ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2017 р. Справа № 911/1833/17

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 8987,45 грн.

секретар судового засідання (ст. секретар): Діхтярук Є.А.

за участю представників:

від позивача: Кравець М.М. (довіреність № 01.07-18/674 від 06.06.2017 р.);

від відповідача: не з'явився;

Обставини справи:

Комунальне підприємство "Управління житлово-комунального господарства" (далі - КП "УЖКГ", позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, відповідач) про стягнення 8987,45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині оплати за комунальні послуги, у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 8987,45 грн. основного боргу, а також 1600,00 грн. судового збору.

Розгляд справи відкладався.

У судовому засіданні 27.07.2017 р. представником позивача було подане клопотання б/н від 27.07.2017 р. про продовження строку розгляду справи на 15 днів понад строк, встановлений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, яке було задоволено ухвалою суду.

28.08.2017 р. до господарського суду Київської області від позивача було подано додаткові пояснення № 01-07-15/974 від 22.08.2017 р. (вх. № 16941/17 від 28.08.2017 р.).

Представник позивача у судових засіданнях 27.07.2017 р. та 28.08.2017 р. позовні вимоги підтримувала у повному обсязі.

Відповідач у судові засідання 27.07.2017 р. та 28.08.2017 р. представника не направила, хоча про дату та час розгляду справи була повідомлена належно. Відзиву на позов відповідач до суду не подала.

Згідно із абз. 3 пп. 3.9.1 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України в разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 28.08.2017 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між Комунальним підприємством "Житлово-комунальний центр" (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності № 50-А від 06.01.2015 р.

Відповідно до 1 розділу вказаного договору, КП «ЖКЦ» передає, а ФОП ОСОБА_1 приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення на 1-му поверсі житлового будинку (частина прохідного під'їзду), інженерні мережі та комунікації, що є їх невід'ємною частиною і знаходяться на балансі орендодавця, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (орендована площа 13,2 кв. м).

Згідно з актом прийняття-передачі майна до договору оренди № 50-А від 06.01.2015 р. орендодавець передав, а орендар прийняв з 06.01.2015 р. (включно) нежитлове приміщення на 1-му поверсі житлового будинку (частина прохідного під'їзду), розташоване у житловому будинку, загальною орендованою площею - 13,20 кв. м, в тому числі корисна площа - 13,20 кв. м, загального користування - 0,00 кв. м, розміщене за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться на балансі КП «ЖКЦ».

З огляду на укладення договору оренди нерухомого майна № 50-А від 06.01.2015 р. ФОП ОСОБА_1 звернулась до КП «УЖКГ» із заявою від 17.01.2015 р. про укладання договору на постачання теплової енергії в гарячій воді на орендоване нежитлове приміщення на 1-му поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (орендна площа 13,2 кв. м).

Позивач зазначає, що КП «УЖКГ» було підготовлено типовий договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 24-15-Т від 18.01.2015 р., відповідно до якого енергопостачальною організацією даного договору виступає Комунальне підприємство «Управління житлово-комунального господарства», а споживачем - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, який, попри неодноразові спроби, вчинені КП «УЖКГ», щодо підписання договору про постачання теплової енергії в гарячій воді, і на даний час не підписаний споживачем.

При цьому, позивач наголошує на тому, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є орендарем нежитлового приміщення, яке розташоване в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 13,2 кв. м, яку використовує для провадження підприємницької (господарської) діяльності, однак ухиляється від укладання з позивачем договору № 24-15-Т від 18.01.2015 р., який позивачем в двох екземплярах було направлено відповідачу з супровідним листом № 01-04-25/516 від 23.03.2015 р. на юридичну адресу ФОП ОСОБА_1 згідно опису вкладення та фіскального чеку від 23.03.2015 р. та 03.04.2015 р. Останнє поштове відправлення повернулось позивачу 20.04.2015 р. з відміткою на бланку поштового повідомлення «відмова від отримання, у зв'язку з невідповідністю з описом».

Матеріали справи свідчать про те, що в подальшому ФОП ОСОБА_1 направила позивачу протокол розбіжностей до договору № 24-15-Т від 18.01.2015 р., який позивачем погоджено не було, оскільки між КП «УЖКГ» та споживачами укладається типовий договір на постачання теплової енергії в гарячій воді, який є єдиним для всіх споживачів, у зв'язку з чим у КП «УЖКГ» відсутні законні підстави змінювати суттєві умови договору.

Зазначене повідомлення про непогодження протоколу розбіжностей до договору № 24-15-Т від 18.02.2015 р. було здійснено листом № 01.04-25/1240 від 23.07.2015 р., який був направлений споживачеві (копії фіскального чеку та опису вкладення у цінний лист від 23.07.2015 р. долучені до матеріалів справи). Цим же листом споживачеві знову був направлений проект договору № 24-15-Т від 18.02.2015 р.

Як зазначив позивач, у період з січня 2015 р. по квітень 2017 р. відбувалось фактичне споживання ФОП ОСОБА_1 комунальних послуг, на підтвердження чого позивачем додано копії актів на використання теплової енергії за січень 2015 р., лютий, 2015 р., березень 2015 р., квітень 2015 р., жовтень 2015 р., листопад 2015 р., грудень 2015 р., за січень 2016 р., лютий, 2016 р., березень 2016 р., квітень 2016 р., жовтень 2016 р., листопад 2016 р., грудень 2016 р. за січень 2017 р., лютий, 2017 р., березень 2017 р., квітень 2017 р. на загальну суму 8987,45 грн., а також рахунки-фактури № тп-000000463 від 30.04.2017 р., № тп-000000374 від 31.03.2017 р., № тп-000000259 від 28.02.2017 р., № тп-000000146 від 23.02.2017 р., № тп-00000145 від 22.02.2017 р., № тп-000000144 від 22.02.2017 р., № 000000143 від 22.02.2017 р., № тп-000000142 від 22.02.2017 р., № тп-000000140 від 22.02.2017 р., № тп-000000139 від 22.02.2017 р., № тп-000000138 від 22.02.2017 р., № тп-000000137 від 22.02.2017 р., № тп-000000136 від 22.02.2017 р., № тп-000000135 від 22.02.2017 р., № тп-000000134 від 22.02.2017 р., № тп-000000133 від 22.02.2017 р., № тп-000000132 від 22.02.2017 р., виставлених позивачем у відповідності до використаної теплової енергії згідно актів за період з січня 2015 р. по квітень 2017 р., які не були оплачені відповідачем.

Оскільки ФОП ОСОБА_1 ухиляється від укладання договору № 24-15-Т від 18.01.2015 р., позивачем неодноразово вказані вище акти про використання теплової енергії та рахунки-фактури направлялись на юридичну адресу ФОП ОСОБА_1, на підтвердження чого позивачем надано копії описів вкладення та фіскальні чеки від 10.03.2017 р., від 06.04.2017 р., 11.05.2017 р.

Таким чином, з матеріалів справи слідує, що відповідачем не здійснювалася оплата за фактичне споживання комунальних послуг у вигляді постачання теплової енергії, наданих позивачем в період з січня 2015 р. по квітень 2017 р., в результаті чого у відповідача виникла заборгованість в сумі 8987,45 грн., за стягненням якої позивач і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Поряд з цим слід зазначити, що у відповідності з приписами статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно з п. 3 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір, підготовлений виконавцем на основі типового договору, а також своєчасно та в повному обсязі сплачувати за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 р. затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Ці Правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Пунктом 18 зазначених Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок сторін. Водночас, неукладення договору не звільняє відповідача від сплати заборгованості за спожиті комунальні послуги.

Поряд з цим, слід зазначити, що відповідно до п. 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Згідно з п. 26 Правил № 630 відключення споживачів від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

В матеріалах справи відсутні докази відключення відповідача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в установленому порядку.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні наведених вище приписів ГПК України не доведено суду ані відсутності обов'язку щодо оплати фактично спожитих комунальних послуг, ані відсутності заборгованості за спожиті послуги у спірний період.

З огляду на вищевикладене, вимога позивача про стягнення з ФОП ОСОБА_1 заборгованості за спожиті комунальні послуги є правомірною.

При цьому, відповідач у судові засідання не з'явилась, представника не направила, відзиву на позов, контррозрахунку розміру заборгованості або доказів погашення заборгованості за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді за період з січня 2015 р. по квітень 2017 р. на суму 8987,45 грн. суду не надала.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства" у повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідент. номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства" (07101, Київська обл., м. Славутич, вул. Військових будівельників, 8, код 31476318) 8987 (вісім тисяч дев'ятсот вісімдесят сім) грн. 45 коп. основного боргу, 1600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 07.09.2017 р.

Суддя В.М. Бабкіна