КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"15" вересня 2017 р. Справа №910/10468/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Остапенка О.М.

Сотнікова С.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" в особі ліквідатора Котика Сергія Юрійовича на ухвалу Господарського міста Києва від 30.06.2017

у справі №910/10468/17 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" в особі ліквідатора Котика Сергія Юрійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скай Консалт Груп"

про стягнення 15 000 000,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2017 у справі №910/10468/17 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" в особі ліквідатора Котика Сергія Юрійовича з доданими до неї документами повернуто позивачу без розгляду.

Не погодившись з винесеною ухвалою місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" в особі ліквідатора Котика Сергія Юрійовича звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2017 у даній справі, справу №910/10468/17 направити до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду. Одночасно скаржник подав клопотання про відстрочення сплати судового збору та поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2017 апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" в особі ліквідатора Котика Сергія Юрійовича передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Верховець А.А., судді: Остапенко О.М., Сотніков .В.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" в особі ліквідатора Котика Сергія Юрійовича, суд встановив, що вона не може бути прийнята до розгляду і має бути повернута скаржнику без розгляду оскільки не відповідає вимогам розділу XII ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з ч. 3 ст. 94 ГПК України до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Відповідно до Законів України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року № 1774-VIII, „Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 року № 1801-VIII, які набрали чинності з 01.01.2017 року, внесено зміни до Закону України „Про судовий збір".

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України „Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до господарського суду апеляційної скарги на ухвалу суду судовий збір сплачується у розмірі 1 прожитковий мінімум для працездатних осіб (підпункт 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України „Про судовий збір").

Законом України № 1801-VIII від 21.12.2016 року „Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року - 1 600,00 грн.

Скаржником в апеляційному порядку оскаржується ухвала Господарського суду міста Києва від 30.06.2017, відтак за подання даної апеляційної скарги апелянтом мало бути сплачено судовий збір у сумі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 1 600,00 грн.

Проте, до апеляційної скарги скаржником не додано доказів сплати судового збору у встановленому розмірі. При цьому, ліквідатор Котик С.Ю. подав клопотання про відстрочення сплати судового збору, в обґрунтування якого останній зазначає, що підприємство не має можливості провести оплату судового збору за поданою апеляційною скаргою у зв'язку з тим, що кошти на рахунку відсутні, а підприємство є неплатоспроможним.

Розглянувши заявлене клопотання про відстрочення сплати судового збору, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

У розділі 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013, зі змінами і доповненнями, зазначено, що у розгляді питань, пов'язаних з відстроченням та розстроченням сплати судового збору, зменшенням його розміру або звільненням від його сплати (стаття 8 Закону) і застосуванням приписів Закону щодо пільг зі сплати судового збору (стаття 5 Закону) господарським судам слід враховувати таке. Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Особа, яка заявляє відповідне клопотання (що може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або в окремому документі), повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

В пункті 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України, від 12.11.2015 № 01-06/2093/15 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" зазначено, що за змістом положень статті 8 Закону питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом.

Здійснюючи свої конституційні обов'язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції України).

Враховуючи даний принцип, а також положення статті 5 Закону України „Про судовий збір", колегія суддів позбавлена права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні про відстрочення сплати судового збору.

В свою чергу, особа, яка заявляє відповідне клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати повинна навести доводи того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також надати докази, які би свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору та підтверджували можливість сплати судового збору до прийняття постанови у справі.

Так, скаржником, як доказ скрутного фінансового становища було надано суду копію виписки по ліквідаційному рахунку Товариства станом на 28.08.2017 з якої вбачається, що на рахунку боржника відсутні кошти. Разом з тим, звертаючись до місцевого господарського суду у червні 2017 ліквідатор Котик С.Ю. також клопотав перед судом про відстрочення судового збору, у зв'язку з відсутністю коштів на рахунку. При цьому, станом на час звернення до Київського апеляційного господарського суду (вересень 2017) фінансове становище Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" не змінилось.

До того ж, жодних доказів, які б підтверджували, що протягом періоду ймовірно граничної відстрочки, а саме в межах строку розгляду апеляційної скарги, передбаченого ст. 102 ГПК України, заявник матиме фінансову можливість сплатити встановлену суму судового збору апелянтом надано не було.

Разом з тим, сам факт перебування підприємства в процедурі банкрутства не є обґрунтованою підставою для відстрочення сплати судового збору.

Відтак, дії суду при розгляді клопотання заявника про відстрочення сплати судового збору повинні здійснюватися з дотриманням принципів рівності та збалансованості інтересів сторін.

При цьому, господарському суду надано лише право, а не покладено обов`язок у будь-якому випадку задовольняти клопотання учасників судового процесу про відстрочення сплати ними судового збору. Тобто, вказана норма є суб`єктивною та застосовується лише у випадку, коли заявник надасть суду дійсно переконливі докази скрутного матеріального становища, яке перешкоджає йому вчинити необхідні дії по сплаті судового збору.

Також слід відмітити, що доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Оскільки відстрочення або звільнення від сплати судового збору є правом господарського суду, яким суд користується за наявності виключних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги недоведеність обставин, які перешкоджають апелянту сплатити судовий збір, в розумінні ст. 8 Закону України «Про судовий збір», клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" в особі ліквідатора Котика Сергія Юрійовича про відстрочку від сплати судового збору відхиляється, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається Київським апеляційним господарським судом на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України "після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2 і 3 частини першої цієї статті, апеляційна скарга може бути подана повторно".

Клопотання скаржника про поновлення строків на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 30.06.2017 судом не розглядалось, оскільки Товариством не було дотриманого вимог статті 97 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 86, 94 п. 3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" в особі ліквідатора Котика Сергія Юрійовичав задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" в особі ліквідатора Котика Сергія Юрійовича на ухвалу Господарського міста Києва від 30.06.2017 у справі № 910/10468/17 з доданими до неї документами повернути скаржнику без розгляду.

3. Матеріали справи № 910/10468/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді О.М. Остапенко

С.В. Сотніков