ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2017 р. Справа № 46/350-07

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників:

позивача (апелянта) ОСОБА_1, за довіреністю від 14.04.2017 року;

відповідача не зявився;

Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області - не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ (вх. №2643Х1/18)

за скаргою Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області

на ухвалу господарського суду Харківської області від 14.08.2017р.

у справі №46/350-07

за позовом Відкритого акціонерного товариства Харківська ТЕЦ-5, с. Подвірки Дергачівського району

до відповідача ОСОБА_2 підприємства Харківські теплові мережі, м. Харків

про стягнення 1040059,62 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.08.2017р. у справі №46/350-07 (суддя Ольшанченко В.І.) клопотання Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України про поновлення процесуального строку для подачі скарги на дії органу державної виконавчої служби відхилено; залишено без розгляду скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України №14/5-807В від 07.08.2017 року (вх.№195 від 10.08.2017р.) на дії органу державної виконавчої служби у справі №46/350-07.

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ (правонаступник Відкритого акціонерного товариства Харківська ТЕЦ-5, с. Подвірки Дергачівського район) з ухвалою суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 14.08.2017р. у справі №46/350-07 та передати справу до господарського суду Харківської області для вирішення питання щодо прийняття до розгляду скарги від 07.08.2017 року №14/5-807В.

Апелянт, в обґрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема, зазначає про те, що одночасне надходження близько 30 постанов про зупинення вчинення виконавчих дій відносно яких необхідно було здійснити аналіз щодо правомірності застосування п. 10 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», підготовку копій скарг з відповідними додатками та їх надіслання учасникам провадження призвело до пропущення останнім строку на оскарження дій органу ДВС з поважних причин.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2017 року суддею доповідачем у справі №46/350-07 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.09.2017 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.) апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 18.09.2017 року.

13.09.2017 року на адресу суду від Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області надійшла заява про відкладення розгляду справи, у звязку з перебуванням представника у відпустці (вх.№9534)

Колегія суддів, розглянувши клопотання представника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про відкладення розгляду справи, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

За приписами статті 22 ОСОБА_3 процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до пп. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування ОСОБА_3 процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду апеляційної скарги, зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що учасникам судового процесу створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав та надано достатньо часу для надання можливості підготувати письмові пояснення в обґрунтування своїх правових позицій.

Крім того, сторони та треті особи не позбавлені права та можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні представника згідно з частинами першою - четвертою статті 28 ОСОБА_3 процесуального кодексу України, як з числа своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами або особисто брати участь у судовому засіданні. Неможливість такої участі представником заявника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ОСОБА_3 процесуального кодексу України).

Колегія суддів зазначає, що заявник вказаного клопотання не був позбавлений права забезпечити участь іншого представника в судове засідання для надання пояснень в обґрунтування своєї правової позиції.

А отже, у зв'язку з недопущенням затягування судового процесу, що може привести до порушення вимог статті 69 ОСОБА_3 процесуального кодексу України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, колегією суддів відмовлено у задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

14.09.2017 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№9618)

Відповідач, обґрунтовуючи свою правову позицію у справі, зокрема, зазначає, що для підготовки правової позиції по поданих скаргах та оформлення матеріалів для подачі скарг, стягувачу було достатньо 10 робочих днів, передбачених приписами статті 121-2 ГПК України та ч. 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

У судовому засіданні 18.09.2017 року представник апелянта (позивача) підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив ухвалу господарського суду Харківської області від 14.08.2017р. у справі №46/350-07 скасувати та передати справу до господарського суду Харківської області для вирішення питання щодо прийняття до розгляду скарги від 07.08.2017 року №14/5-807В.

Представники відповідача та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області не зявились, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень №788, №770, проте не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні.

Колегія суддів зазначає, що в ході апеляційного розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ОСОБА_3 процесуального кодексу України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, в межах встановленого ч.2 ст.102 ОСОБА_3 процесуального кодексу України строку апеляційного перегляду ухвали господарського суду, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожною стороною своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ОСОБА_3 процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника апелянта, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.10.2007 р. у справі №46/350-07 позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 підприємства Харківські теплові мережі на користь Відкритого акціонерного товариства Харківська ТЕЦ-5 290826,55 грн. 3% річних, 726181,18 грн. інфляційних втрат, 10170,08 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118,00 грн.

23.10.2007 р. на примусове виконання вказаного рішення був виданий відповідний наказ.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.03.2014 р. у даній справі замінено Публічне акціонерне товариство "ХАРКІВСЬКА ТЕЦ-5" у виконавчому провадженні на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" у виконавчому провадженні від 20.11.2007 р. № 125/4 по примусовому виконанню наказу господарського суду Харківської області від 23.10.2007 р. у справі № 46/350-07.

10.08.2017р. до господарського суду Харківської області звернулось Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зі скаргою на дії органу Державної виконавчої служби у справі №46/350-07, в якій просило прийняти скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в особі Відділу примусового виконання рішень, щодо зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №5388911; визнати незаконними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в особі Відділу примусового виконання рішень щодо зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №5388911; визнати недійсною постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №5388911, яку було винесено 17.07.2017 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_4

Також, скаржник звернувся з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку, в якому останній просив поновити процесуальний строк для подачі скарги на дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в особі Відділу примусового виконання рішень щодо зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №5388911 та прийняти до розгляду відповідну скаргу.

14.08.2017 року господарським судом Харківської області прийнято оскаржувану ухвалу, з підстав наведених вище.

Колегія суддів зазначає наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Так, згідно зі статтею 53 ОСОБА_3 процесуального кодексу України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Про відновлення пропущеного строку зазначається в рішенні, ухвалі чи постанові господарського суду. Про відмову у відновленні строку виноситься ухвала, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 9.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 року передбачено, що встановлений у частині першій статті 121-2 ГПК десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання. Скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду, про що з посиланням на статті 53 і 121-2 ГПК судом без виклику сторін виноситься ухвала. Якщо ж скаргу було подано з пропуском згаданого строку без заяви про його відновлення, суд без виклику сторін виносить ухвалу про залишення скарги без розгляду, що не перешкоджає повторному поданню скарги із заявою про відновлення строку такого подання. ОСОБА_3 процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.

Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

ОСОБА_3 процесуального кодексу України, встановлюючи строки для подачі скарг, тим самим визначають баланс між принципом правової визначеності, забезпечуючи стабільність правовідношень у сфері підприємницької та іншої економічної діяльності, з однієї сторони, і правом на справедливий судовий розгляд, який передбачає можливість виправлення судових помилок, з іншої.

Так, стягувач обґрунтовуючи клопотання про поновлення процесуального строку для подачі скарги на дії органу державної виконавчої служби, вказує, зокрема, на те, що постанова про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №5388911, яка була винесена головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області надійшла на його адресу лише 24.07.2017 року за вх.№ 5895/12-17 (а.с.36)

Також зазначає про те, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області перебуває близько 30 виконавчих документів, відносно тих же сторін виконавчого провадження, за якими було прийнято аналогічні рішення про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі положень пункту 10 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» та враховуючи необхідність підготовки правової позиції скаржника, а також документальне оформлення матеріалів для подачі відповідної скарги ним було пропущено процесуальний строк для подання відповідної скарги.

Вищий господарський суд України у п. 1 інформаційного листа від 15.03.2007р. № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм ОСОБА_3 процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначив, що ч. 1 ст. 53 ГПК України пов'язує можливість відновлення процесуального строку з обов'язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Отже, наведена норма пов'язує можливість відновлення процесуального строку з обов'язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Це стосується й тих випадків, коли таке відновлення здійснюється з ініціативи господарського суду, що має зазначити відповідну причину (причини) в судовому рішенні, в якому йдеться про відновлення строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюються за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього за загальними правилами розділу V ГПК.

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 22 - 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006 року, пункти 37-38 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мушта проти України» від 18.11.2010 року).

У пункті 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року Суд вказав, що «правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі».

Однак, місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваної ухвали не було враховано наведені вище вимоги, не надано належної правової оцінки поясненням стягувача та наданим ним доказам щодо поважності причин пропуску строку на звернення з відповідною скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця.

Таким чином висновок місцевого господарського суду щодо неповажності причин пропуску строку зроблено без врахування всіх обставин справи.

Крім того, в рішенні у справі «Ilhan v. Turkey» зазначено, що правило встановлення обмежень доступу до суду у звязку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

В рішенні у справі «Bellet v. France» Суд зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку для подачі скарги на дії органу державної виконавчої служби не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 32 ОСОБА_3 процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ОСОБА_3 процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 ОСОБА_3 процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення у справі «Яременко проти України», no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ підлягає до задоволення.

Отже, ухвала господарського суду Харківської області від 14.08.2017р. у справі №46/50-07 підлягає скасуванню, з передачею справи на розгляд господарського суду Харківської області.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.4 ч.1 ст. 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 14.08.2017р. у справі №46/350-07 скасувати.

Справу передати на розгляд господарського суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 19.09.2017 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Слободін М.М.