ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2017 р.Справа № 922/1597/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозапчастина", м.Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1", с.Картамиш Харківської області
про стягнення 1307808,24грн.
за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність 16.05.2017

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгрозапчастина" (далі за текстом - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1" (далі за текстом - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про уточнення та збільшення позовних вимог, просить стягнути 1307808,24грн. заборгованості за отримані товари та надані послуги.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, з урахуванням заяви про уточнення та збільшення позовних вимог, просив позов задовольнити.

Відповідач у відзиві просив у позові відмовити, посилаючись на встановлені рішенням господарського суду Харківської області у справі №922/1744/16 обставини, те, що поставка продукції здійснювалася на підставі договірних правовідносин сторін, а також пропуск відповідачем строку позовної давності.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце розгляджу справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представника позивача, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

Позивач здійснив поставку відповідачу товарів та надав послуги на загальну суму 2557808,24грн., що підтверджується підписаними обома сторонами видатковими накладними: №УА-00001186 від 06.03.2014 на суму 7491,60грн., №УА-00001187 від 06.03.2014 на суму 10372,40грн., №УА-00001188 від 06.03.2014 на суму 13385,88грн., №УА-00001625 від 19.03.2014 на суму 298900,00грн., №УА-00001765 від 22.03.2014 на суму 2865,60грн., №УА-00002495 від 15.04.2014 на суму 2316,00грн., №УА-00003325 від 19.05.2014 на суму 2139,42грн., №УА-00003452 від 22.05.2014 на суму 4188,84грн., №УА-00007396 від 02.10.2014 на суму 1596,60грн., №УА-00007539 від 08.10.2014 на суму 7128,64грн., №УА-00008663 від 26.11.2014 на суму 2204962,66грн.; довіреностями на отримання товарів, виданими відповідачем своїм уповноваженим представникам: №3-ДГ від 06.03.2014, №10-ДГ від 17.03.2014, №16-ДГ від 14.04.2014, №23-ДГ від 05.05.2014, №25-ДГ від 21.05.2014, №59-ДГ від 01.09.2014, №75-ДГ від 02.10.2014, №96-ДГ від 25.11.2014, а також підписаним обома сторонами актом надання послуг №1 від 11.09.2014 на суму 2460,60грн.

Суд зазначає, що в жодному з вищевказаних документів сторонами не було узгоджено конкретні строки оплати отриманого товару/наданих послуг.

Разом із тим, з наданих позивачем банківських виписок по рахункам вбачається, що відповідачем було здійснено часткову оплату отриманого товару наступними платежами: 29.08.2014 на суму 50000,00грн., 23.09.2014 на суму 50000,00грн., 24.10.2014 на суму 100000,00грн., 17.09.2017 на суму 100000,00грн., 02.10.2015 на суму 100000,00грн., 05.10.2015 на суму 50000,00грн., 13.10.2015 на суму 50000,00грн., 04.08.2016 на суму 100000,00грн., 04.10.2016 на суму 90000,00грн., 05.10.2016 на суму 200000,00грн., 06.10.2016 на суму 200000,00грн., 07.10.2016 на суму 110000,00грн.

Крім того, позивачем надано тристоронній договір про переведення боргу від 20.01.2016, укладений між позивачем (первісний боржник), Фермерським господарством "Ваткін" (новий боржник) та відповідачем (кредитор), за умовами якого відповідач перевів на ФГ "Ваткін" заборгованість перед позивачем у розмірі 50000,00грн.

Таким чином, непогашеною залишилась заборгованість у розмірі 1307808,24грн.

Позивач направив відповідачу вимогу від 13.04.2017, в якій просив перерахувати залишок заборгованості в 7-денний строк. Дана вимога отримана відповідачем 20.04.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак залишена без реагування.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь 1307808,24грн. основного боргу.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Частиною 1 статті 181 ГК України також встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Видаткова накладна є первинним документом бухгалтерського обліку, який відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, які фіксують факт здійснення господарських операцій, тобто факт здійснення операції передачі певного товару від постачальника до покупця.

Надані позивачем первинні бухгалтерські документи, а саме: видаткові накладні, довіреності на отримання товарів, акт надання послуг підтверджують існування між сторонами правовідносин поставки та надання послуг.

Згідно частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що розмір заборгованості відповідача за поставлені позивачем товари та надані послуги згідно вищевказаних видаткових накладних, довіреностей на отримання товару та акту надання послуг складає 1307808,24грн.

Відповідач 20.04.2017 отримав вимогу позивача про сплату заборгованості за цими первинними документами, а тому, згідно положень статті 530 ЦК України, мав перерахувати відповідачу грошові кошти в строк до 27.04.2017 (включно).

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні докази погашення вказаної заборгованості.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У зв'язку з цим, суд вважає позовні вимоги про стягнення 1307808,24грн. основного боргу законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача проти позову судом відхиляються, виходячи з наступного.

Щодо судових рішень у справі №922/1744/16 суд зазначає, що в матеріалах справи міститься постанова Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 у справі №922/3144/16 про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ "Украгрозапчастина" в частині стягнення з відповідача заборгованості за договорами №259 від 17.10.2013 та №КГГ-228/1 від 19.03.2014 з мотивів не надсилання позивачем на адресу відповідача рахунків-фактур, які були підставою для здійснення розрахунків за умовами договору №259 від 17.10.2013 та недоведеності позивачем факту поставки техніки саме за Договором № КГГ-228/1 від 19.03.2013.

Однак, при зверненні до суду з даним позовом, позивач надав докази направлення та отримання відповідачем 20.04.2017 вимоги про оплату заборгованості, у тому числі й за первинними документами, на підставі яких заявлено позов у даній справі №922/1597/17. Крім того, позивач у даній справі не обґрунтує свої вимоги вказаними договорами.

До того ж, відповідно до постанови Харківського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 у даній справі, відсутність цих договорів не є обставиною, що унеможливлює вирішення спору.

Крім того, статтею 33 ГПК України встановлено, що докази подаються саме сторонами та іншими учасниками судового процесу. Однак, ані позивач, ані відповідач під час розгляду даної справи не надали суду договорів, які вказані в первісних документах, а саме: договір №228 від 31.07.2013 та договір №259 від 17.10.2013.

У зв'язку з цим, суд здійснює розгляд справи за наявними матеріалами.

Окремо слід зазначити, що відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Частиною 2 статті 193 ГК України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи вищевказані приписи, відповідач, отримавши від позивача товар та послуги, мав в добровільному порядку погасити заборгованість, однак допустив виникнення заборгованості та доведення даного спору до вирішення судом. При цьому, відповідач не заперечує самого факту отримання товарів та послуг, не має претензій щодо їх якості та кількості, не надає власного контррозрахунку заборгованості.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач фактично намагається ухилитися від виконання своїх зобов'язань щодо оплати отриманого товару та наданих послуг, що є неправомірним.

Доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності суд вважає необґрунтованими .

Так, згідно частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки обов'язок щодо оплати товару та послуг виник у відповідача лише після отримання вимоги позивача, в даному випадку строк позовної даності слід обчислювати після закінчення 7-денного строку з дня отримання вимоги, тобто з 28.04.2017.

Крім того, частиною 1 статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем неодноразово вчинялися дії щодо визнання факту наявності заборгованості перед позивачем, зокрема, здійснювалася часткова оплата заборгованості протягом 2014-2016 років та було укладено договір про переведення боргу від 20.01.2016.

За таких обставин, позивач, звернувшись з даним позовом 18.05.2017, не пропустив строк позовної давності.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1" (64144, Харківська область, Первомайський район, с.Картамиш, вул.Октябрська, буд.39, код 37646502) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгрозапчастина" (61124, Харківська область, м.Харків, вул.Матросова, буд.1А) 1307808,24грн. основного боргу, 19617,12грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 11.09.2017 р.

Суддя ОСОБА_3