ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2017р. Справа № 917/1173/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер - Авіа", пр - т. Повітрофлотський 79, м. Київ 36,03036

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1,39600

про стягнення 74 138,12 грн. заборгованості

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: відсутні

від відповідача: відсутні

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Мастер - Авіа" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 74 138,12 грн. заборгованості за договором оренди нерухомого майна №МА 375/15 від 01.12.2015 року, з яких: 62220,61 грн. - сума основного боргу, 2253,88 грн. - 3% річних, 9663,63 грн. - втрати від інфляції.

Суд ухвалою від 21.07.2017 року порушив провадження у справі №917/1173/17 та призначив її до розгляду у судовому засіданні на 10.08.2017 року.

08.08.2017 року від позивача на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі надійшли наступні документи: докази направлення відповідачу акту звірки взаєморозрахунків, докази часткової сплати, витяг з ЄДР, довідка №М-1.1-14-718 та довідка №М-1.1-14-717, наказ про призначення, копії довіреностей (арк. с. 155-181).

В судовому засіданні 10.08.2017 року суд розпочав слухання справи по суті.

Представники позивача виклали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні в повному обсязі. Суд оглянув оригінали документів, вказаних в додатку до позовної заяви, наданих в судовому засіданні представниками позивача.

В зв'язку з неявкою відповідача в судове засідання 10.08.2017 року та невиконання ним вимог ухвали, суд відклав розгляд справи на 07.09.2017 року.

04.09.2017 року від позивача на виконання вимог ухвали суду від 10.08.2017 року надійшов детальний розрахунок 3% річних та інфляційних (арк. с. 189-209).

Позивач в судове засідання 07.09.2017 року не з'явився. Ухвалою суду від 10.08.2017 року явка позивача була визнана судом необов'язковою.

Відповідач також в судове засідання 07.09.2017 року не з'явився, хоча і був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи), відзив на позовну заяву не подав, вимоги п. 4 ухвали суду від 21.07.2017 року про порушення провадження у справі та п.3 ухвали суду від 10.08.2017 року не виконав.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, господарський суд двічі повідомляв належним чином відповідача про дату, час і місце судового розгляду, то справа розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 07.09.2017 року суд оголосив вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

01.12.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мастер - Авіа" (далі позивач, орендодавець) і Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі відповідач, орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна № МА 375/15 з додатками (арк. с. 31-59).

Умовами даного договору сторони погодили наступне:

- в порядку і на умовах цього договору орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування частину будівлі терміналу, а саме: а саме: нежитлову площу №138 на 1-му поверсі площею 30 кв. м., у відповідності з Правилами Бізнес-Терміналу , додатком № 3 до даного договору(п.1.1. договору);

- об'єкт оренди передається орендодавцем та приймається орендарем протягом 5 робочих днів з моменту підписання акту № 1 уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін (п. 4.1. договору);

- орендар зобов'язаний сплачувати орендодавцю гарантійний платіж, орендну плату, експлуатаційні платежі, відшкодування витрат за комунальні послуги та інші платежі, визначені договором (у тому числі штрафні санкції і відшкодування збитків у разі настання обставин, визначених даним договором) (п. 5.1. договору);

- сторони домовились, що орендна плата за використання 1, 00 кв. м. загальної площі об'єкта оренди за 1 календарний місяць складає 572,16 грн. без ПДВ крім того 20% ПДВ у розмірі 114,43 грн. Всього з ПДВ 686,59 грн. Орендар сплачує орендодавцю орендну плату за користування об'єктом оренди у розмірі 20597,76 грн. у тому числі 20% ПДВ в розмірі 3432,96 грн. за місяць (п. п. 5.2.2, 5.2.4 договору);

- орендна плата вноситься орендарем щомісячно шляхом її безготівкового перерахування на поточний рахунок орендодавця. Підставою для перерахування орендарем орендної плати є рахунок, що виставляється орендодавцем, в період з 25 числа місяця, що йде перед звітним по 1 число звітного місяця. Рахунок-фактура буде надсилатися у форматі PDF на електронну адресу орендаря (п. 5.2.5.1 договору);

- починаючи з першого повного календарного місяця оренди, орендар зобов'язується сплачувати орендну плату не пізніше 5 числа поточного місяця, згідно рахунку-фактури. У разі відсутності у орендаря рахунку-фактури на оплату орендної плати з будь-яких причин орендар зобов'язаний сплатити орендну плат у зазначений в цьому пункту термін на підставі даного Договору в чинному розмірі орендної плати. (п. 5.2.5.2 договору);

- орендар зобов'язаний вносити експлуатаційні послуги оренди в розмірах, у порядку та в строки, обумовлені даним договором. Експлуатаційні послуги розраховуються, виходячи із загальної орендованої площі та сплачуються орендарем разом з орендною платою і у такому ж порядку, що й орендна плата, визначеному у п. 5.2.3. даного договору (п. п. 5.4.1, 5.4.2 договору);

- орендар сплачує орендодавцю експлуатаційні послуги у розмірі 5767,50 грн. за місяць у тому числі 20% ПДВ в розмірі 961,25 грн. за місяць (п. 5.4.5. договору);

- орендар відшкодовує орендодавцю вартість спожитих комунальних послуг, якими він користується, а саме витрати за спожиту орендарем електроенергію, витрати за водопостачання, водовідведення та теплопостачання, які визначаються на підставі додатку № 4 (вартість комунальних послуг). Оплата зазначених у даному пункті витрат, проводиться орендарем не пізніше 3 робочих днів з моменту виставлення орендареві рахунків (п. 5.5.1. договору);

- останнім днем кожного календарного місяця сторони підписують акти виконаних робіт. В акті вказується: об'єкт оренди, період оренди, розмір орендної плати, розмір відшкодування витрат на комунальні послуги. Вказаний акт складається орендодавцем та надається орендарю на підписання. Орендар зобов'язаний протягом 5 робочих днів з моменту надання орендодавцем акту повернути орендодавцеві підписаний акт, або надати письмову мотивовану відмову в його підписанні у зазначений строк. У випадку неотримання орендодавцем у встановлений даним пунктом строк підписаного орендарем акту або мотивованої відмови в його підписанні, зобов'язання орен6додавця з надання послуг, зазначених у акті, сторони вважають виконаними належним чином та прийнятими орендарем у повному обсязі, а акт підписаним (п. 5.5.2. договору).

Відповідно до акту приймання-передачі в орендне користування об'єкта оренди №1 від 01.12.2015 року орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлову площу №138 в будівлі терміналу на 1-му поверсі загальною площею 30 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 (арк. с. 60).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, на порушення відповідачем умов договору оренди в частині оплати оренди нежитлового приміщення, експлуатаційних послуг, компенсації послуг з постачання питної води, приймання стічних вод через приєднані мережі, вартості вивозу ТПВ, вартості активної електроенергії, поставку теплової енергії (опалення) та поставку теплової енергії (гаряча вода) в сумі 62 220,61 грн. за період з січня 2016 року по червень 2016 року (включно). На підтвердження використання відповідачем орендованого майна за договором позивачем надано акти здачі прийняття робіт (надання послуг) та докази їх вручення (арк. с. 77-112).

Як вказує позивач, ним неодноразово направлялися на адресу відповідача претензії щодо несвоєчасного виконання договірних зобов'язань № М-1.1-14-304 від 06.04.2016 p., № М-1.1-14-458 від 15.06.2016 p., № M-U-14- 626 від 11.08.2016 p., які відповідачем залишені без розгляду та задоволення (арк. с. 71-76).

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами договору оренди нерухомого майна №МА 375/15 від 01.12.2015 року, яка складається з 62220,61 грн. суми основного боргу, 2253,88 грн. 3% річних, 9663,63 грн. втрат від інфляції (розрахунок арк. с. 190-209).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтями 6, 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 6 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст.ст. 1, 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання за договором оренди щодо оплати оренди нежитлового приміщення, експлуатаційних послуг, компенсації послуг з постачання питної води, приймання стічних вод через приєднані мережі, вартості вивозу ТПВ, вартості активної електроенергії, поставку теплової енергії (опалення) та поставку теплової енергії (гаряча вода) виконав лише частково, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем на момент прийняття рішення складає 62 220,61 грн.

Враховуючи викладене вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості щодо оплати оренди нежитлового приміщення, експлуатаційних послуг, компенсації послуг з постачання питної води, приймання стічних вод через приєднані мережі, вартості вивозу ТПВ, вартості активної електроенергії, поставку теплової енергії (опалення) та поставку теплової енергії (гаряча вода) в сумі 62 220,61 грн. є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеного позивачем нараховано відповідачу 2253,88 грн. 3% річних та 9663,63 грн. втрат від інфляції (розрахунок арк. с. 191-209).

При здійсненні перевірки наданого позивачем розрахунку в частині інфляційних нарахувань за допомогою калькулятору "ЛІГА: ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3" їх сума за підрахунками суду виявилася вищою, ніж заявлена позивачем, тому суд приходить до висновку про задоволення інфляційних нарахувань в межах заявленої позивачем суми.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення 3% річних суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявленої суми.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 62 220,61 грн. основного боргу, 2253,88 3% річних та 9663,63 грн. інфляційних обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами (в мат. справи) і підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ч. 2 статті 49 ГПК України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43,49,75,82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,39600, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, рік народження ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія НОМЕР_2, виданий Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області 27.11.1996р.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер - Авіа" (пр- т. Повітрофлотський 79, м. Київ 36,03036, ідентифікаційний код 37053765) 62 220,61 грн. основного боргу, 2253,88 3% річних, 9663,63 грн. інфляційних, 1600,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ з набранням рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11.09.2017 р.

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією