ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2017 р.Справа № 923/201/16
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Ярош А.І., Діброви Г.І.

(Склад колегії суддів змінено на підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 03.07.2017р.)

Секретар судового засідання: Іванов І.В.

За участю повноважних представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, за довіреністю;

від відповідача ОСОБА_2, за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТОР і К»

на рішення Господарського суду Херсонської області від 01 березня 2017 року

по справі № 923/201/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «СПОРТСЕРВІС і К»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТОР і К»

про стягнення 879 772, 70 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «СПОРТСЕРВІС і К» (далі ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «СПОРТСЕРВІС і К») звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТОР і К» (далі ТОВ «АСТОР і К»), в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог б/н від 28.02.2017р. просило стягнути з останнього за договором позики № 1/10-11 від 20.10.2011р. грошові кошти в сумі 953 846, 88 грн., з яких:

- основний борг в сумі 470 726 грн.;

- інфляційні витрати в сумі 438 434, 16 грн.;

- 3 % річних в сумі 44 686, 72 грн.

В обґрунтування позову позивач вказав на те, що вказана сума коштів була перерахована відповідачу за усною попередньою домовленістю та підлягає поверненню на підставі положень ст.ст. 526, 612, 625, 1049, 1050 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 01 березня 2017 року (суддя Немченко Л.М.) позов задоволено; стягнуто з ТОВ «АСТОР і К» на користь ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «СПОРТСЕРВІС і К» основний борг в сумі 470 726 грн., інфляційні витрати в сумі 438 434, 16 грн., 3 % річних в сумі 44 686, 72 грн. та судовий збір в сумі 14 307, 72 грн.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що між сторонами в усній формі укладено договір позики без визначення строку його дії. Оскільки відповідачем не виконано обов'язку щодо повернення суми позики після вимоги позивача на підставі двох претензій, з посилкою на норми зобов'язального права ч. 3 ст. 530, 1049 ЦК України, судом стягнути зазначені суми.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «АСТОР і К» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати і постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог скаржник наполягає на тому, що спірний договір суперечить нормам чинного законодавства, оскільки сторони не дійшли згоди щодо істотних умов договору, а саме строку дії договору. Відповідач зазначає, що судом не враховано ст. 1047 ЦК України, якою встановлено, що в усній формі між юридичними особами договір позики не може бути укладений .

Крім того, апелянт у скарзі наполягає на тому, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги листування сторін з приводу узгодження дати повернення суми позики. На думку апелянта сторони визначили строк повернення позики на підставі відповідного листування. Оскільки строк виконання зобов'язання не настав, немає правових підстав для стягнення суми.

Більш детальніше доводи зазначені у скарзі.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного господарського суду не надходив.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 10 травня 2017 року колегією суддів у складі головуючого судді Ліпчанської Н.В., суддів: Принцевської Н.М., Діброви Г.І. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

В звязку з перебуванням головуючого судді Ліпчанської Н.В. на лікарняному з 06 червня 2017 року та судді-члена колегії ОСОБА_3 у відпустці з 21 червня 2017 року по 05 липня 2017 року, на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи від 03.07.2017р. справу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Лисенко В.А., суддів: Ярош А.І., Діброви Г.І., яка прийнята до провадження у зміненому складі суддів відповідною ухвалою.

Судове засідання, призначене на 04 липня 2017 року відкладено у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання на 18 липня 2017 року.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18 липня 2017 року розгляд справи відкладено на 01.08.2017р. у зв'язку з неявкою представника позивача.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 01 серпня 2017 року розгляд справи відкладено на 12 вересня 2017 р. у зв'язку з неявкою представника позивача. Цією же ухвалою строк розгляду справи продовжено до 18 вересня 2017 року на підставі заяви представника відповідача.

В судовому засіданні, що відбулось 12 вересня 2017 року, представники сторін підтримали свої позиції відносно обставин справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали та обставини справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 101 ГПК України, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ст. 101 ГПК України визначено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судовою колегією встановлене наступне.

ТОВ ВКФ «СПОРТСЕРВІС і К» у період з 24.10.2011р. по 19.12.2012р. перерахувало ТОВ «АСТОР і К» грошові кошти в сумі 507 800 грн., що підтверджується відповідними банківськими виписками по рахунку (Том І, а.с. 24-39).

Факт укладення договору на час перерахування грошових коштів відсутній.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Таким чином законодавець передбачає для договорів позики між юридичними особами обов'язкову письмову форму укладення договору.

Встановлено, що ТОВ ВКФ «СПОРТСЕРВІС і К» 18.01.2013р. направив керівнику відповідача претензію № 03 від 18.01.2013р. про повернення суми позики згідно договору № 1/10-11 від 20.10.2011р. в сумі 507 800 грн.

Зазначена претензія отримана не уповноваженою особою, директором ТОВ «АСТОР і К» ОСОБА_4 18.01.2013р.

Факт отримання претензії не уповноваженою особою підтверджується судовим рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 березня 2013 року, згідно з яким на посаду директора ТОВ «АСТОР і К» поновлено ОСОБА_5 з 16.11.2012 року. (Том І, а.с. 102-103).

З тих же підстав судова колегія вважає нікчемним акт звірки взаємних розрахунків від 28.01.2013р. (Том І, а.с. 41).

Відповідачем в апеляційній скарзі зазначено, що в період між 07 10 березня 2014 року між ТОВ ВКФ «СПОРТСЕРВІС і К» та ТОВ «АСТОР і К» відбулось листування згідно з яким сторонами підтверджено укладення позики та встановлено кінцевий строк повернення грошових коштів 31 грудня 2020 року. Копії листів знаходяться у матеріалах справи (Том І, а.с. 97-98).

За приписами ст. ст. 181 Господарського кодексу України визначено, що допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Але вказане листування судова колегія не має можливості кваліфікувати як дотримання письмової форми укладення договору позики, обов'язковість якої передбачено для договорів позики між юридичними особами за таких обставин.

Позивачем заперечується лист від ТОВ ВКФ «СПОРТСЕРВІС і К», отриманий ТОВ «АСТОР і К» з узгодженням строку повернення грошових коштів.

Оригіналу цього документу а ні суду першої інстанції, а ні апеляційному суду не надано.

Позивач спростовує ідентичність відбитку печатки на Лісті від 10 березня 2014 року з відбитком печатки ТОВ ВКФ «СПОРТСЕРВІС і К».

Оскільки у суду відсутні спеціальні знання для того, щоб надати оцінку доказам сторін з питання дійсності листів, суд першої інстанції ухвалою від 27.04.2016р. призначав судово-технічну експертизу документів (Том І, а.с. 117-118). Однак, зазначена експертиза не була виконана, оскільки в ході організації її проведення було з'ясовано, що відповідач втратив оригінали листів, які мали бути об'єктом дослідження судовим експертом. Так, відповідач листом до суду від 18.10.2016р. повідомив, що неможливо надати оригінали листів для проведення судової експертизи, бо 15.09.2016р. мала місце крадіжка (Том І, а.с. 142).

Відповідачем надано довідку СВ Бериславського ВП ГУ НП у Херсонській області від 23.11.2016р., що біля одного із магазинів у м. Бериславі мала місце крадіжка з автомобіля марки «Хонда Цівік», реєстраційний номер НОМЕР_1. Серед вкрадених документів із салону автомобіля було вкрадено оригінал листів ТОВ «АСТОР і К» на адресу ТОВ ВКФ «СПОРТСЕРВІС і К» з приводу узгодження дати повернення позики в сумі 507 800 грн. та оригінал листа ТОВ ВКФ «СПОРТСЕРВІС і К» від 10.03.2014р. за підписом ОСОБА_6 на адресу ТОВ «АСТОР і К» з приводу узгодження дати повернення суми позики.

У зв'язку з відсутністю об'єкту дослідження - оригіналу листів судовий експерт відмовив у проведення судової експертизи.

Матеріали справи містять копію Наказу ТОВ ВКФ «СПОРТСЕРВІС і К» від 15 квітня 2013 року про скасування довіреності, виданої 10.04.2013р. за № 10,04-1 на ім'я ОСОБА_6 на представництво інтересів ТОВ ВКФ «СПОРТСЕРВІС і К» (Том І, а.с. 200). Саме цією посадовою особою підписано листа про узгодження дати повернення суми позики.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку про відсутність доказів про укладення договору позики між зазначеними юридичними особами в належній формі.

Вказаними доказами спростовується висновок суду першої інстанції про укладення договору позики між юридичними особами у спрощений спосіб.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

За приписами ч. 1 ст. 193 ГК України визначено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, укладаючи договір позики, сторони повинні дотримуватись норм діючого законодавства, що передбачені у ст. 1047 Цивільного кодексу України, а саме - письмовій формі, оскільки позикодавцем є юридична особа .

Згідно зі статутом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «СПОРТСЕРВІС і К» учасниками товариства є дві фізичні особи: громадянин ОСОБА_7 та громадянин ОСОБА_5, частки у статутному капіталі Товариства яких складають відповідно 50, 44 % та 49,65 % (Том І, а.с. 10-21).

Згідно зі статутом Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТОР і К» учасниками товариства є дві фізичні особи: громадянин ОСОБА_7 та громадянин ОСОБА_5, частки у статутному капіталі Товариства яких складають відповідно 50, 00 % та 50,00 % (Том І, а.с. 64-66).

Встановлено, що директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «СПОРТСЕРВІС і К» є ОСОБА_7, директором Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТОР і К» є ОСОБА_5.

Звертаючи до уваги, що перерахування коштів відбулось між особами, які є засновниками одночасно юридичної особи позивача та юридичної особи відповідача судова колегія дійшла висновку про відсутність Договору позики та про перерахування грошових коштів в рахунок господарської діяльності пов'язаних осіб.

Оскільки висновок суду про укладення договору позики у письмовій формі зроблено за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, рішення господарського суду підлягає скасуванню.

При прийнятті нового рішення судова колегія на підставі вищезгаданого відмовляє у задоволенні позову про стягнення суми позики з урахуванням інфляційних збитків та 3 % річних.

Апеляційна скарга внаслідок цього підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 п. 2, 104 ч. 1 п. 2, 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТОР і К» задовольнити.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 01 березня 2017 року по справі № 923/201/16 - скасувати.

Прийняти нове рішення:

«Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «СПОРТСЕРВІС і К» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТОР і К» про стягнення 879 772, 70 грн.».

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 18.09.2017р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя А.І. Ярош

Суддя Г.І. Діброва