РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2017Справа №910/15309/16
За позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ»

про стягнення 5 350 025,08 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Бернацька О.В. - по дов.

від відповідача: Богдан С.В. - по дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядалась справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» про стягнення 5 350 025, 08 грн.

Ухвалою суду від 26.08.2016р. порушено провадження по справі № 910/15309/16, розгляд справи призначено на 05.10.2016р.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 02.11.2016р. у справі № 910/15309/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пеню в розмірі 4 748 278, 54 грн., 317 404, 22 грн. - 3% річних, 284 342, 32 грн. інфляційні втрати та судовий збір у розмірі 80 250, 38 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017р. у справі №910/15309/16 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» задоволено, рішення Господарського суду м. Києва від 02.11.2016р. у справі №910/15309/16 скасовано, прийнято нове рішення, яким в позові Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відмовлено повністю.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017р. у справі № 910/15309/16, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.06.2017р. касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково. Рішення Господарського суду м. Києва від 02.11.2016р. у справі № 910/15309/16 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017р. у справі № 910/15309/16 скасовано, а справу № 910/15309/16 постановлено направити до Господарського суду міста Києва на новий розгляд у іншому складі суду.

Згідно автоматичного розподілу справ, справу №910/15309/16 було передано на розгляд судді Спичаку О.М.

Ухвалою від 29.06.2017р. справа №910/15309/16 прийнята до свого провадження суддею Спичаком О.М. та призначена до розгляду на 02.08.2017р.

Представник позивача у судове засідання 02.08.2017р. не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представником відповідача 01.08.2017р. через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі, а у судовому засіданні подано клопотання про продовження строків розгляду справи.

Ухвалою від 02.08.2017р. строк вирішення спору було продовжено на 15 календарних днів та відкладено розгляд справи на 04.09.2017р.

Представником позивача 04.09.2017р. через відділ діловодства суду було подано письмові заперечення по справі та клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено.

Представником відповідача 01.09.2017р. через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі на виконання вимог ухвали суду.

У судовому засіданні 04.09.2017р. представником позивача було надано усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Представником відповідача проти задоволення позовних вимог було надано заперечення.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, за висновками суду, справа може бути розглянута по суті за наявними у ній документами в судовому засіданні 04.09.2017р.

В судовому засіданні 04.09.2017р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.06.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» (покупець) було укладено договір №15-741-Н купівлі-продажу природного газу, за умовами п.1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупця у 2015 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Продавець передає покупцю у період з 01.07.2015р. по 31.12.2015р. газ в обсязі до 472 900, 00 тис. куб.м., в тому числі, по місяцям кварталів: липень 2015 року - 18 300, 000 тис. куб.м.; серпень 2015 року - 18 600, 000 тис. куб.м.; вересень 2015 року - 28 000, 000 тис. куб.м.; жовтень 2015 року - 90 000, 000 тис. куб.м.; листопад 2015 року - 128 000, 000 тис. куб.м.; грудень 2015 року - 190 000, 000 тис. куб.м. (пункт 2.1 договору №15-741-Н від 30.06.2015р.).

Відповідно до п.3.1 договору №15-741-Н від 30.06.2015р. продавець передає покупцю у загальному потоці газ: у разі передачі газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі газу від газодобувних підприємств та від підземних сховищ газу (ПСГ) у газотранспортну систему; у разі передачі імпортованого газу (за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України компанією) - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцю у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (пункт 3.3 договору №15-741-Н від 30.06.2015р.).

Згідно з п.3.4 договору №15-741-Н від 30.06.2015р. не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцю підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість; продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцю один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п.5.1 договору №15-741-Н від 30.06.2015р. ціни (граничні рівні цін) на природний газ установлюються НКРЕКП та на дату укладення цього договору становлять: у разі використання природного газу для приготування їжі та/або підігріву води - 7 188, 0000 гривень за 1000 куб.м., в тому числі, податок на додану вартість 20%; у разі використання природного газу для індивідуального опалення або комплексного споживання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води): 1) у період з 01 травня по 30 вересня (включно) - 7 188, 000 гривень за 1000 куб.м., в тому числі, податок на додану вартість 20%; 2) у період з 01 жовтня по 30 квітня (включно): за обсяг, спожитий до 200 куб.м. природного газу на місяць (включно), - 3 600, 000 гривень за 1000 куб.м., в т.ч. ПДВ 20%; за обсяг, спожитий понад 200 куб.м. природного газу на місяць, - 7 188, 000 гривень за 1000 куб.м., в тому числі, податок на додану вартість 20%.

За умовами п.5.2 договору №15-741-Н від 30.06.2015р. ціни за 1000 куб. м. природного газу без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ (4%), тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом становлять: газ, що використовується населенням для приготування їжі та/або підігріву води - 5 040, 0962 грн. за 1000 куб.м., крім того податок на додану вартість 20%; газ, що використовується населенням для індивідуального опалення або комплексного споживання (індивідуальне опалення, підігрів іжі/підігрів води): 1) у період з 01 липня по 30 вересня включно - 5 040, 0962 грн. за 1000 куб.м., крім того податок на додану вартість 20%; 2) у період з 01 жовтня по 31 грудня включно: за обсяг, спожитий до 200 куб.м. на місяць включно - 2 165, 0962 грн. за 1000 куб.м., крім того податок на додану вартість 20%; за обсяг, спожитий понад 200 куб.м. на місяць - 5 040, 0962 грн. за 1000 куб.м., крім того податок на додану вартість 20%.

У разі зміни НКРЕКП ціни на природний газ, вона є обов'язковою для сторін за договором з моменту введення її в дію, про що сторонами підписується додаткова угода до договору (п.5.3 договору №15-741-Н від 30.06.2015р.).

Відповідно до п.5.4 договору №15-741-Н від 30.06.2015р. загальна сума вартості природного газу за договором становить 1 358 624 617, 98 грн., крім того, податок на додану вартість - 20 %, усього з податком на додану вартість - 1 630 349 541, 58 гривень.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки; у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць (п.6.1 договору №15-741-Н від 30.06.2015р.).

У п.6.2 договору №15-741-Н від 30.06.2015р. сторонами погоджено, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ, та зараховується як оплата за газ; за наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточних рахунок із спеціальним режимом використання продавця.

При невиконанні покупцем вимог, передбачених пунктом 6.1 договору №15-741-Н від 30.06.2015р., продавець має право обмежити передачу газу покупцеві або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ за договором (п.6.3 договору №15-741-Н від 30.06.2015р.).

Сторони погоджуються, що покупець не зазначає призначення платежу лише у випадку перерахування коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця; у всіх інших випадках посилання на призначення платежу та розрахунковий період є обов'язковими (пункт 6.4 договору №15-741-Н від 30.06.2015р.).

У п.6.5 вказаного правочину сторони погодились, що сума, яка була сплачена покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується сторонами як погашення заборгованості покупця перед продавцем за минулі періоди за Договором, а у випадку відсутності простроченої заборгованості за договором сума, яка була сплачена покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується продавцем як авансовий платіж на наступний розрахунковий місяць.

За умовами п.7.2 договору №15-741-Н від 30.06.2015р. у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу, покупець не здійснив повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно п.11 договору №15-741-Н від 30.06.2015р. останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою № 1 від 15.10.2015 р. викладено з 01.10.2015 р. пункти 5.1, 5.2 і 5.3 договору в такій редакції:

Пункт 5.1 - ціни (граничні роздрібні ціни) на природний газ установлюються Кабінетом Міністрів України та на період з 01.10.2015р. по 31.03.2016р. (включно) становлять:

5.1. у разі використання природного газу для приготування їжі та/або підігріву води - 7188,0000 грн. за 1000 куб.м, в т.ч. ПДВ 20%;

5.1.1. У разі використання природного газу для індивідуального опалення або комплексного споживання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води):

- за обсяг, використаний до 200 куб.м природного газу на місяць (включно), - 3 600, 000 грн. за 1000 куб.м, в т.ч. ПДВ 20%;

- за обсяг, використаний понад 200 куб.м природного газу на місяць, - 7 188, 000 грн. за 1000 куб.м, в т.ч. ПДВ 20%.

5.2. ціни за 1000 куб. м. природного газу без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ (4%), тарифів на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу із спеціальними обов'язками з 01 жовтня 2015 по 31 березня 2016 (включно) становлять:

5.2.1. газ, що використовується населенням для приготування їжі та/або підігріву води - 5 045,5769 гривень за 1000 куб.м, крім того ПДВ 20%;

5.2.1. газ, що використовується населенням для індивідуального опалення або комплексного споживання (індивідуальне опалення, підігрів їжі та/або підігрів води):

- за обсяг, спожитий до 200 куб.м на місяць (включно) - 2170,5769 грн. за 1000 куб.м, крім того ПДВ 20%;

- за обсяг, спожитий понад 200 куб.м на місяць - 5 045,5769 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 20%

У разі зміни ціни на природний газ та/або зміни тарифів на транспортування та розподіл газу, торгової націнки, вони є обов'язковими для сторін за Договором з моменту введення їх в дію, про що сторонами підписується додаткова угода до договору (п. 5.3 договору №15-741-Н від 30.06.2015р. в редакції додаткової угоди № 1 від 15.10.2015 р.).

Загальна сума вартості природного газу за договором становить - 2 203 441 937,71 грн., крім того, податок на додану вартість - 20 %, всього з податком на додану вартість - 2 644 130 325, 25 грн. (п.5.4 договору №15-741-Н від 30.06.2015р. в редакції додаткової угоди № 1 від 15.10.2015 р.).

Додатковою угодою №2 від 04.11.2015р. сторони погодили з 04.11.2015р. викласти пункти 5.1, 5.2 у наступній редакції:

Пункт 5.1 договору - ціни (граничні роздрібні ціни) на природний газ установлюються Кабінетом Міністрів України та па період з 01.10.2015р. по 31.03.2016р. (включно) становлять:

5.1.1. у разі використання природного газу для приготування їжі та/або підігріву води - 7 188, 0000 грн. за 1000 куб.м, в т.ч. ПДВ 20%.

5.1.2. у разі використання природного газу для індивідуального опалення або комплексного споживання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води).

- за обсяг, використаний до 1 200 куб.м природного газу (включно) на період з 01.10.2015 по 31.03.2016 (включно), - 3600,000 грн. за 1000 куб.м, в т.ч. ПДВ 20%;

- за обсяг, використаний понад 1 200 куб.м природного газу на період з 01.10.2015 по 31.03.2016 (включно), - 7188,000 грн. за 1000 куб.м, в т.ч. ПДВ 20%.

5.2. ціни за 1000 куб. м. природного газу без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ (4%), тарифів на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу із спеціальними обов'язками з 01 жовтня 2015р. по 31 березня 2016р. (включно) становлять:

5.2.1 газ, що використовується населенням для приготування їжі та/або підігріву води - 5 045,5769 гривень за 1000 куб.м, крім того ПДВ 20%;

5.2.2. газ, що використовується населенням для індивідуального опалення або комплексного споживання (індивідуальне опалення, підігрів їжі та/або підігрів води):

- за обсяг, використаний до 1 200 куб.м природного газу (включно) на період з 01.10.2015 по 31.03.2016 (включно), - 2170,5769 грн. за 1000 куб.м, крім того ПДВ 20%;

- за обсяг, використаний понад 1 200 куб.м природного газу на період з 01.10.2015 по 31.03.2016 (включно), - 5 045,5769 грн. за 1000 куб.м, крім того ПДВ 20%.

18.12.2015р. контрагентами укладено додаткову угоду №3 до вказаного договору, відповідно до якої п.6.2 договору №15-741-Н від 30.06.2015р. сторони виклали в наступній редакції: кошти, які надійшли від продавця, будуть зараховані як переплата за умови відсутності заборгованості за цим договором або якщо погашення такої заборгованості передбачено спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписаними сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №15-741-Н від 30.06.2015р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з поставки газу.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача підтверджені, у межах договору №15-741-Н від 30.06.2015р. Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у період з липня по грудень 2015р. було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» газ на загальну суму 1 154 706 766, 27 грн., про що сторонами складено та підписано акти приймання-передачі природного газу від 31.07.2015р. на суму 89 348 464,66 грн., від 31.08.2015р. на суму 80 970 512,32 грн., від 30.09.2015р. на суму 88 207 167,13 грн.. від 31.10.2015р. на суму 200 333 739,71 грн., від 30.11.2015р. на суму 28 363 563,11 грн., від 30.11.2015р. на суму 261 948 316,04 грн., від 31.12.201 р. на суму 405 535 003,30 грн.

Проте, за твердженнями позивача, Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» було порушено строки внесення оплати за газ, що визначені договором №15-741-Н від 30.06.2015р., що і стало підставою для нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат та звернення до суду з розглядуваним позовом.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачем наголошено, що нормами чинного законодавства визначено спеціальний порядок розрахунків за природний газ з урахуванням наданих субвенцій з державного бюджету України. До того ж, вказаним учасником судового процесу зазначено, що з умов договору №15-741-Н від 30.06.2015р. полягає, що нарахування неустойки (пені) повинно здійснюватись лише на заборгованість, що існує станом на дату закінчення договору в частині поставки газу (31.12.2015р.). Означені обставини, на думку відповідача, вказують на безпідставність позовних вимог.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; законодавство, на підставі якого подається позов.

За таких обставин, враховуючи зміст ст.129 Конституції України, ст.ст.4-3, 33, 54 Господарського процесуального кодексу України, при зверненні до суду з розглядуваним позовом позивачем, насамперед, повинно бути доведено суду факт порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань, зокрема, строків оплати товару, поставленого на підставі договору №15-741-Н від 30.06.2015р.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Як вказувалось судом, згідно п.6.1 договору №15-741-Н від 30.06.2015р. оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки; у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

У п.6.2 договору №15-741-Н від 30.06.2015р. сторонами погоджено, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ, та зараховується як оплата за газ; за наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточних рахунок із спеціальним режимом використання продавця (пункт 6.2 договору №15-741-Н від 30.06.2015р.).

При невиконанні покупцем вимог, передбачених пунктом 6.1 договору№15-741-Н від 30.06.2015р., продавець має право обмежити передачу газу покупцеві або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ за договором (п.6.3 договору №15-741-Н від 30.06.2015р.).

Сторони погоджуються, що покупець не зазначає призначення платежу лише у випадку перерахування коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця; у всіх інших випадках посилання на призначення платежу та розрахунковий період є обов'язковими (пункт 6.4 договору №15-741-Н від 30.06.2015р.).

У п.6.5 вказаного правочину сторони погодились, що сума, яка була сплачена покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується сторонами як погашення заборгованості покупця перед продавцем за минулі періоди за Договором, а у випадку відсутності простроченої заборгованості за договором сума, яка була сплачена покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується продавцем як авансовий платіж на наступний розрахунковий місяць.

Отже, виходячи з системного аналізу умов укладеного між сторонами правочину полягає, що строк плати покупцем поставленого постачальником у період з липня по грудень 2015р. природного газу, настав.

Заперечення відповідача стосовно того, що позивачем до моменту звернення до суду з розглядуваним позовом в порушення п.3.4 договору №15-741-Н від 30.06.2015р. не було повернуто оригіналів підписаних з боку постачальника актів приймання-передачі природного газу за липень-грудень 2015р., не нівелюють висновків суду щодо настання строку оплати за означеними актами, оскільки положення укладеного між сторонами правочину не ставлять зобов'язання з оплати за фактично поставлений природний газ у залежність від повернення продавцем підписаних актів приймання-передачі природного газу (реального підписання актів приймання-передачі). Акти приймання-передачі природного газу підписані сторонами, скріплені печатками та не містять будь-яких зауважень. У даному випадку акти приймання-передачі газу лише документально засвідчують остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць, а тому, виходячи з показників своїх комерційних вузлів обліку газу, відповідач мав усі дані щодо фактичних щомісячних обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з постачальником. До того ж, пункт 3.4 договору №15-741-Н від 30.06.2015р. зобов'язує саме покупця надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість.

Отже, несвоєчасне повернення позивачем актів приймання-передачі природного газу не є відкладальною умовою в розумінні приписів статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні приписів статті 613 Цивільного кодексу України, а тому наявність або відсутність актів не звільняє відповідача від обов'язку сплатити вартість фактично поставленого природного газу. Вказані висновки було підтримано Вищим господарським судом України у постанові від 20.06.2017р. по справі №910/15309/16.

З огляду на вказівки Вищого господарського суду України, наведені у постанові від 20.06.2017р. по справі №910/15309/16, які у відповідності до ст.111-12 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат з визначенням періодів прострочення та суми заборгованості, лише виходячи з умов договору №15-741-Н від 30.06.2015р. щодо термінів оплати товару. При цьому, суд зазначає наступне.

За приписами ст.7 Господарського кодексу України, відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно зі статтею 12 Господарського кодексу України, держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз», а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами (субвенція) затверджено Постановою №20 від 11.01.2005р. Кабінету Міністрів України.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (ПЕК), визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, що затверджений Постановою №20 від 11.01.2005р. Кабінету Міністрів України, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, згадану вище Постанову №20 від 11.01.2005р. Кабінету Міністрів України.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Тому, при визначенні обсягу грошових зобов'язань, до яких слід застосовувати норми того чи іншого законодавства, суд повинен виходити з величини компенсації, яку буде перераховано за рахунок державного бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.09.2015 р. Головним управлінням Державної казначейської служби України в Київській області (сторона 1), Департаментом фінансів Київської обласної державної адміністрації (сторона 2), Товариством з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» (сторона 3) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (сторона остання) було прийнято спільне протокольне рішення №1957 про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

За умовами пункту 2.2. вказаного спільного протокольного рішення, Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 12 591 072,00 грн. з приміткою: «Постанова Уряду від 11.01.2005 року № 20».

Пунктом 2.5 спільного протокольного рішення передбачено, що сторона 3 перераховує стороні останній кошти у сумі 12 591 072,00 грн., у тому числі, податок на додану вартість 2 098 512,00 грн. за природний газ наданий в 2015 році згідно договору, №15-741-Н від 30.06.2015 р. за таким записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 року, № 20, дата і номер спільного протокольного рішення, за природній газ 2015 року договір № 15-741-Н від 30.06.2015 р. в т.ч. ПДВ 2 098 512,00 грн.».

16.10.2015р. Головним управлінням Державної казначейської служби України в Київській області (сторона 1), Департаментом фінансів Київської обласної державної адміністрації (сторона 2), Товариством з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» (сторона 3) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (сторона остання) прийнято спільне протокольне рішення №2118 про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

За умовами пункту 2.2. спільного протокольного рішення, Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 11 303 060,00 грн. з приміткою: «Постанова Уряду від 11.01.2005 року № 20».

Пунктом 2.5 означеного спільного протокольного рішення передбачено, що сторона 3 перераховує стороні останній кошти у сумі 11 303 060,00 грн. у тому числі, податок на додану вартість 1 883 843,33 грн. за природний газ наданий в 2015 році згідно договору № 15-741-Н від 30.06.2015 р. за таким записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 року, № 20, дата і номер спільного протокольного рішення, за природній газ 2015 року договір № 15-741-Н від 30.06.2015 р. в тому числі, податок на додану вартість 1 883 843,33 грн.».

20.11.2015р. Головним управлінням Державної казначейської служби України в Київській області (сторона 1), Департаментом фінансів Київської обласної державної адміністрації (сторона 2), Товариством з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» (сторона 3) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (сторона остання) було прийнято спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №2520, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

За умовами пункту 2.2. спільного протокольного рішення №2520 від 20.11.2015р. Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 90 096 300,00 грн. з приміткою: «Постанова Уряду від 11.01.2005 року №20».

Пунктом 2.5 спільного протокольного рішення передбачено, що сторона 3 перераховує стороні останній кошти у сумі 90 096 300,00 грн. у тому числі ПДВ 15 016 050,00 грн. за природний газ наданий в 2015 році згідно договору №15-741-Н від 30.06.2015 р. за таким записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 року, № 20, дата і номер спільного протокольного рішення, за природній газ 2015 року договір №15-741-Н від 30.06.2015 р. в тому числі, податок на додану вартість 15 016 050,00 грн.».

18.12.2015р. Головним управлінням Державної казначейської служби України в Київській області (сторона 1), Департаментом фінансів Київської обласної державної адміністрації (сторона 2), Товариством з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» (сторона 3) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (сторона остання) прийнято спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №2976, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

Згідно пункту 2.2. спільного протокольного рішення №2976 від 18.12.2015р. Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 322 524 200,00 грн. з приміткою: «Постанова Уряду від 11.01.2005 року № 20».

Пунктом 2.5 означеного спільного протокольного рішення передбачено, що сторона 3 перераховує стороні останній кошти у сумі 322 524 200,00 грн. в тому числі, податок на додану вартість 53 754 033,33 грн. за природний газ наданий в 2015 році згідно договору №15-741-Н від 30.06.2015 р. за таким записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 року, № 20, дата і номер спільного протокольного рішення, за природній газ 2015 року договір № 15-741-Н від 30.06.2015 р. в т.ч. ПДВ 53 754 033,33 грн.».

20.01.2016р. Головним управлінням Державної казначейської служби України в Київській області (сторона 1), Департаментом фінансів Київської обласної державної адміністрації (сторона 2), Товариством з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» (сторона 3) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (сторона остання) прийнято спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №127, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

Згідно пункту 2.2 вказаного спільного протокольного рішення Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 123 074 00,00 грн. з приміткою: «Постанова Уряду від 11.01.2005 року № 20».

Пунктом 2.5 спільного протокольного рішення передбачено, що сторона 3 перераховує стороні останній кошти у сумі 123 074 00,00 грн. в тому числі, податок на додану вартість 20 512 333,33 грн. за природний газ наданий в 2015 році згідно договору №15-741-Н від 30.06.2015 р. за таким записом в графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 року, № 20, дата і номер спільного протокольного рішення, за природній газ 2015 року договір № 15-741-Н від 30.06.2015 р. в т.ч. ПДВ 20 512 333,33 грн.».

Наразі, виходячи з наведених вище норм чинного законодавства, прийняття вищевказаних спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, слід вважати лише елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. Дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб, оскільки правовідносини, що регулюються нормами відповідного законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і з цього ж моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування.

За таких обставин, підписавши спільні протокольні рішення сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений за договором №15-741-Н від 30.06.2015р.

Таким чином, у даному випадку можливість та наявність підстав для застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань за договором №15-741-Н від 30.06.2015р. ставиться в залежність як від умов договору, так і від виконання сторонами вказаних вище спільних протокольних рішень (в частині грошових зобов'язань, розрахунок за якими здійснюється за рахунок субвенцій з державного бюджету).

На виконання вказівок Вищого господарського суду України, наведених у постанові від 20.06.2017р. по справі №910/15309/16, які у відповідності до ст.111-12 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, з метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, а саме встановлення обставин належного виконання відповідачем умов наведених вище спільних протокольних рішень, ухвалою від 02.08.2017р. судом було зобов'язано відповідача надати документально підтверджені письмові пояснення стосовно строків надходження грошових коштів від Державної казначейської служби України згідно спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №1957 від 18.09.2015р., №2118 від 16.10.2015р., №2520 від 20.11.2015р., №2976 від 18.12.2015р., №127 від 20.01.2016р.

На виконання вимог ухвали суду, Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» було надано до матеріалів справи банківські виписки з власного рахунку, в яких відображено надходження грошових коштів на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №1957 від 18.09.2015р., №2118 від 16.10.2015р., №2520 від 20.11.2015р., №2976 від 18.12.2015р., №127 від 20.01.2016р.

Зокрема, згідно змісту представлених суду банківських виписок вбачається, що грошові кошти, в сумах визначених спільними протокольними рішеннями, надійшли на рахунок відповідача 24.09.2015р., 26.10.2015р., 25.11.2015р., 23.12.2015р., 24.12.2015р., 28.01.2016р. та 29.01.2016р.

Одночасно, за умовами п.3 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №1957 від 18.09.2015р., №2118 від 16.10.2015р., №2520 від 20.11.2015р., №2976 від 18.12.2015р., №127 від 20.01.2016р. сторони зобов'язуються перерахувати кошти наступній стороні не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок.

З наявних в матеріалах справи документів судом встановлено, що на виконання означених протокольних рішень Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» перераховано на адресу позивача грошові кошти, що надійшли від Департаменту фінансів Київської обласної держадміністрації, у строки та розмірі, які визначено спільними протокольними рішеннями, що підтверджується, платіжними дорученнями №2 від 24.09.2015р., №5 від 26.10.2015р., №25.11.2015р., №14 від 21.12.2015р., №1 від 27.01.2016р.

Отже, виходячи з того, що Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» було належним чином виконано свої зобов'язання з оплати газу отриманого за договором №15-741-Н від 30.06.2015р. в частині оплати товару у порядку, строки та обсязі, визначені спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №1957 від 18.09.2015р., №2118 від 16.10.2015р., №2520 від 20.11.2015р., №2976 від 18.12.2015р., №127 від 20.01.2016р., суд дійшов висновку, що застосування заходів відповідальності до відповідача є обґрунтованим лише в частині грошових зобов'язань, виконання яких здійснювалось Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» поза межами спільних протокольних рішень.

Як вказувалось судом, відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що формулювання ст.625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічну правову позицію наведено у Листі б/н від 01.07.2014р. Верховного суду України «Аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» та постановах від 06.06.2012р. і від 24.10.2011р. Верховного Суду України по справах №6-49цс12 та № 6-38цс11.

Отже, враховуючи наведені вище висновки стосовно того, що застосування заходів відповідальності у даному випадку може бути здійснено лише в частині грошових зобов'язань, виконання яких здійснювалось Товариством з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» поза межами спільних протокольних рішень у відповідності до умов договору №15-741-Н від 30.06.2015р., суд дійшов висновку, що обґрунтованим є стягнення з відповідача 3% річних на загальну суму 109 675,60 грн., з яких за порушення грошових зобов'язань з оплати газу, поставленого у липні 2015р. - 7718,88 грн., в серпні 2015р. - 17196,58 грн., у вересні 2015р. - 56804,25 грн., у жовтні 2015р. - 26877,75 грн., у листопаді 2015р. - 1075,75 грн. та у грудні 2015р. - 2,39 грн.

Одночасно, здійснивши перерахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є стягнення з відповідача інфляційних втрат на суму 283 465,23 грн.

У застосуванні індексації слід враховувати рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі №62-97р від 03.04.1997р. Верховного Суду України.

Відповідно до Листа №62-97р. від 03.04.1997р. Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» та Інформаційного листа №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. Вищого господарського суду України «Про практику застосування ВГСУ у розгляді справ окремих норм матеріального права» сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Вказані рекомендації щодо нарахування на суму заборгованості інфляційних втрат також викладено у Листі б/н від 01.07.2014р. Верховного Суду України «Аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві».

Виходячи з принципу повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, суд також дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення пені в сумі 4 748 278,54 грн. При цьому, суд виходив з наступного.

Судом зазначалось, що за приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

За умовами п.7.2 договору №15-741-Н від 30.06.2015р. у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу, покупець не здійснив повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

З системного аналізу наведеної вище умови договору полягає, що сторони погодили підставу для нарахування пені - наявність заборгованості станом на 20 число місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору, та визначили суму, на яку нараховується пеня, якою є сума боргу станом на дату закінчення строку дії договору. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 17.05.2017р. Вищого господарського суду України по справі №903/602/16.

Розділом ХІ договору №15-741-Н від 30.06.2015р. сторони передбачили, що договір діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

З представлених до матеріалів справи документів вбачається, що станом на 31.12.2015р. за договором №15-741-Н від 30.06.2015р. заборгованість становила 662,73 грн.

Отже, виходячи зі змісту п.7.2 укладеного між сторонами правочину, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є стягнення з відповідача пені на суму 35,06 грн., що розрахована за період з 21.01.2016р. по 04.03.2016р. на заборгованість в розмірі 662,73 грн.

Всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Судовий збір згідно з приписами ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторін пропорційно задоволених вимог.

Одночасно, за приписами п.4.4 Постанови №7 від 21.02. 2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Враховуючи результати апеляційного та касаційного оскарження рішень по справі, а також, кінцеві висновки суду щодо часткового задоволення позовних вимог, судові витрати за оскарження судових актів також підлягають розподіленню між сторонами пропорційно задоволених вимог. Зокрема, за апеляційне оскарження судового рішення по справі судові витрати в сумі 6487,40 грн. підлягають стягненню з позивача на користь відповідача, а за оскарження в касаційному порядку судовий збір в сумі 7077,17 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» (04108, м.Київ, проспект Свободи, будинок 2Г, ЛІТ. А, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м.Київ, вул.Богдана Хмельницького, будинок 6, ) пеню в сумі 35,06 грн., 3% річних в розмірі 109 675,60 грн., інфляційні втрати в сумі 283 465,23 грн. та судові витрати в розмірі 12974,80 грн.

3. Задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м.Київ, вул.Богдана Хмельницького, будинок 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» (04108, м.Київ, проспект Свободи, будинок 2Г, ЛІТ. А, ) судові витрати в сумі 6487,40 грн.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

11.09.2017 р.

Суддя О.М. Спичак