ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.09.2017 Справа № 920/779/17

за позовом Державного підприємства «Дослідне господарство Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України», сел. Сад, Сумський район, Сумська область,

до відповідача Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені ОСОБА_1 Національної академії аграрних наук України», с. Іванівка, Великописарівський район, Сумська область,

про стягнення 16 221 грн. 00 коп.,

СУДДЯ Резніченко О.Ю.

За участю представників сторін:

Від позивача ОСОБА_2 (довіреність № 5/371 від 04.09.2017);

Від відповідача не зявився;

У засіданні брала участь секретар судового засідання Вдовенко Д.В.,

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 16 221 грн. 00 коп., з яких: 15 600 грн. 00 коп. основного боргу за товар (ремонтні свинки) відповідно до видаткової накладної № 97 від 20.04.2017, 122 грн. 00 коп. 3% річних, 499 грн. 00 коп. інфляційних збитків, а також судові витрати, повязані з розглядом справи.

Позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач подав клопотання (вх. № 2675к від 15.09.2017), в якому просить суд замінити найменування відповідача, у звязку зі зміною назви та підпорядкування останнього згідно з наказом Національної академії аграрних наук України № 125 від 25.07.2016.

Відповідно до наказу Національної академії аграрних наук України № 125 від 25.07.2016 Державне підприємство «Дослідне господарство «Правдинське» виведено з підпорядкування Інституту рослинництва імені ОСОБА_3 Національної академії аграрних наук України та передано в підпорядкування Миронівському інституту пшениці імені ОСОБА_1 Національної академії аграрних наук України, затверджено найменування: Державне підприємство «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені ОСОБА_1 Національної академії аграрних наук України» та встановлено, що Державне підприємство «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені ОСОБА_1 Національної академії аграрних наук України» є правонаступником землі, майна, майнових та немайнових прав та зобовязань Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Інституту рослинництва імені ОСОБА_3 Національної академії аграрних наук України».

Враховуючи викладене, суд змінює найменування відповідача з Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Інституту рослинництва імені ОСОБА_3 Національної академії аграрних наук України» на Державне підприємство «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені ОСОБА_1 Національної академії аграрних наук України».

Відповідач у судове засідання не зявився, відзиву на позовну заяву не подав, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 28).

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи визначений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк вирішення спору, достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, у дане судове засідання клопотання про відкладення розгляду справи не надходило, згідно зі ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з видатковою накладною № 97 від 20.04.2017 позивач поставив відповідачу товар (ремонтні свинки) на загальну суму 111 600 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав належним чином договірних зобовязань щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару, у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в загальній сумі 15600 грн. 00 коп.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Судом встановлено, що факт поставки позивачем та отримання відповідачем товару на суму 111 600 грн. 00 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме видатковою накладною № 97 від 20.04.2017 та довіреністю № 29 від 18.04.2017.

Поставка позивачем товару за накладною та прийняття товару відповідачем свідчать про те, що між сторонами виникли господарські правовідносини внаслідок укладення договору поставки у спрощений спосіб. При цьому, чинне законодавство не встановлює спеціальних вимог до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

У спірних правовідносинах строк виконання грошового зобов'язання визначається за правилами статті 692 Цивільного кодексу України, тобто оплата товару пов'язана з моментом його прийняття.

Згідно зі ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобовязання не допускається; договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Разом з цим, доказів оплати отриманого товару своєчасно та у повному обсязі чи обґрунтованих заперечень проти позовних вимог відповідачем не подано.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобовязань щодо своєчасної та повної оплати товару, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 15600 грн. 00 коп. заборгованості.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачеві нараховані 3% річних в сумі 122 грн. 00 коп. за період з 21.04.2017 по 24.07.2017 та інфляційні збитки в сумі 499 грн. 00 коп. за період з 21.04.2017 по 30.06.2017, виходячи з суми заборгованості в розмірі 15 600 грн. 00 коп.

Передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді сплати річних, від простроченої суми не є неустойкою (пенею), зазначені % є не мірою відповідальності, а платою за безпідставний, не погоджений сторонами строк користування чужими грошовими коштами, а тому ці кошти стягуються незалежно від вини боржника та не залежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Не є неустойкою (штрафом, пенею) й застосуванням до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, стягувані у зв'язку з таким застосуванням суми, оскільки вони є відшкодуванням збитків, завданих кредитору, внаслідок зменшення його грошових коштів, через зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Враховуючи вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Перевіривши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, судом встановлено, що 3% річних за період з 21.04.2017 по 24.07.2017, виходячи з суми заборгованості в розмірі 15 600 грн. 00 коп. складають 121 грн. 81 коп., інфляційні збитки за період з 21.04.2017 по 30.06.2017, виходячи з суми заборгованості в розмірі 15 600 грн. 00 коп. 455 грн. 64 коп. Розрахунок здійснений судом за допомогою програми Ліга:Закон Еліт 9.5.3. ТОВ Інформаційно-аналітичний центр Ліга, ТОВ Ліга Закон, 2017 та долучений до матеріалів справи.

Таким чином, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару, оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних збитків передбачене діючим законодавством України, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 121 грн. 81 коп. та інфляційних збитків в сумі 455 грн. 64 коп.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 0 грн. 19 коп. 3 % річних та 43 грн. 36 коп. інфляційних збитків суд відмовляє за їх необґрунтованістю.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. 00 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Правдинське» Миронівського інституту пшениці імені ОСОБА_1 Національної академії аграрних наук України» (вул. Іванівська, буд. 1, с. Іванівка, Великописарівський район, Сумська область, 42839, ) на користь Державного підприємства «Дослідне господарство Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України» (вул. Паркова, буд. 3, сел. Сад, Сумський район, Сумська область, 42343, ) 15 600 грн. 00 коп. заборгованості за товар, 121 грн. 81 коп. 3% річних, 455 грн. 64 коп. інфляційних збитків, 1600 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19.09.2017.

СУДДЯ О.Ю. РЕЗНІЧЕНКО