 (три) 40-ка футові рефрижераторні контейнери (т.1, а.с. 24).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем виставлено відповідачу наступні рахунки на оплату: № 291 від 21.09.2016р. на суму 29 295,00 грн.; № 354 від 01.11.2016р. на суму 28 350,00 грн.; № 368 від 29.11.2016р. на суму 29 295,00 грн.; № 18 від 02.01.2017р. на суму 29 295,00 грн., № 47 від 01.02.2017р. на суму 26 460,00 грн., № 84 від 01.03.2017р. на суму 29 295,00 грн. (т.1, а.с. 25-28, 142,143). При цьому, матеріалами справи підтверджується отримання відповідачем рахунків № 291 від 21.09.2016р. та № 354 від 01.11.2016р., тоді як подальша кореспонденція направлена позивачем на його адресу, зокрема: рахунки, акти наданих послуг, претензії поверталася позивачу відділенням поштового звязку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Крім того, позивачем надіслано на адресу відповідача акти надання послуг № 310 від 31.10.2016р., № 316 від 30.11.2016р., № 372 від 31.12.2016р., № 31 від 31.01.2017р., № 68 від 28.02.2017р. які останнім не підписані та не повернуті позивачу (т.1, а.с. 29-31, 147,148).

Відповідно до п.3.2 договору, орендар сплачує вартість орендної плати до 5-го числа за поточний місяць оренди, а перший платіж протягом 2 (двох) банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури.

Натомість, відповідач в порушення умов договору та взятих на себе зобов'язань дані рахунки не оплатив.

На претензію № 05/1116 від 29.11.2016 року з вимогою в добровільному порядку ліквідувати наявний борг в розмірі 57645,00 грн. (т.1, а.с. 32-33), відповідач відповіді не дав, розрахунків не здійснив.

09.12.2016 року позивач направив на адресу відповідача претензію № 02/1216 від 08.12.2016р. про припинення договору оренди, сплату заборгованості та повернення контейнерів, в якій вимагав вважати припиненим Договір оренди АИ № 11016 від 01.10.2016р., повернути раніше передані в оренду контейнери та перерахувати на його рахунок заборгованість за оренду в розмірі 57 645,00 грн. (т.1, а.с.35-37).

Вказана претензія повернута на адресу позивача відділенням поштового звязку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Враховуючи викладене та зважаючи на неналежне виконання ТОВ "М'ясний всесвіт" своїх зобов'язань за договором оренди майна АИ № 11016 від 01.10.2016р. в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів, ТОВ "Зелений шлях" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "М'ясний всесвіт" суми основного боргу в розмірі 344 925,00 грн., пені в розмірі 5 212,80 грн. та вилучення у ТОВ "М'ясний всесвіт" на користь ТОВ "Зелений шлях" рефрижераторних 40 футових контейнерів №№ GWLU 4768420, GWLU 1113882, GWLU 1860893.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Договір оренди майна АИ № 11016 від 01.10.2016р. є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України .

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст.ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст.629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт передачі майна в оренду, користування ним відповідачем, а також існування у відповідача заборгованості по сплаті орендних платежів.

Відповідно до ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не зазначено Договором.

Пунктами 1, 4 ст.285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно ч.3 ст.285 Господарського кодексу України одним із основних обов'язків орендаря є внесення орендної плати своєчасно і в повному обсязі.

Частиною 1 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт наявності боргу у відповідача за договором оренди в розмірі 57 645,00 грн. за період з 01.10.2016 року по 30.11.2016р. підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками на оплату та актами надання послуг.

Крім того, згідно п.2.2. договору у випадку використання майна строком менш ніж вказано в п.5.1 даного договору, нарахування орендної плати здійснюється виходячи з повного строку оренди (п.5.1.). Відповідно до п.5.1 договору, початковий строк оренди визначається з 01 жовтня 2016 року по 1 жовтня 2017 року.

Оскільки, як встановлено судами обох інстанцій, існує заборгованість відповідача перед позивачем, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 344 925,00 грн., як-то передбачено п.2.2 договору оренди, обгрунтовані, законні та, відповідно, правомірно задоволені судом першої інстанції на підставі ст.ст. 509, 525, 526, 759, 762 ЦК України.

При цьому, посилання апелянта на те, що згідно п.5.1 договору початковий строк дії договору оренди визначений сторонами як: 1 лютого 2016 - 31 травня 2016р., колегією суддів до уваги беруться, оскільки при укладенні договору була допущена описка, яка в подальшому була виправлена, що підтверджується наявними в матеріалах справи поясненнями ОСОБА_4 та копією експрес-накладної ТОВ "Нова пошта".

Крім того слід зазначити, що договір оренди укладений сторонами 01 жовтня 2016 року, факт передачі контейнерів підтверджується актом приймання-передачі контейнерів, підписаним між сторонми також 01 жовтня 2016 року, тоді як в договорі ореди заначений строк дії останнього з 01 лютого 2016 року, що в свою чергу не узгоджується з датою підписання договору.

При цьому, відповідач не заперечує отримання контейнерів в оренду саме 01 жовтня 2016 року.

Відповідно до п.6.3. договору, за прострочку орендних платежів по виставленим рахункам, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки.

Оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем умов договору та зважаючи, що п.6.3. договору, ст.ст. 216, 217 ГК України, ст.ст. 549, 611 ЦК України передбачена майнова відповідальність, суд першої інстанції правомірно задоволив пеню в розмірі 10 268,92 грн. (за період з 03.10.2016р. по 09.03.2017р.).

Щодо вимоги позивача вилучити у ТОВ "М'ясний всесвіт" та передати на користь ТОВ "Зелений шлях" три рефрижераторні 40 футові контейнери колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалось вище, у звязку з виникненням заборгованості за період з 01.10.2016р. по 30.11.2016р. позивач направив відповідачу претензію про припинення договору, сплату заборгованості та повернення орендного майна, від отримання якої останній ухилився.

Згідно ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань настають наслідки встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статей 638, 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.782 Цивільного кодексу України, наймодавець може відмовитись від договору найму та вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить орендну плату за користування річчю протягом трьох місяців.

Пунктом 8.1 договору сторони погодили, що дійсний договір припиняє свою дію у випадку затримки орендарем орендної плати більш ніж за 30 календарних днів. При цьому цей договір автоматично припиняє свою дію на третій календарний день після спливу вказаних 30 календарних днів.

Таким чином, строк дії договору сплив.

За змістом ч.1 ст.785 Цивільного кодексу у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Пунктом 4.3.7 договору визначено, що у разі припинення дії договору орендар зобовязаний повернути орендодавцю майно у справному стані на протязі 10-ти днів.

Як встановлено судами обох інстанцій, відповідачем не виконано вищевказаних положень договору, з огляду на що місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині вилучення у відповідача та передачу на користь позивача орендованого майна.

При цьому, посилання скаржника на те, що об'єкт оренди був повернутий позивачу, що підтверджується актом від 25.11.2016 року (т.2, а.с.17) колегією суддів до уваги не беруться, оскільки даний акт складений відповідачем в односторонньому порядку. Крім того, відповідно до п.5.5 договору оренди, майно, яке є предметом даного договору, підлягає передачі від орендаря до орендодавця після закінчення строку оренди з обов'язковим складанням актів приймання-передачі.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що в разі вилучення позивачем майна, яке є предметом договору оренди, про що працівниками ТОВ "М'ясний всесвіт" був складений акт вилучення від 25.11.2016 року, від підписання якого представник позивача відмовився (зі слів відповідача), відповідач не був позбавлений можливості звернутися до правовохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, заява ТОВ "М'ясний всесвіт" про вчинення кримінального правопорушення №21/07 від 21.07.2017 року колегією суддів до уваги не береться, оскільки подана після винесення судом першої інстанції рішення по даній справі та прийняття апеляційної скарги до провадження.

Посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права є безпідставними, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції. При цьому, як вбачається з матеріалів справи копії ухвал про порушення провадження у справі та відкладення розгляду справи направлялися відповідачу за юридичною адресою, вказаною в позовній заяві, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців. Однак, копії вказаних ухвал повернуті до суду відділенням поштового звязку з написом "за закінченням терміну зберігання".

Як передбачено приписами ст.64 ГПК України, у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Так, у пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Крім того, у пункті 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році" від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 зазначено, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Крім того, як зазначено в абз. 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання,закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Вінницької області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "М'ясний всесвіт" залишити без задоволення. Рішення господарського суду Вінницької області від 21.03.2017 року у справі №902/125/17 - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Крейбух О.Г.