ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2017 р. Справа № 917/434/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Шевель О. В.

за участі секретаря судового засідання Марченко В.О.

за участі представників сторін:

позивача - Сахна Є.В. (довіреність №17 від 30.06.2017),

відповідача - Лисенка Р.О. (довіреність №451/01-35 від 24.05.2016),

третіх осіб - не з'явились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №2333 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.07.2017 у справі № 917/434/16

за позовом Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт", м.Миргород,

до Миргородської міської ради Полтавської області, м.Миргород,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, м.Миргород,

2) Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, м.Миргород,

про визнання недійсним рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 06.07.2017 (суддя Бунякіна Г.І.) відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним рішення сьомої сесії сьомого скликання Миргородської міської ради Полтавської області №34 від 19.02.2016 "Про надання в оренду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0322 га кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (код КВЦПЗ-03.08) строком на два роки".

Позивач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Як зазначено в скарзі, ПрАТ «Миргородкурорт» погоджується з тим, що рішення сьомої сесії сьомого скликання Миргородської міської ради Полтавської області №34 від 19.02.2016 «Про надання в оренду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0322 га кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (код КВЦПЗ - 03.08) строком на два роки», відноситься до ненормативних актів органу місцевого самоврядування, яке було реалізоване, шляхом укладення між Миргородською міською радою Полтавської області та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відповідного договору оренди земельної ділянки, згідно з яким останнім надано в оренду вищевказану земельну ділянку для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування строком на два роки. Але, незважаючи на те, що вказане рішення було реалізоване, воно прийняте з грубим порушенням вимог діючого законодавства, а тому є незаконним і має бути скасованим.

Як зазначає позивач, апеляційним господарським судом у справі №917/771/16 було встановлено факт відсутності у Миргородської міської ради повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою. Оскільки договір оренди укладається на виконання рішення органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, то без скасування таких рішень у встановленому законом порядку, відсутні правові підстави для визнання відповідних договорів недійсними з підстав відсутності повноважень у відповідної місцевої ради чи органу виконавчої влади на затвердження проекту відведення та передачі спірної земельної ділянки в оренду.

Приймаючи оспорювані рішення, виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області та сама Миргородська міська рада Полтавської області, порушили права та законні інтереси позивача, оскільки припинення права постійного користування землею відбулося всупереч вимог, передбачених ст.141 Земельного кодексу України, за відсутності відповідних підстав.

22.08.2017 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти апеляційної скарги заперечував. Просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні докази по справі, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила.

В березні 2016 року Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Миргородської міської ради про визнання недійсним рішення сьомої сесії сьомого скликання Миргородської міської ради Полтавської області №34 від 19.02.2016 "Про надання в оренду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0322 га кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (код КВЦПЗ-03.08) строком на два роки".

Позов обґрунтовано тим, що 11.12.2002 виконавчим комітетом Миргородської міської ради Полтавської області було прийнято рішення №801, згідно з яким до земель запасу міської ради прийнято земельні ділянки площею 834 кв.м., які були у користуванні ДП "Миргородкурорт". Одночасно з цим було змінено їх цільове призначення та надано в оренду новим землекористувачам, згідно з додатком №1 до рішення, для комерційного використання терміном на 1 (один) рік.

Рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області №801 від 11.12.2002 було затверджено рішенням восьмої сесії четвертого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 05.02.2003.

19.11.2008 Миргородською міською радою Полтавської області було прийнято рішення "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку нежитлової будівлі, кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_6

06.11.2009 Миргородською міською радою Полтавської області на 37 сесії 5 скликання було прийнято рішення №36, яким вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування ОСОБА_6 на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, розроблену ПП "Земсервіс-плюс". Надано в оренду ОСОБА_6 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, площею 322 м. кв., землі комерційного використання (1.11), терміном на три роки.

На підставі зазначеного рішення між Миргородською міською радою (орендодавцем) та ОСОБА_6 (орендарем) був укладений договір оренди земельної ділянки №1343 від 27.10.2011.

Рішенням сорок восьмої сесії шостого скликання Миргородської міської ради від 28.11.2014 №25 ОСОБА_6 поновлено договір оренди земельної ділянки від 27.10.2011 №1343 строком на 3 роки.

На підставі цього рішення між Миргородською міською радою та ОСОБА_6 30.01.2015 було укладено договір оренди земельної ділянки №11/103, відповідно до якого орендодавець передав орендарю в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 322 м.кв., кадастровий номер НОМЕР_1. Договір укладено терміном на три роки.

Сьомою сесією сьомого скликання Миргородської міської ради №30 від 19.02.2016 прийнято рішення про розірвання договору оренди №11/103 за згодою сторін та зараховано земельну ділянку до земель запасу.

Рішенням сьомої сесії сьомого скликання Миргородської міської ради №34 від 19.02.2016 "Про надання в оренду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0322 га кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1" надано в оренду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (код КВЦПЗ - 03.08) строком на 2 роки.

Як зазначає позивач, рішення сьомої сесії сьомого скликання Миргородської міської ради Полтавської області №34 від 19.02.2016 «Про надання в оренду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0322 га кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (код КВЦПЗ - 03.08) строком на два роки», прийняте на підставі: 1) рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області №801 від 11.12.2002; 2) рішення восьмої сесії четвертого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 05.02.2003; 3) рішення двадцять сьомої сесії п'ятого скликання Миргородської міської ради Полтавської області від 19.11.2008; 4) рішення тридцять сьомої сесії п'ятого скликання Миргородської міської ради Полтавської області №36 від 06.11.2009; 5) рішення сорок восьмої сесії Миргородської міської ради шостого скликання №25 від 28.11.2014, які на даний час визнані недійсними у судовому порядку, має бути визнане недійсним у судовому порядку з тих самих підстав, а земельна ділянка повинна бути повернута у постійне користування ПрАТ «Миргородкурорт».

Це обумовлено тим, що фактично станом на сьогоднішній день, втратили чинність рішення органу місцевого самоврядування, якими земельна ділянка площею 306,8 кв.м. вилучалася з постійного користування позивача та змінювалось її цільове призначення, а також ті рішення, якими ОСОБА_6 надавався дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, і відбувалося затвердження цієї документації, з послідуючим наданням земельної ділянки в оренду.

Також позивачем зазначено, що прийняття земельної ділянки до земель запасу Миргородської міської ради та зміна цільового призначення відбулося з порушенням законодавства та порушенням прав позивача, як постійного землекористувача; користування третіми особами нерухомим майном, яке розташоване на земельній ділянці, переданій згідно оскаржуваного рішення, завдає шкоди позивачу, оскільки перешкоджає виконанню статутних завдань з надання санаторно-курортних послуг.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх.№5110 від 25.04.2016) проти позову заперечував, посилаючись на те, що власником земельної ділянки площею 322 кв. м (кадастровий номер НОМЕР_1) є територіальна громада м. Миргорода, представницькі повноваження якої виконує Миргородська міська рада. Згідно реєстраційних даних (витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-015) станом на 27.01.2015 спірна земельна ділянка належить до комунальної форми власності; категорія земель -землі житлової та громадської забудови; вид використання - для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування; дата реєстрації земельної ділянки - 27.10.2011; документ, який є підставою для виникнення права - рішення 48 сесії Миргородської міської ради 6 скликання №25 від 28.11.2014. Міська рада, приймаючи оспорюване рішення (сьомої сесії сьомого скликання Миргородської міської ради Полтавської області №34 від 19.02.2016), діяла в межах приписів, як ст. 13 Конституції України, так і ст.ст. 12, 80 та ч.2 ст. 120 Земельного кодексу, частини 1 ст. 377 Цивільного кодексу України та п. 34 ч. 1. ст. 26 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні". Позивач добровільно уклав з Миргородською міською радою ряд договорів оренди земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1, серед яких договір №1293 від 04.05.2011, площа земельної ділянки за яким становить 11332 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_2, що межує з земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_1, яка була надана в користування за оспорюваним рішенням ради громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 04.05.2016, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2017, позов задоволено. Визнано недійсним рішення сьомої сесії сьомого скликання Миргородської міської ради Полтавської області №34 від 19.02.2016 "Про надання в оренду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0322 га".

Постановою Вищого господарського суду України від 07.04.2017 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 та рішення Господарського суду Полтавської області від 04.05.2016 скасовано. Справу №917/434/16 направлено на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області.

Постанова Вищого господарського суду мотивована тим, що Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009 №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. Оскільки оспорений ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права, попередні судові інстанції мали б з'ясувати чи було реалізоване спірне рішення та відповідно, чи може забезпечити обраний позивачем спосіб захисту права його реальне відновлення.

Також, як зазначено в постанові, попередні судові інстанції мали б з'ясувати, чи було оспорюване рішення, яке передбачає конкретні приписи, звернені до окремих суб'єктів - громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4, виконане способом набуття ними права оренди земельної ділянки в якості фізичних осіб-підприємців, яке (право) посвідчується відповідним договором, що мало б бути підставою для висновку про правомірність визнання його недійсним в господарському суді, і як такого, що застосоване одноразово і після реалізації вичерпало дію фактом його виконання, без пред'явлення такої самостійної вимоги, яка б була спрямована на захист права, або легітимного інтересу способом, встановленим для захисту права (визнання права, визнання договору недійсним тощо).

Крім того, з огляду на те, що у спірних правовідносинах прийняття відповідачем оскаржуваного рішення є наслідком здійснення органом місцевого самоврядування управлінських функцій, враховуючи, що такі рішення не є самостійною підставою для констатації наявності спору про право цивільне, яке набувається за наслідком укладення відповідного правочину, окремо заявлений позов про визнання незаконними та скасування рішення сьомої сесії Миргородської міської ради Полтавської області сьомого скликання від 19.02.2016 №34 за межами спору про право цивільне, вказує на публічно-правовий характер такого спору, що в свою чергу, свідчить про підвідомчість цього спору адміністративному суду, що в порушення ст.43 ГПК України не було досліджено судами попередніх судових інстанцій.

Позивач у додаткових поясненнях (вх.№8433 від 06.07.2017) зазначив, що 29.04.2016 ПрАТ «Миргородкурорт» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки № 11/288 від 20.02.2016, що укладений між Миргородською міською радою Полтавської області та ОСОБА_3 і ОСОБА_4. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.07.2016 у справі №917/771/16, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.02.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 11.05.2017, позов задоволено, визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, площею 0,0322 га, розташованої по АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1) від 20.02.2016 №11/288, укладений між Миргородською міською радою Полтавської області та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 Позивач повністю підтримав свої позовні вимоги по цій справі та просив суд їх задовольнити.

06.07.2017 Господарським судом Полтавської області прийнято оскаржуване рішення.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до п.п.г) ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім, зокрема, спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів.

Згідно з ч.1 та ч.4 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Земельний кодекс України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обов'язків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Частина перша ст.116 ЗК України передбачає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначеним цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ст.122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю.

Статтею 80 ЗК України закріплено, що самостійними суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також - держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

З огляду на положення ст. 11 ЦК України, ст.ст. 78, 116, 122 ЗК України, в зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері, земельних правовідносин, відповідний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Колегія суддів зазначає, що підставою позову про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та його скасування, вирішення якого належить до підвідомчості господарських судів за змістом наведених вище приписів законодавства є, зокрема, обґрунтування позивачем наявності порушеного цивільного права, яке може бути відновлено у позовному провадженні.

В свою чергу, наявність цивільного речового права, посвідчується визначеними нормативними приписами документами та правовими актами, і в разі невизнання або оспорювання останнього факт його наявності/відсутності доводиться у цивільних правовідносинах внаслідок обрання та реалізації особою способу захисту, визначеного приписами ст.16 ЦК України, ст.20 ГК України (визнання права, визнання правочину недійсним).

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб'єктивного права особою. Такі позови можуть подаватися щодо визнання права власності чи інших речових прав.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до господарського суду з позовом про скасування рішення органу місцевого самоврядування, позивач на підтвердження існування права на спірну земельну ділянку не надав відповідних правовстановлюючих документів та не заявив вимогу про визнання за ним права постійного користування земельною ділянкою, а отже предметом доказування у такому спорі є з'ясування відповідності прийнятого радою рішення вимогам та приписам діючого на момент його прийняття законодавства, а не з'ясування підстав правомірності набуття позивачем в порядку правонаступництва права постійного користування землею, що за його твердженнями, не визнається внаслідок прийняття міською радою спірного рішення.

Як свідчать матеріали справи, рішення сьомої сесії сьомого скликання Миргородської міської ради Полтавської області №34 від 19.02.2016 "Про надання в оренду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0, 0322 га кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (код КВЦПЗ-03.08) строком на два роки" є наслідком здійснення органом місцевого самоврядування управлінських функцій.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009 №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

Оспорюване рішення відповідача є ненормативним актом і слугувало підставою виникнення конкретних прав та обов'язків фізичних осіб приватного права - громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, знаходження за адресою: АДРЕСА_1, терміном на 2 роки з зобов'язанням формального закріплення цього права (укладення договору оренди землі та державної реєстрації цього права).

Право зазначених громадян було реалізовано шляхом укладення договору оренди земельної ділянки №11/288 від 20.02.2016 між Миргородською міською радою та ОСОБА_3 і ОСОБА_4.

Тобто, оспорюване рішення відповідача є актом одноразового застосування і після реалізації (укладення правочину та реєстрація права) вичерпало свою дію.

Позивач не заперечує, що оспорюване рішення Миргородської ради є таким, що вичерпало свою дію шляхом укладення між контрагентами - радою та громадянами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договору оренди землі №11/288 від 20.02.2016.

Крім того, як свідчать матеріали справи, договір оренди землі №11/288 від 20.02.2016 був визнаний недійсним в судовому порядку (справа №917/771/16), а отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач скористався іншим способом захисту в суді щодо землекористування за спірною земельною ділянкою.

Відповідно до приписів ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою і не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення по даній справі, тому рішення Господарського суду Полтавської області від 06.07.2017 у справі № 917/434/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, п.1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Миргородкурорт" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 06.07.2017 у справі № 917/434/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 14.09.2017

Головуючий суддя Білоусова Я.О.

Суддя Пуль О.А.

Суддя Шевель О. В.