РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2017 р. Справа № 918/196/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Розізнана І.В.

судді Мельник О.В. ,

судді Петухов М.Г.

при секретарі судового засідання Кравчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача товариства з обмеженою відповідальністю "Бау-Інвест" на рішення господарського суду Рівненської області від 17.05.17р. у справі №918/196/17 (суддя Марач В.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Бау-Інвест" (Рівненська область, Рівненський район, с. Велика Омеляна)

до товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Рівне" (Рівненська область, Рівненський район, с. Велика Омеляна)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" (м. Рівне)

про визнання недійсним договору

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, представник за довіреністю від 31.03.2017р. №5;

відповідача - ОСОБА_3, представник за довіреністю від 09.12.2016р., ОСОБА_4, представник за довіреністю від 30.03.2017р.

третьої особи - ОСОБА_5, представник за довіреністю від 10.05.2017р. №55;

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бау-Інвест" звернулося до господарського суду Рівненської області про визнання недійсним договору про спільне використання технічних мереж від 01.10.2014р. №03/14, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Бау-Інвест" та товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Рівне".

Рішенням господарського суду Рівненської області від 17.05.17р. у справі №918/196/17 відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "Бау-Інвест" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задоволити позов.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що договір про спільне використання технологічних мереж укладено між власником електричних мереж і субспоживачем електричної енергії, що суперечить пунктам 1.5 і 1.7 Правил користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ 31.07.1996р. №28. Скаржник зазначає, що відповідач не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності (відсутня відповідна ліцензія) для укладання спірного договору, а тому такий правочин не можна вважати чинним, тому, враховуючи викладене, договір підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 203, 215 ЦК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Рівне" подало до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №18413/17 від 26.06.2017р.) в якому відповідач заперечує доводи апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бау-Інвест" подало до суду клопотання (вх. №18523/17 від 27.06.2017р. та вх. №21090/17 від 19.07.2017р.) в якому позивач просить суд долучити до матеріалів справи письмові докази, а саме: копію супровідного листа від 04.05.2017р., копію проекту договору від 04.05.2017р., копію додатків №1-7 до договору від 04.05.2017р., копію конверта в якому надсилався проект договору від 04.05.2017р., інформацію щодо приймання та вручення поштового відправлення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Рівне" подало до суду заперечення проти клопотання позивача про прийняття доказів (вх. №21085/17 від 19.07.2017р.) в якому відповідач зазначає, що докази які просить позивач долучити до матеріалів справи є неналежними у розумінні ст. 34 ГПК України. При цьому, дані докази не стосуються жодної з підстав позову, які визначені позивачем в позовній заяві, оскільки факт укладення (неукладення) договору не впливає на дійсність зобов`язань між позивачем та відповідачем, а стосується взаємовідносин між ТОВ "Бау-Інвест" та ПАТ "Рівнеобленерго".

Судом апеляційної інстанції, з метою повного, всебічного та об'єктивного встановлення обставин справи, перевірки правильності та законності рішення суду першої інстанції долучено до матеріалів справи подані скаржником докази.

Публічне акціонерне товариство "Рівнеобленерго" подало до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №26675/17 від 12.09.2017р.) в якому третя особа заперечує доводи апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бау-Інвест" подало до суду пояснення (вх. №26711/17 від 13.09.2017р.) в яких позивач зазначає, що договір про спільне використання технологічних мереж від 01.10.2014р. №03/14 суперечить вимогам Правил користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ 31.07.1996р. №28 та не відповідає змісту жодного з типових договорів, затверджених Правилами. Зазначає, що листом від 05.07.2017р. відповідач повідомив позивача про демонтаж розчинно-бетонного вузла, демонтаж був проведений до кінця липня, а розчинно-бетонний вузол встановлено на території с. Великий Житин Рівненського району Рівненської області, тобто відповідач самостійно від'єднався від електромережі позивача.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 08.06.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до розгляду.

Розпорядженням керівника апарату суду від 27.06.2017р., у зв'язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Мельника О.В. та судді - члена колегії Грязнова В.В. та відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, на виконання службової записки головуючого судді (судді - доповідача) у справі, призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2017р. визначено колегію суддів для розгляду справи № 918/196/17 у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Петухов М.Г., суддя Бучинська Г.Б.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.06.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.06.2017 р. у складі суду: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Бучинська Г.Б., суддя Петухов М.Г. розгляд справи №918/196/17 було відкладено на 19.07.2017р.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 18.07.2017р., у зв'язку із перебуванням у відпустці судді - члена колегії Бучинської Г.Б. та відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, на виконання службової записки головуючого судді (судді - доповідача) у справі, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 918/196/17.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2017р. визначено колегію суддів для розгляду справи № 918/196/17 у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Петухов М.Г., суддя Мельник О.В.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.07.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

Представник позивача в судових засіданнях 19.07.2017р. та 13.09.2017р. підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Представники відповідача в судових засіданнях 19.07.2017р. та 13.09.2017р. заперечили доводи апеляційної скарги, просять залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи в судовому засіданні 13.09.2017р. заперечив доводи апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши надану судом першої інстанції оцінку обставинам справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним судом та підтверджується матеріалами справи, між ЗАТ "АЙ-І-Ес Рівнеенерго", правонаступник - ПАТ "Рівнеобленерго" (постачальник) та ТОВ "Бау-Інвест" (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії №3004 від 15.02.2008р., згідно п. 1. якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електоустановок споживача з сумарною приєднаною потужністю 400 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (а.с. 30-35).

Відповідно до п. 9.1.1. договору, якщо до електромереж споживача приєднані в установленому порядку електроустановки інших споживачів (субспоживачів), стосунки між ними регулюються договором про спільне використання технологічних мереж основного споживача або договором про технічне забезпечення електропостачання споживача.

Також, між ЗАТ "АЙ-І-Ес Рівнеенерго", правонаступник - ПАТ "Рівнеобленерго" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Рівне" (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №3131 від 30.07.2008р., згідно п. 9.3.2. якого передбачено, що відносини між споживачем, який є субспоживачем та основним споживачем регулюються умовами договору про спільне використання електричних мереж основного споживача.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Бау- Інвест" (власник мережі) та товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Рівне" (користувач) було укладено договір № 03/14 від 01.10.2014р. про спільне використання технологічних мереж (а.с. 7-10).

Відповідно до п. 1.1. договору власник мереж зобов'язується забезпечити передачу електричної енергії в межах величин, дозволених користувачу до використання, а користувач - своєчасно сплачувати за використання електричної мережі, отримані послуги, в тому числі за перетікання реактивної електричної енергії.

Згідно п.п. 2.1, 2.2 договору власник мереж зобов'язаний забезпечувати технічну можливість для передачі користувачу електричної енергії в межах 160 кВт потужності на III класі напруги (ступінь напруги 0,4 кВт) в обсягах, визначених відповідно до договору з постачальником електричної енергії, шляхом формування електричної схеми відповідної пропускної здатності, забезпечувати на межі балансової належності електромереж підтримання параметрів якості електроенергії та узгодженості рівня надійності електропостачання відповідно до категорії струмоприймачів користувача згідно з ПУЕ.

Розділами 2-5 договору сторони передбачили права та обов'язки власника мереж та користувача. Порядок обмеження та припинення електропостачання унормований розділом 6 договору.

Згідно п. 10.4 договір укладено на строк до 30.09.2017р., набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією з сторін про відмову від цього договору або його перегляд.

Договір підписаний, скріплений печатками сторін.

Протоколом узгодження договірної ціни від 01.10.2014р. товариство з обмеженою відповідальністю "Бау- Інвест" (власник мережі) та товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Рівне" (користувач) узгодили вартість передачі електоенергії власником користувачу, яка становить 10% від вартості спожитої електоенергії користувачем (а.с. 10).

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору про спільне використання технічних мереж від 01.10.2014р. № 03/14.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що договір про спільне використання технологічних мереж укладено між власником електричних мереж і субспоживачем електричної енергії, що суперечить п.п. 1.5, 1.7 Правил. При цьому, договір не містить всіх істотних та обов'язкових умов для даного виду договору, а укладаючи договір відповідач не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності (відсутня відповідна ліцензія) для укладання договору, а тому такий правочин не можна вважати чинним та підлягає визнанню недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В ч. 7 ст. 179 ГК України зазначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлено приписами статтею 203 Цивільного кодексу України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, спірний договір може бути визнаний недійсним за наявності двох умов: перша це порушення ним прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача; друга це наявність передбачених законом підстав для визнання договору недійсним. При цьому обов'язком позивача, відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України, є доведення та підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії) регулюються Законом України "Про електроенергетику" та Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. N 28.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" та ч. 2 ст. 275 ГК України відпуск та споживання електроенергії здійснюються лише на підставі відповідного договору.

Згідно п. 5.1 Правил договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Відповідно до п. 1.5 Правил у разі підключення електроустановок споживача до електричних мереж, власник яких не є постачальником електричної енергії, та виникнення у споживача відповідно до законодавства України зобов'язань уносити плату за перетікання реактивної електроенергії, між споживачем та цим власником електричних мереж на основі типового договору укладається договір про технічне забезпечення електропостачання споживача.

Пунктом 1.7 Правил передбачено, що у разі використання технологічних електричних мереж електропередавальною організацією відносини між власником цих мереж та електропередавальною організацією, у тому числі їх взаємна відповідальність, регулюються договором про спільне використання технологічних електричних мереж, що укладається між ними на основі типового договору .

Основний споживач не має права відмовити електропередавальній організації, яка здійснює ліцензовану діяльність на закріпленій території, в укладенні (переукладенні) договору про спільне використання технологічних електричних мереж, а субспоживачу у разі дотримання ним вимог цих Правил в укладенні (переукладенні) договору про технічне забезпечення електропостачання споживача в передбачених цими Правилами випадках.

У разі укладення між основним споживачем та субспоживачем договору про технічне забезпечення електропостачання споживача цей договір та зміни до нього узгоджуються з електропередавальною організацією у частині режимів споживання електричної енергії, приєднаної потужності, режимів перетікання реактивної електроенергії та дотримання показників якості електричної енергії (п. 5.19 Правил).

До договорів, укладення яких передбачено цими Правилами, за взаємною згодою сторін можуть бути оформлені додатки. В додатках до відповідного договору обумовлюються технічні та організаційні особливості врегулювання відносин між сторонами. Додатки мають не суперечити законодавству України, в тому числі Правилам та нормативно-технічним документам (п. 5.22 Правил).

Таким чином, договірні відносини у сфері постачання електроенергії мають свої особливості, що пов'язані із специфікою предмету договору та обумовлюються спеціальним порядком його укладення.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач, як власник електромереж та відповідач, як їх користувач, врегулювали свої правовідносини договором про спільне використання технологічних мереж від 01.10.2014р. №03/14.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що останній за своєю правовою природою є договором про технічне забезпечення електропостачання споживача.

Окрім того, як вбачається з п. 1.5. Правил умовами за якими укладення договору про технічне забезпечення електропостачання споживача є обов`язковими є:

- підключення електроустановок споживача до електричних мереж, власник яких не є постачальником електричної енергії;

- виникнення у споживача відповідно до законодавства України зобов'язань уносити плату за перетікання реактивної електроенергії.

Судом апеляційної інстанції приймаються до уваги пояснення третьої особи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу (вх. №26675/17 від 12.09.2017р.), в яких ПАТ "Рівнеобленерго" вказує, що на даний час постачання третьою особою електричної енергії відповідачу електричними мережами позивача здійснюється за згодою позивача, що підтверджується тим, що останнім підписано та скріплено печаткою акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (додаток до договору постачання електричної енергії, укладеного з відповідачем). З часу укладення договору на постачання електричної енергії з ТОВ "ОСОБА_1 Рівне" (30.07.2008р.), позивач жодного разу не заявляв ПАТ "Рівнеобленерго" про припинення постачання електричної енергії ТОВ "ОСОБА_1 Рівне". ПАТ "Рівнеобленерго" вважає, що між позивачем та відповідачем договір укладений у відповідності з принципом свободи договору, не суперечить законодавству, не порушує прав та інтересів позивача. ПАТ "Рівнеобленерго" не погоджується з твердженням позивача, що між сторонами повинен бути укладений договір про технічне забезпечення електропостачання споживача, оскільки згідно п. 1.5 ПКЕЕ договір про технічне забезпечення електропостачання споживача на основі типового договору між споживачем та власником електричних мереж, який не є постачальником електричної енергії, укладається лише тоді, коли у споживача відповідно до законодавства України виникає зобовязання уносити плату за перетікання реактивної електроенергії. Разом з тим, оскільки у ТОВ "ОСОБА_1 Рівне" не виникає обовязку вносити плату за перетікання реактивної електроенергії, укладення договору про технічне забезпечення електропостачання споживача не є обовязковим для сторін, та, відповідно, дотримання положень типового договору, що визначені у ПКЕЕ, також не є обовязковим. Відповідно до п. 3.1 Методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії між електропередавальною організацією та її споживачами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 17.01.2002р. №19 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.02.2002р. №93/6381, розрахунки за перетікання реактивної електроенергії з мережі електропередавальної організації та за генерацію в її мережу згідно з відповідними додатками до договорів, передбаченими Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.96р. №28, здійснюються з усіма споживачами (крім населення), які мають сумарне середньомісячне споживання активної електроенергії за всіма точками обліку на одній площадці 5000 кВт х год. та більше. Середньомісячне споживання визначається, як правило, за даними року, що передує розрахунку ЕЕРП.

Судом апеляційної інстанції враховується, що п. 2.1. договору, укладеного між позивачем та відповідачем передбачено, що власник мереж (позивач) зобов'язаний забезпечувати технічну можливість для передачі користувачу (відповідачу) електричної енергії в межах 160 кВт потужності на III класі напруги (ступінь напруги 0,4 кВт) в обсягах, визначених відповідно до договору з постачальником електричної енергії, шляхом формування електричної схеми відповідної пропускної здатності

Отже, враховуючи викладене, апеляційним господарським судом не встановлено, а позивачем не доведено суду, що укладення між позивачем та відповідачем договору про технічне забезпечення електропостачання споживача є обов`язковим в силу закону. А тому, сторони, застосовуючи принцип свободи договору, вправі врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Матеріалами справи підтверджується, що оспорюваний договір з моменту підписання належним чином виконувався сторонами, а дії сторін по його виконанню свідчать про те, що договір фактично було укладено. Разом з тим, у разі відсутності в оспорюваному договорі будь-яких істотних умов, сторони договору вправі самостійно усунути ці порушення шляхом внесення змін до договору та підписання необхідних додатків до нього.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи позивача про те, що договір укладено відповідачем без відповідного дозволу (ліцензії), оскільки сторони договору в даному випадку не являються ні електропостачальною, ні електропередавальною організацією, які здійснюють ліцензовану діяльність на закріпленій території та відповідно до вимог закону повинні мати ліцензію.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Реалізуючи передбачене Конституцією України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Виходячи із наведених приписів, позивач, звертаючись до суду із даним позовом та вимагаючи визнати недійсним договір зобов'язаний довести, яким чином оспорюваний договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси.

Отже, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими, а відповідно до статті 33 ГПК України обов'язком позивача є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Вирішуючи спір, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Водночас, припущення позивача про невідповідність оспорюваного договору нормам чинного законодавства за відсутності при цьому порушень прав та інтересів позивача, не є підставою для визнання такого договору недійсним в судовому порядку.

Так, судом апеляційної інстанції в ході судового слідства встановлено, що 03.01.2017р. позивачем було припинено передачу електричної енергії за договором від 01.10.2014 №03/04 до розчинно-бетонного вузла від ТП-555, що перебуває на його балансі. В своїх поясненнях (вх. №26711/17 від 13.09.2017р.) позивач зазначає, що листом від 05.07.2017р. відповідач повідомив його про те, що ним здійснений демонтаж розчинно-бетонного вузла, демонтаж був проведений до кінця липня, а розчинно-бетонний вузол встановлено на території с. Великий Житин Рівненського району Рівненської області, тобто відповідач самостійно від'єднався від електромережі позивача.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що позивачем не доведено суду в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси і яким чином задоволенням позову його права будуть відновленні.

Отже, враховуючи те, що договір про спільне використання технологічних мереж від 01.10.2014р. №03/14 не суперечить закону та актам цивільного законодавства, укладення договору про технічне забезпечення електропостачання споживача не є обов`язковим для сторін, позивачем не доведено та не підтверджено в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів даним договором, а наявні неузгодженості в укладеному договорі сторони можуть усунути шляхом внесення змін до договору та підписання додатків до нього, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутності правових підстав, на які посилається позивач, для визнання недійсним договору про спільне використання технологічних мереж від 01.10.2014р. № 03/14 та відповідно задоволення позовних вимог.

Доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана вичерпна правова оцінка судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів, які відповідно до статей 33, 34 ГПК України засвідчують певні обставини і на яких ґрунтується висновок суду. Судовою колегією не встановлено порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, а тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Бау-Інвест" на рішення господарського суду Рівненської області від 17.05.17р. у справі №918/196/17 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.