РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2017Справа №910/13759/17

За позовом Публічного акціонерного товариства «Веско»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клімат Голд Україна»

про стягнення 89.793,42 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Крупник О.М., довіреність № 001-20.12.16 від 20.12.2016

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Публічного акціонерного товариства «Веско» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Клімат Голд Україна» 89.793,42 грн., з яких 55.050,00 грн. основного боргу та 34.743,42 грн. неустойки за несвоєчасну поставку товару.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.04.2017 між сторонами укладено договір поставки № 355, відповідно до умов якого відповідач мав поставити позивачу кондиціонери протягом 5-ти робочих днів від дати 100% передоплати товару в сумі 168.324,00 грн. Позивач 21.04.2017 перерахував відповідачу згідно платіжного доручення № 2963 передоплату в повному обсязі в сумі 168.324,00 грн. 04.05.2017, 16.06.2017 та 27.06.2017 відповідач здійснив часткову поставку товару лише на суму 113.274,00 грн. Наразі непоставленим залишається товар на суму 55.050,00 грн. Позивач вимагає повернути кошти сплачені за непоставлений товар та неустойку нараховану за несвоєчасну поставку товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2017 порушено провадження у справі № 910/13759/17 та розгляд справи призначено на 19.09.2017.

Позивач в судовому засіданні 19.09.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 19.09.2017 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу суду від 17.08.2017 було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією за № 960 з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: 01013, м. Київ, вул. Промислова, 1, яка згідно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 16.08.2017 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач отримав ухвалу суду 21.08.2017, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 960.

Стаття 64 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 19.09.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.04.2017 між Публічним акціонерним товариством «Веско» (далі - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Клімат Голд Україна» (далі - постачальник, відповідач) було укладено договір поставки № 355 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язався передати у визначені договором строки покупцю у власність побутову техніку (далі - товар), а покупець зобов'язався отримати товар та оплатити його в порядку та в строки, визначені даним договором. Асортимент, кількість та ціна товару узгоджується сторонами у специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору, складених на підставі заявок покупця.

Спір виник внаслідок того, що відповідач поставку товару позивачу у повному обсязі та у визначені строки не здійснив, а тому сплачені за товар кошти підлягають поверненню позивачу, а також позивачем нарахована неустойка за несвоєчасну поставку товару.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до специфікації № 1 від 18.04.2017 за договором підлягає поставці товар (кондиціонери) вартістю 168.324,00 грн.

Згідно з п. 5.1 договору оплата за поставлений за даним договором товар здійснюється на умовах, зазначених в специфікаціях на окремі партії товару шляхом перерахунку грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в даному договорі.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 5 специфікації № 1 визначено умови оплати - 100% передоплата.

Як свідчать матеріали справи позивач згідно платіжного доручення № 2963 від 21.04.2017 перерахував на рахунок відповідача передоплату за кондиціонери в розмірі 168.324,00 грн.

Згідно з п. 2.2 договору товар передається покупцю по видатковій накладеній в строки, зазначені у специфікаціях на окремі партії товару.

Пунктом 2.3 договору визначено, що датою поставки вважається дата зазначена у видатковій накладеній з відміткою про прийняття.

Відповідно до п. 4 специфікації № 1 визначено строк поставки - 5 (п'ять) робочих днів з дати 10% передоплати.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на те, що позивачем здійснено 100% передоплату 21.04.2017, відповідач мав поставити товар позивачу у строк до 28.04.2017 включно.

В матеріалах справи наявні видаткові накладні на загальну суму 113.274,00 грн., які з боку позивача не підписані та не скріплені печаткою, проте в позовній заяві позивач підтверджує отримання за ними товару, а саме:

видаткова накладна № 35 від 04.05.2017 на суму 72.328,00 грн.,

видаткова накладна № 53 від 16.06.2017 на суму 21.210,00 грн.,

видаткова накладна № 66 від 27.06.2017 на суму 19.746,00 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором товар позивачу у повному обсязі не поставив.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов'язання, внаслідок якої припиняється зобов'язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов'язання (постанова Вищого господарського суду України від 18.01.2010, справа № 42/423).

Матеріали справи вимогу з доказами її надіслання відповідачу про повернення сплаченої передоплати за не поставлений товар в розмірі 55.050,00 грн. не містять.

Разом з цим, відповідно до рішення Конституційного суду України № 15-рп/2002 від 09.07.2002 захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (частина п'ята статті 55 Конституції України). Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист.

Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 55.050,00 грн. коштів.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору не поставив товар відповідно до специфікації № 1, що є невід'ємною частиною договору, а отже є таким, що порушив зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Згідно ч. 4 ст. 213 Господарського кодексу України штраф як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 7.2 договору в разі не поставки або несвоєчасної поставки товару постачальник сплачує покупцю штрафну неустойку в розмірі 0,5% вартості товару, за яким прострочено виконання договірних зобов'язань, за кожний день прострочення.

В зв'язку з тим, що прострочення з постачання товару мало місце відповідач повинен сплатити позивачу, пеню розмір якої, за обґрунтованими розрахунками позивача, становить 34.743,42 грн.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Таким чином, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Веско» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Клімат Голд Україна» (01013, м. Київ, вул. Промислова, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Веско» (84205, Донецька область, м. Дружківка, вул. Індустріальна, 2, ) 55.050 (п'ятдесят п'ять тисяч п'ятдесят) грн. 00 коп. основного боргу, 34.743 (тридцять чоти тисячі сімсот сорок три) грн. 42 коп. неустойки, 1.600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 20.09.2017.

СуддяВ.В. Сівакова