ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року Справа № 909/870/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коваленка В.М.- головуючого (доповідач у справі),
Погребняка В.Я.,
Полякова Б.М.,
розглянувши касаційну скаргупублічного акціонерного товариства "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК" Оберемка Р.А.
на постанову та ухвалувід 13.01.2017 Львівського апеляційного господарського суду від 20.10.2016 господарського суду Івано-Франківської області
у справі№ 909/870/16 господарського суду Івано-Франківської області
за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Трускавецьінвест"
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Ті-Ей-Бі Авіа Груп"
пробанкрутство

представники сторін в судове засідання не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 11.10.2016 у справі № 909/870/16 прийнято до розгляду заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Трускавецьінвест" (далі - ТОВ "Трускавецьінвест", Кредитор) про порушення справи про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Ті-Ей-Бі Авіа Груп" (далі - ТОВ "Ті-Ей-Бі Авіа Груп", Боржник) в порядку загальних норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 20.10.2016 (суддя Стефанів Т.В.) порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Ті-Ей-Бі Авіа Груп", визнано безспірні вимоги кредитора - ТОВ "Трускавецьінвест" в сумі 460 000 грн. 00 коп.; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів і процедуру розпорядження майном Боржника, а розпорядником майна ТОВ "Ті-Ей-Бі Авіа Груп" призначено арбітражного керуючого Надлонка Андрія Івановича тощо.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, публічне акціонерне товариство "Європейський газовий банк" (далі - ПАТ "Єврогазбанк", Банк) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК" Оберемка Р.А. звернулося до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 20.10.2016.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.01.2017 (головуючий суддя - Гриців В.М., судді: Давид Л.Л., Малех І.Б.) апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 20.10.2016 - без змін. При цьому зі скаржника також стягнуто 1378 грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями судів, публічне акціонерне товариство "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК" Оберемка Р.А. звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати як ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 20.10.2016, так і постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.01.2017 та припинити провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами норм матеріального права, зокрема ст.ст. 5, 11, 13, 16 Закону про банкрутство, а також норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, ухвалюючи рішення про порушення справи про банкрутство ТОВ "Ті-Ей-Бі Авіа Груп", суд першої інстанції визнав подані матеріали достатніми для порушення провадження у справі про банкрутство, встановив обґрунтованість та підтвердженність належними доказами вимог ініціюючого кредитора, їх безспірність та розмір таких вимог, що перевищує 300 мінімальних розмірів заробітної плати та складає 460 000 грн. 00 коп. основного боргу, які не сплачені Боржником протягом 3-х місяців з дня відкриття виконавчого провадження. Крім цього, за результатами розгляду належним чином поданої заяви про призначення арбітражного керуючого Надлонка А.І., кандидатура якого було визначена за автоматизованою системою з відбору кандидатів на призначення арбітражного керуючого у справах про банкрутство, суд вирішив призначити розпорядником майна Боржника вказану особу, як таку, кандидатура якого відповідає вимогам та нормам законодавства.

Підтримуючи вказані висновки, апеляційний суд, здійснюючи апеляційне провадження у справі, визнав право Банку, як кредитора та учасника провадження у даній справі про банкрутство, вимоги якого до Боржника заявлені в установленому порядку та підтверджені доказами у справі, на апеляційне оскарження ухвали про порушення справи про банкрутство Боржника. Також, враховуючи, що апеляційним судом під час порушення апеляційного провадження була задоволена заява Банку та відстрочений строк сплати судового збору за подання апеляційної скарги, однак скаржником судовий збір до прийняття постанови апеляційним судом сплачений не був, а заява Банку про звільнення від сплати судового збору відхилена, апеляційний суд вирішив стягнути з Банку вказаний судовий збір в сумі 1378 грн. 00 коп.

Однак, суд касаційної інстанції не погоджується із наведеними висновками апеляційного суду, оскільки вони зроблені із порушенням норм процесуального права щодо меж здійснення перегляду судового рішення в апеляційному порядку, із порушенням норм матеріального права та невірним застосуванням норм процесуального права.

Так, відповідно до норм ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вже зазначено вище, предметом перегляду в апеляційному порядку Банком було визначене судове рішення місцевого суду про порушення справи про банкрутство Боржника, з перегляду якого і було порушене апеляційне провадження ухвалою від 05.12.2016 (а.с. 160).

Між тим, з'ясовуючи обставини та вирішуючи про право Банку на апеляційне оскарження вказаної ухвали місцевого суду, суд апеляційної інстанції, в порушення норм ст.ст. 91, 101 ГПК України вийшов за межі відповідного апеляційного перегляду, розглянувши по суті заявлені Банком у даній справі після ухвалення оскаржуваної ухвали місцевого суду від 20.10.2016 кредиторські вимоги до Боржника та вирішивши по суті відповідне питання - визнавши підтвердженими вказані кредиторські вимоги до Боржника на відповідні суми.

При цьому, касаційний суд наголошує на тому, що під час здійснення перегляду в апеляційному порядку ухвали про порушення справи про банкрутство боржника за загальною процедурою банкрутства, до меж перегляду відносяться зокрема такі питання, як наявність, обґрунтованість та підтвердженість належними доказами підстав для порушення справи про банкрутство боржника, у тому числі обґрунтованість та підтвердженість належними доказами вимог лише ініціюючого кредитора (кредиторів), тобто вимог, що стали матеріальною та правовою підставою для порушення відповідної справи про банкрутство.

Як же вбачається з матеріалів справи та встановив апеляційний суд, Банк не є ініціюючим кредитором у розумінні ст. 1 Закону про банкрутство.

Виходячи ж з норм ч. 2 ст. 25 Закону про банкрутство, розгляд та вирішення питання про визнання вимог кредиторів, що не є ініціюючими та звернулися із заявами про визнання їх вимог вже після порушення справи про банкрутство боржника та оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство, здійснюється після ухвалення та набрання законної сили рішення про порушення справи про банкрутство - зокрема, у процедурі розпорядження майном під час розгляду заяви кредитора про визнання його кредиторських вимог, за результатами чого місцевим судом приймається відповідне рішення - ухвала. У апеляційного ж суду виникає право розглядати (переглядати) та надавати оцінку заявленим у справі кредиторським вимогам згаданих кредиторів у разі оскарження зазначеної ухвали місцевого суду - про визнання кредиторських вимог, та здійснення апеляційного провадження з перегляду такої ухвали.

У зв'язку із викладеним касаційний суд вважає, що апеляційний суд передчасно та за відсутністю матеріальних та правових підстав здійснив розгляд по суті заявлених Банком кредиторських вимог до Боржника та зробив відповідні висновки, що є неправомірним.

Стосовно ж визнаного апеляційним судом права Банку на апеляційне оскарження ухвали про порушення справи про банкрутство Боржника касаційний суд зазначає наступне.

Звертаючись з апеляційною скаргою, ПАТ "Єврогазбанк" позиціонує себе та обґрунтовує своє право на апеляційне оскарження у даній справі наявністю у нього до Боржника кредиторських вимог, а апеляційний суд визнає це право, у тому числі у зв'язку із наявністю ухвали місцевого суду про прийняття до розгляду відповідної заяви Банку.

Між тим, касаційний суд звертає увагу, що незважаючи на вказані аргументи, скаржником ні у справі, ні до апеляційної скарги, ні до касаційної скарги не додано доказів визнання ухвалою суду, зокрема в порядку норм ст. 25 Закону про банкрутство, заявлених Банком до Боржника кредиторських вимог (у тому числі на виконання вимог ухвали касаційного суду від 18.08.2017).

Стосовно ж нормативного регулювання реалізації права ПАТ "Єврогазбанк" на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у даній справі, колегія суддів звертає увагу на таке.

Дійсно, за нормами ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Норми п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України встановлюють серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, Господарський процесуальний кодекс України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 91 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 ГПК України справи про банкрутство розглядаються в порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Між тим приписами ч. 6 ст. 106 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі про банкрутство.

У розумінні абз. 14 ст. 1 Закону про банкрутство сторонами у справі про банкрутство визнаються конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів) та боржник.

В свою чергу, у відповідності до абз. 16 ст. 1 Закону про банкрутство учасниками провадження у справі про банкрутство визнано таких осіб: сторони (конкурсні кредитори та боржник), забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) суб'єкта підприємницької діяльності - боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Відтак, в силу особливостей справи про банкрутство (ст. 41 ГПК України), коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справі про банкрутство, діючим законодавством звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

Як вбачається, дана справа про банкрутство порушена за загальною процедурою банкрутства, де виявлення всіх без виключення кредиторів боржника відбувається у порядку, встановленому ст. 23 Закону про банкрутство.

Так, згідно з частиною 1 зазначеної статті конкурсні кредитори боржника протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду заяви з вимогами до боржника.

Отже, на стадії підготовчого засідання до моменту офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство відсутні інші, окрім боржника, ініціюючого кредитора та розпорядника майна, учасники провадження у справі, так як кредитори можуть набути статусу учасника провадження у справі виключно шляхом подання заяв з грошовими вимогами до боржника у порядку, встановленому ст. 23 Закону про банкрутство (тобто після здійснення офіційного оприлюднення відповідного оголошення).

За нормами ч. 6 цієї ж статті заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких є заперечення боржника чи інших кредиторів, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду.

За наслідками розгляду зазначених заяв господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів.

При цьому, слід наголосити на тому, що предметом розгляду в апеляційному порядку за скаргою ПАТ "Єврогазбанк" стала ухвала про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Ті-Ей-Бі Авіа Груп", тобто ухвали підготовчого засідання.

Відповідно ж до норм ч. 9 ст. 16 Закону про банкрутство в ухвалі про порушення провадження у справі про банкрутство зазначається, зокрема, про порушення провадження у справі про банкрутство; визнання вимог кредитора та їх розмір; введення мораторію на задоволення вимог кредиторів; введення процедури розпорядження майном; призначення розпорядника майна, встановлення розміру оплати його послуг та джерела її сплати; строк подання розпорядником майна до господарського суду відомостей про результати розгляду вимог кредиторів, який не може перевищувати місяця та двадцяти днів після дати проведення підготовчого засідання суду; дату складення розпорядником майна реєстру вимог кредиторів та подання його на затвердження до господарського суду, яка не може бути пізніше місяця та двадцяти днів після дати проведення підготовчого засідання суду.

В п. 10 цієї ж статті зазначено, що з метою виявлення усіх кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, здійснюється офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет.

За таких обставин, заявник апеляційної скарги - ПАТ "Єврогазбанк", у зв'язку з, не настанням у даній справі такого правового наслідку, з яким Закон про банкрутство пов'язує набуття ним статусу конкурсного кредитора (або забезпеченого кредитора) та, відповідно, сторони або учасника провадження у справі, а тому не мав належних процесуальних прав на оскарження ухвали підготовчого засідання у даній справі про банкрутство. Відтак, судом апеляційної інстанції неправомірно здійснено перегляд ухвали від 20.10.2017 за апеляційною скаргою не учасника справи про банкрутство.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 25.02.2015 у справі № 910/19650/13, від 08.04.2015 у справі № 925/2369/14, від 06.04.2016 у справі № 914/4284/15, від 26.12.2016 у справі № 924/1925/15.

При цьому, посилання ПАТ "Єврогазбанк" у своїй апеляційній скарзі на норми ст. 91 ГПК України касаційний суд вважає необґрунтованими, так як оскаржуваною ухвалою підготовчого засідання не вирішувалось питання про права та обов'язки цього банку.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна інстанція невірно застосувала наведені норми Закону про банкрутство та ГПК України, а також не врахувала положення п. 52 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 (із змінами та доповненнями) "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", здійснивши по суті саме за скаргою Банку перегляд ухвали підготовчого засідання у даній справі.

Стосовно факту здійснення апеляційного провадження та винесення постанови за відсутністю доказів сплати Банком судового збору за подання апеляційної скарги, із зазначенням про рішення щодо покладення судових витрат за розгляд апеляційної скарги на Банк, касаційний суд вважає це рішення правомірним та таким, що відповідає законодавству - нормам ст. 8 Закону України "Про судовий збір", а також роз'ясненням, наведеним в п. 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7 (із змінами та доповненнями).

Що ж до суми вказаного судового збору, що була стягнення з Банку за оскаржуваною постановою -1378 грн. 00 коп., касаційний суд не погоджується із рішенням апеляційного суду в цій частині, оскільки таке рішення не відповідає нормам законодавства.

Так, за нормами пп. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції станом на день звернення Банку із апеляційною скаргою у даній справі) за подання до господарського суду апеляційних скарг у справі про банкрутство ставка судового збору складає 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Як вже було вказано вище, предметом апеляційного оскарження була визначена ухвала про порушення справи про банкрутство.

За нормами пп. 9 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції станом на день звернення із заявою про порушення даної справи про банкрутство) за подання до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство ставка судового збору, що підлягає сплаті, складає 10 розмірів мінімальної заробітної плати, що становило, з урахуванням приписів ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", в жовтні 2016 року (на час звернення із заявою про порушення даної справи про банкрутство) -13 780 грн. 00 коп.

Отже, за подання (а відповідно і за розгляд) апеляційної скарги Банку на ухвалу місцевого суду від 20.10.2016 судовий збір підлягав сплаті (стягненню) в сумі 15 158 грн. 00 коп.

У зв'язку із викладеним та виходячи з приписів ч. 3 ст. 1119 ГПК України, касаційний суд вирішив скасувати прийняту незаконно, всупереч норм матеріального та з грубим порушенням норм процесуального права оскаржувану постанову апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Дійшовши такого висновку, касаційні вимоги про скасування ухвали місцевого суду від 20.10.2016 задоволенню не підлягають. Апеляційному ж суду при новому розгляді справи, слід усунути недоліки та порушення, наведені в даній постанові, та винести рішення, відповідно до ст. 11112 ГПК України, з урахуванням наведених вказівок касаційного суду та у відповідності до норм діючого законодавства.

Поряд з викладеним касаційний суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат у справі відповідно до ст. 49 ГПК України.

При цьому, Вищий господарський суд України відхиляє подане 05.09.2017 ПАТ "Єврогазбанк" клопотання про звільнення останнього від сплати судового збору за подання касаційної скарги у даній справі у зв'язку із наступним.

За приписами ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Разом з тим, скаржником в клопотанні про звільнення від сплати судового збору належним чином не обґрунтовано та не подано жодних належних доказів на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому порядку і розмірі. Клопотання заявника касаційної скарги зводиться до апелювання щодо запровадженої стосовно банківської установи скаржника процедури ліквідації, до викладення змісту норм чинного законодавства, які, на думку скаржника, вказують на необхідність врахування судом майнового стану скаржника.

При цьому, колегія суддів зазначає, що ст. 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а тому самі лише обставини, пов'язані із зміною правового режиму роботи банківської установи - застосування передбачених законодавством процедур, що можуть запроваджуватись до банківських установ, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Крім цього, до винесення даної постанови касаційним судом Банк не виконав вимоги ухвали Вищого господарського суду від 18.08.2017, якою Банку було відстрочено сплату судового збору за подання касаційної скарги, а клопотання про звільнення від сплати судового збору, як вже зазначено, відхилено касаційним судом.

Отже, виходячи з приписів пп. 5, 9 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції станом на день звернення із заявою про порушення даної справи про банкрутство), ст. 8 цього ж закону в діючій редакції, п. 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7 (із змінами та доповненнями), касаційний суд вирішив стягнути з ПАТ "Єврогазбанк" в доход Державного бюджету України судовий збір за подання касаційної скарги у даній справі - в сумі 16 536 грн. 00 коп.

З урахуванням викладеного та керуючись нормами ст.ст. 4, 8 Закону України "Про судовий збір", ст.ст. 1, 10, 16, 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст.ст. 41, 49, 91, 106, 1115, 1117, 1119-11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК" Оберемка Р.А. задовольнити частково.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.01.2017 у справі № 909/870/16 скасувати.

3. Справу № 909/870/16 направити на новий розгляд до Львівського апеляційного господарського суду.

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства "ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ГАЗОВИЙ БАНК" (, м. Київ, просп. Московський, 16, 04073) в доход Державного бюджету України 16 536 (шістнадцять тисяч п'ятсот тридцять шість тисяч гривень) 00 коп. судового збору за подання касаційної скарги.

Господарському суду Івано-Франківської області видати відповідний наказ.

Головуючий В.М. Коваленко

Судді В.Я. Погребняк

Б.М. Поляков

Постанова виготовлена та підписана 07.09.2017