КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2017 р. Справа№ 910/967/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Тищенко А.І.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - особисто;

від відповідача: Карпенко Н.В. - представник за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2017

у справі № 910/967/17 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної казначейської служби України

про стягнення 3 413 258,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулась Фізична особа -підприємець ОСОБА_2 з позовом до Державної казначейської служби України про стягнення 3 413 258,32 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2017 у справі № 910/967/17 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням Фізична особа - підприємць ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2017 у справі № 910/967/17 прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження; розгляд справи призначено на 13.07.2017.

У зв`язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 12.07.2017 визначено склад суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Тищенко А.І., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 прийнято матеріали справи № 910/967/17 з розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2017 у справі № 910/967/17 до свого провадження.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 відкладено розгляд апеляційної скарги у справі № 910/967/17 на 07.09.2017.

Представник позивача у судовому засіданні 07.09.2017 просив вимоги апеляційної скарги задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2017 у справі № 910/967/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Представник відповідача у судовому засіданні 07.09.2017 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2017 у справі № 910/967/17 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію Фізичної особи - підприємця - серія НОМЕР_1, виданого 07.04.2008 державним реєстратором Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2, позивач, здійснював підприємницьку діяльність у вигляді торгівлі хутряними виробами на ринку "Петрівка" по АДРЕСА_1.

15.06.2006 службові особи Державної податкової інспекції у Оболонському районі міста Києва провели огляд вказаного місця та вилучили у позивача 138 хутряних виробів, які там зберігалися.

Згідно із ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2011 у справі № 6/152, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2012 та постановою Вищого господарського суду України від 01.08.2012, зобов'язано Державну податкову інспекцію у Оболонському районі міста Києва повернути позивачу 123 зі 138 хутряних виробів, у зв'язку із протиправністю дій щодо вилучення вказаного майна.

Однак, виконання рішення суду від 10.11.2011 виявилося неможливим внаслідок втрати зазначеного майна після його вилучення у позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2014 у справі № 6/152 змінено спосіб виконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2011 - стягнуто з ДПІ у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на користь позивача 1 150 058,40 грн. вартості 123 хутряних виробів.

Як зазначає позивач, станом на день звернення до суду грошові кошти не сплачено.

Згідно із зазначеними рішеннями, сума у розмірі 1 150 058,40 грн. є вартістю 123 вилучених хутряних виробів станом на травень 2006р.

Відповідно до висновку експертного дослідження від 28.12.2016 № 4/11, загальна оціночна вартість 123 хутряних виробів, перелічених у рішенні Господарського суду міста Києва від 10.11.2011 у справі № 6/152, з урахуванням індексу споживчих цін за період з 15.06.2006 по 30.11.2016, станом на 30.11.2016 позивач просить стягнути кошти в розмірі 3 413 258,32 грн.

Відповідач у запереченні проти стягнення грошових коштів в розмірі 3 413 258,32 грн. зазначив, що у зв'язку з тим, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2014 задоволено заяву позивача про зміну порядку і способу виконання рішення Господарського суду міста Києва № 6/152 від 10.11.2011 та змінено спосіб виконання рішення суду з зобов'язання ДПІ у Оболонському районі міста Києва повернути 123 хутряні вироби на стягнути з ДПІ у Оболонському районі міста Києва 1 150 058,40 грн. вартості 123 хутряних виробів, судом встановлена вартість хутряних виробів, а без скасування зазначеної ухвали, висновок експертного дослідження від 28.12.2016 № 4/11 щодо оціночної вартості зазначених виробів станом на 30.11.2016 не може слугувати підставою для збільшення їх вартості. Крім того позивач зазначив, що рішення виконано в 2016р., що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950р. передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов'язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов'язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов'язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2011 у справі № 6/152 зобов'язано Державну податкову інспекцію у Оболонському районі міста Києва у п'ятиденний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили повернути суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_2 майно, вилучене на підставі протоколу огляду місця події від 15.06.2006, а саме, 123 (сто двадцять три) хутряні вироби.

12.12.2011 на виконання вказаного рішення суду видано відповідний наказ.

Як вже зазначалось, у зв'язку з неможливістю виконання рішення суду у справі № 6/152 від 10.11.2011 про повернення майна в натурі, через його втрату, позивач звернувся до суду з заявою про зміну способу виконання рішення суду шляхом стягнення з Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 вартості 123 хутряних виробів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2014 задоволено заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про зміну способу виконання рішення Господарського суду міста Києва № 6/152 від 10.11.2011 та змінено спосіб виконання рішення у справі №6/152 від 10.11.2011 шляхом стягнення з Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 1150058,40 грн. вартості 123 хутряних виробів.

02.12.2014 на виконання зазначеної ухвали суду видано наказ.

Крім того, із листа від 10.02.2017 №5-10/246-1711 вбачається, що виконавчий лист Господарського суду міста Києва від 02.06.2016 у справі № 6/152 про стягнення з ДПІ у Оболонському районі міста Києва на користь ФОП ОСОБА_2 коштів у сумі 1 150 058,40 грн. виконаний управлінням Казначейства у повному обсязі, а саме: 27.05.2016 проведено безспірне списання коштів в сумі 96 568,54 грн. та 31.05.2016 на суму 1 053 489,86 грн.

Враховуючи викладене, фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 реалізовано своє право на відшкодування шкоди.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що п. 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання; однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Київський апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Згідно із ст. 96 ЦК України, відповідач є центральним органом виконавчої влади, юридичною особою і тому відповідає лише за виконання своїх зобов'язань та не відповідає за зобов'язаннями інших юридичних та фізичних осіб.

Казначейство не є розпорядником коштів Державного бюджету України.

Також слід зазначити, що відповідач жодних прав та інтересів позивача не порушував, не був стороною у правовідносинах з останнім та не завдав позивачу жодної шкоди.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2017 у справі № 910/967/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2017 у справі № 910/967/17 залишити без змін.

3. Справу № 910/967/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 14.09.2017.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.І. Тищенко

С.А. Гончаров