РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2017Справа №910/10212/17

За позовом Фермерського господарства Гайворонського А.І. Дніпропетровської області

до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" м. Києва

про визнання договору недійсним,

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача: Старенко І.І.,

від відповідача: Кобзар Ю.Б.

СУТЬ СПОРУ :

у червні 2017 року Фермерське господарство Гайворонського А.І. звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що між ним і відповідачем укладено договір фінансового лізингу № DNН2LNI04326 від 17 жовтня 2013 р. згідно з яким відповідач (лізингодавець) зобов'язався придбати і передати йому (лізингоодержувачеві) в платне володіння і користування, а після виплати всієї суми платежів у власність, трактор Case IH MX 340 dfhnscn. б/в вартістю 762841,51 грн. (р.в. 2011, № ZBRD09099), та обприскувач самохідний Case IH SPX 3330, б/в вартістю 1263990,80 грн. (р.в. 2011, № YBTO31874), а він в свою чергу прийняти та оплачувати за користування указаним майном відповідно до графіку сплати лізингових платежів (додаток № 2 до договору).

Умовами п. 2.4 договору передбачено, що винагороду за користування майном у розмірі згідно формули зазначеної у договорі, використовується значення офіційного курсу національної валюти України до долара США на день розрахунку.

Посилаючись на те, що вказаний договір укладений з порушенням вимог ст.ст. 180, 189 ГК України, ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг", оскільки формування цін у доларовому еквіваленті можливе лише в частині імпортної складової структури ціни, позивач на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України просив задовольнити позов та визнати цей договір недійсним.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність заявлених вимог, відповідність умов спірного договору вимогам чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2013 р. між сторонами по справі укладений договір фінансового лізингу № DNН2LNI04326.

За умовами договору фінансового лізингу відповідач зобов'язався придбати і передати позивачу в платне володіння і користування, а після виплати всієї суми платежів у власність, трактор Case IH MX 340 dfhnscn. б/в вартістю 762841,51 грн. (р.в. 2011, № ZBRD09099), та обприскувач самохідний Case IH SPX 3330, б/в вартістю 1263990,80 грн. (р.в. 2011, № YBTO31874), а останній - прийняти та оплачувати за користування указаним майном відповідно до графіку сплати лізингових платежів (додаток № 4 до договору).

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін, наявними у матеріалах копіями вищезгаданого договору та додатками до нього.

На виконання умов договору фінансового лізингу відповідач передав позивачу трактор Case IH MX 340 dfhnscn. б/в вартістю 762841,51 грн. (р.в. 2011, № ZBRD09099) та обприскувач самохідний Case IH SPX 3330, б/в вартістю 1263990,80 грн. (р.в. 2011, № YBTO31874), що підтверджується актом приймання-передачі майна від 22 жовтня 2013 р.

Розмір, структура, строки сплати лізинговий платежів врегульовані графіком внесення лізинговий платежів, зазначеними в додатку № 2 до договору (п. 2.2 договору).

Відповідно до умов п. 2.4 договору лізингоодержувач сплачує банку також винагороду за користування майном. Формула розрахунку розміру винагороди містить значення офіційного курсу національної валюти України до долара США на день розрахунку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на укладення спірного договору з порушенням вимог ст.ст. 180, 189 ГК України, ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг", оскільки формування цін у доларовому еквіваленті можливе лише в частині імпортної складової структури ціни.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Таким чином, погоджені сторонами умови про формування ціни договору відповідають вищевказаним вимогам закону.

Доказів невідповідності спірного договору іншим вимогам чинного законодавства суду не надано.

За таких обставин у задоволенні позову відповідно до вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові Фермерського господарства Гайворонського А.І. Дніпропетровської області відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар