ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.09.2017 Справа № 907/459/17

за позовом Прокуратури Закарпатської області, м. Ужгород в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, м. Київ

до відповідача - 1 Берегівської районної державної адміністрації, м. Берегово

до відповідача - 2 фермерського господарства "Русетт", с. Оноківці Ужгородського району

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства, м. Ужгород та

Державного підприємства "Берегівське лісове господарство", с. Яноші Берегівського району

Косоньської сільської ради, с. Косонь Берегівського району

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, м. Ужгород та

ОСОБА_4, с. Яноші Берегівського району

про визнання недійсним розпорядження та витребування земельної ділянки

Суддя Бобрик Г. Й.

За участю представників:

від позивача - Філіп М.М., представник за довіреністю №08-20/12 від

04.07.2017.

від відповідача 1 - не з'явився

від відповідача 2 - не з'явився

від третьої особи Закарпатського обласного управління лісового та

мисливського господарства - Левицький А.О. представник за довіреністю від

12.05.2017 року

від третьої особи Державного підприємства "Берегівське лісове господарство" -

не з'явився

від третьої особи Косонської сільської ради - Гусак С.М., представник за

довіреністю № 44 від 16.06.2016

від третьої особи гр. ОСОБА_3 - не з'явився

від третьої особи гр. ОСОБА_4 - не з'явився

від прокуратури - Андрейчик А. М., заступник начальника відділу (посвідчення № 043112 від 06.05.2016).

СУТЬ СПОРУ :

Прокуратурою Закарпатської області заявлено позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, м. Київ до відповідача 1 Берегівської районної державної адміністрації, м. Берегово та до відповідача 2 Фермерського господарства "Русетт", с.Оноківці Ужгородського району про визнання недійсним та скасування розпорядження голови Берегівської районної державної адміністрації № 422 від 19.10.2012 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3."; витребування земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,06 га, вартістю 65 250 грн., яка розташована за межами населеного пункту с. Косонь Берегівського району із чужого незаконного володіння ФГ "Русетт" на користь держави в особі Кабінету Міністрів України.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 22.05.2017 року до участі у справі залучено в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Закарпатське обласне управління лісового та мисливського господарства, м. Ужгород та Державне підприємство "Берегівське лісове господарство", с. Яноші Берегівського району, та в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - гр. ОСОБА_3, м. Ужгород та гр. ОСОБА_4, с. Яноші Берегівського району.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 14.08.2017 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Косоньську сільську раду, с. Косонь Берегівського району.

Позовні вимоги мотивовані тим, що прокуратурою Закарпатської області було виявлено незаконне надання у власність громадянам земель лісогосподарського призначення, які відповідно до земельного законодавства не можуть передаватись у приватну власність. Зокрема розпорядженням голови Берегівської районної державної адміністрації від 19.10.2012 року № 422 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,06 га за кадастровим номером НОМЕР_1, розташовану за межами населеного пункту на території Косоньської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, для ведення особистого селянського господарства, яка в подальшому на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу № 1955 від 22.03.2013 року була відчужена в користь ОСОБА_4.

В обґрунтування своїх позовних вимог прокурор зазначив, що згадане розпорядження Берегівської РДА прийнято всупереч вимог п. ґ ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України, з перевищенням власних повноважень оскільки передано землі лісогосподарського призначення у приватну власність ОСОБА_3 для сільськогосподарських потреб, а саме, для ведення особистого селянського господарства.

В судовому засіданні прокурор та уповноважений представник Кабінету Міністрів України позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підставах, викладених в позовній заяві та додаткових поясненнях, просили повністю їх задовольнити.

Відповідача 2 (фермерське господарство "Русетт") проти позову заперечує повністю. Просить суд у задоволенні позову відмовити із підстав, викладених у відзивах на позов, наданих суду. Зокрема покликається на те, що позивач та прокурор пропустили строк позовної давності; що позивач не заявляв клопотання про поновлення строку позовної давності, а прокурор, не наділений повноваженнями заявляти клопотання про визнання поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та про його поновлення.

Відповідач заперечує проти доводів, прокурора, що спірна земельна ділянка на момент її передачі у приватну власність ОСОБА_3 перебувала у постійному користуванні ДП "Закарпатське ОУЛАГ" та належить до земель лісового фонду і така до її передання у приватну власність ОСОБА_3 перебувала в постійному користуванні ГДСЛАП "Закарпатагроліс", а згодом - ДП "Закарпатське ОУЛАГ" (філії "Берегвське ЛАГ"); рішення Закарпатської обласної ради про надання вищевказаної земельної ділянки лісового фонду в постійне користування вказаній організації не надано. Відповідач зазначає на акт інвентаризації земель лісового фонду сільгосппідприємства на території Косоньської сільської ради Берегівського району Закарпатської області від 2011 року, таксаційний опис філіалу "Береговодержспецлісгосп" ГДСЛАП "Закарпатагроліс" від 2005 року, на які посилається прокуратура Закарпатської області, не є планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування та належними доказами у даній справі. Таксаційний опис філії "Береговодержспецлісгосп" від 2005 року доданий до позовної заяви також не є належним доказом у справі, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування, що спірна земельна ділянка належить до земель лісового фонду та що така до передання її у приватну власність ОСОБА_3 і перебувала у постійному користуванні ГДСЛАП "Закарпатагроліс", а згодом - ДП "Закарпатське ОУЛАГ" (філії "Берегвське ЛАГ").

23.08.2017 року відповідач надіслав суду в доповнення до відзиву на позовну заяву та долучення до нього, копію довідки Державної інспекції сільського господарства у Закарпатський області від 02.12.2014 року, якою встановлено, що керівництво ДП "Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств" не ініціювало подання звернення до компетентного органу виконавчої влади стосовно виготовлення правовстановлюючих документів на право постійного користування землею.

Цією довідкою також встановлено, що земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в контурі угідь 818, який знаходиться на території Косоньської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, передано у власність громадянам відповідно до порядку, передбаченого ст.ст. 118, 122, 186-1 Земельного кодексу України з дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Представник Берегівської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, письмових пояснень по суті спору суду не надав, однак згідно поданої заяви просить розглянути справу без участі його представника.

Представник Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства присутній у судовому засіданні усними та письмовими поясненнями повідомив, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 03 липня 2013 року №584 "Про передачу цілісних майнових комплексів державних лісогосподарських підприємств до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України" Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства прийнято цілісним майновим комплексом державне підприємство "Закарпатське ОЛАУГ".

На підставі наказу Державного агентства лісових ресурсів України № 412 від 25.09.2014 року розпочато процедуру ліквідації державного підприємства "Закарпатське ОЛАУГ".

Разом із ліквідацією ДП "Закарпатське ОЛАУГ" ліквідовано 9 його філій (в т.ч. філію "Берегівське ЛАГ"), а лісові ділянки філій передано на підставі розпоряджень Голови Закарпатської ОДА лісогосподарським підприємствам за територіальною наближеністю.

Спірна земельна ділянка була передана у власність гр. ОСОБА_3, вона не була передана у користування ДП «Берегівське лісове господарство» при прийняті Розпорядження Голови Закарпатської ОДА від 26.08.2017 №279.

Представник Державного підприємства «Берегівське лісове господарство» в судове засідання не з'явився, письмових пояснення по суті спору та витребувані ухвалою матеріали суду не подав.

Представник Косоньської сільської ради в судовому засіданні подав списьмові пояснення, якими позовні вимоги підтримав.

Позивач не надав суду на вимогу, викладену в ухвалі від 21.08.2017 року, необхідні матеріали: докази про те, що спірним розпорядженням передано землі лісового призначення; матеріали проектної документації; проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,06 га., згідно розпорядження голови Берегівської районної державної адміністрації № 422 від 19.10.2012 року; матеріали лісовпорядкування станом на день прийняття розпорядження № 422 від 19.10.2012 року.; планшети лісовпорядкування; докази на підтвердження того, що земельна ділянка згідно оспорюваного розпорядження, на момент видачі оскаржуваного розпорядження перебувала у постійному користуванні філії "Берегівського лісового господарства" Державного підприємства "Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств" (ДП "Закарпатське ОУЛАГ").

Прокуратура 16.08.2017 подала суду додаткові пояснення до позовної давності, в яких вказує на те, що спірна земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,06 га, яка надана підставі спірного розпорядження №422 у власність ОСОБА_9; на момент видачі оспорюваного розпорядження перебувала у постійному користуванні Державного підприємства "Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств" (а.с.148-149).

У додаткових поясненнях прокуратурою зазначено, що спірна земельна ділянка перебуває у користуванні філії "Береговодержспецлісгосп" та належить до земель державної власності (а.с.150). Також у даному поясненні обґрунтовується причини та обставини пропуску строку позовної давності.

23.08.2017 прокурор у справі надав суду, ксерокопію проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3, висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №272 від 10.10.2012 року, вихідну земельно-кадастрову інформацію (форма 6-зем), умови відведення земельної ділянки №4418 від 03.08.2012 року, пояснювальну записку з яких вбачається, що спірна земельна ділянка віднесена до земель селькогосподарського призначення. З наявної у справі довідки по формі 6-зем про існуючий стан угідь земельної ділянки, наміченої до відведення у власність гр. ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства на території Косоньської сільської ради, за межами населеного пункту, Берегівського району виданої Міськрайонним управлінням Держкомзему у місті Берегово і Берегівському районі Закарпатської області від 03.08.2012 року №4419, вбачається, що спірна земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення. Подана прокурором довідка про правовий статус земельної ділянки №4420 від 03.08.2012 також підтверджує, що відведена гр. ОСОБА_3 у власність земельна ділянка за категорією земель - землі сільськогосподарського призначення (а.с. 217-218).

Однак, ні позивач ні прокурор не долучили до позовної заяви та не надали на вимогу суд доказів про те, що спірна земельна ділянка на час її відчуження перебувала у державній власності та належить до земель лісового фонду планшети лісовпорядкування, належним чином оформлені планово-картографічні матеріали лісовпорядкування та документи, щодо відведення та закріплення спірної земельної ділянки за будь якими лисовпорядними організаціями.

21.08.2017 позивач подав суду письмове пояснення щодо застосування строків позовної давності, яким просить визнати поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду (а.с. 179), разом з тим зазначає, що про незаконність оспорюваного розпорядження, про порушення інтересів держави (Кабінету Міністрів України) дізналися після отримання листа прокуратури Закарпатської області (тобто 12.05.2017).

У судовому засіданні 4 вересня 2017 року суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати до 5 вересня 2017 року до 09:30 год.

5 вересня 2017 року судом після виходу з нарадчої кімнати оголошено вступну та резолютивну частину рішення у даній справі.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, оцінивши наявні доказові матеріали в сукупності, суд встановив наступне.

Розпорядженням голови Берегівської районної державної адміністрації від 19.10.2012 року № 422, відповідно до статей 6; 39 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", статтей 17, 33, 118, 121, пункту 12 розділу Х "Перехідних положень Земельного кодексу України" статті 5 Закону України "Про особисте сільське господарство", наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 11 жовтня 2011 року №536 "Про затвердження Порядку ведення агрохімічного паспорта поле земельної ділянки", розглянувши заяву ОСОБА_3, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,06 га, розміщеної на території Косоньської сільської ради, за межами населеного пункту, для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_10 та надано ОСОБА_10 вищезазначену земельну ділянку у власність для ведення особистого селянського господарства.

Прокурор та позивач вважають, що дане розпорядження, прийняте всупереч вимог п. "г" ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України, оскільки у приватну власність ОСОБА_3 передано землі лісогосподарського призначення для сільськогосподарських потреб, а саме, для ведення особистого сільського господарства. При цьому покликаються на матеріали проектної документації на зазначену у спірному розпорядженні земельну ділянку, викопіювання з плану землекористування Косоньської сільської ради у розрізі землекористувачів, на території Косоньської сільської ради, яка розташована у контурі 818, ортофотоплан контуру 818, Акт інвентаризації земель лісового фонду сільгосппідприємств на території Косоньської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, таксаційний опис філії "Береговодержспецлісгосп" ГДСЛАП "Закарпатагроліс", розроблений та затверджений у 2005 році при проведенні базового лісовпорядкування.

Звертають увагу суду на пункт 5 розділу ІІІ "Прикінцевих положень Лісового кодексу України" до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі і планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

У ході розгляду справи позивач та прокурор стверджують, що Берегівська райдержадміністрація при прийнятті оспорюваного розпорядження допустила грубі порушення вимог законодавства, оскільки вона вийшла за межі власних повноважень, щодо прийняття оскаржуваного розпорядження, земельна ділянка перебувала у державній власності у постійному користуванні філії "Берегівське лісове агропромислове господарство" ДП "Закарпатське ОУЛАГ".

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України "Про передачу цілісних майнових комплексів державних лісогосподарських підприємств до сфери управління Держагенства лісових ресурсів України" №584 від 03.07.2013 та на підставі акту прийому-передачі від 04.01.2016 земельні ділянки філії "Берегівське лісове агропромислове господарство" ДП "Закарпатське ОУЛАГ" передано у постійне користування ДП "Берегівське лісове господарство".

Водночас, спірна земельна ділянка лісогосподарського призначення не була передана у постійне користування ДП "Берегівське лісове господарство", оскільки, незаконно вибула з державної власності на підставі оскаржуваного розпорядження Берегівської РДА. Наведене також слугувало підставою для пред'явлення вимоги про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Враховуючи, що ОСОБА_3 вищевказану земельну ділянку шляхом укладення цивільно-правової угоди відчужено на користь третьої особи ОСОБА_11, яка в подальшому її передала фермерському господарству "Русетт", що вбачається з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже з огляду на те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника (держави) поза волею, позивач вважає, що наявні правові підстави для витребування земельної ділянки від добросовісного набувача фермерського господарства "Русетт", у порядку ст. 388 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення .

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 20 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 Земельного кодексу України).

Згідно зі статтею 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до статтей 56, 57 Земельного кодексу України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність.

При цьому, згідно зі статтею 3 Земельного кодексу України, земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать Земельному кодексу України.

Водночас у пункті 2 статті 5 Лісового кодексу України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства. Відтак застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинне базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об'єктом земельних правовідносин, то суб'єктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 Лісового кодексу України полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 Земельного кодексу України).

Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв'язок їх використання із лісокористуванням.

Планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням (пункт 13 статті 46 Лісового кодесу України).

Паралельно із земельним кадастром здійснюється облік лісів та ведеться органами лісового господарства державний лісовий кадастр на основі державного земельного кадастру (частина друга статті 49 Лісового кодексу України). Державний лісовий кадастр включає: облік якісного і кількісного стану лісового фонду України; поділ лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; грошову оцінку лісів (у необхідних випадках); інші показники (стаття 51 Лісового кодексу України).

Згідно зі статтею 7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності українського народу.

Відповідно до статті 8 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій згідно із законом.

За статтею 13 Земельного кодексу України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Передача у власність, надання в постійне користування для не лісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 га, що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (стаття 27 Лісового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із частиною другою статті 149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до частини дев'ятої статті 149 Земельного кодексу України, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1га для не лісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

За статтею 48 Лісового кодексу України в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об'єкта лісовпорядкування.

Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.

У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об'єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону.

Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов'язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Згідно з нормами статтей 181 - 184, 202 - 204 ЗК України, законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» дані державного земельного кадастру це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації.

Згідно з пунктом 5розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Статтею 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою (стаття 1 Закону України "Про місцеві державні адміністрації").

Відповідно до статті 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, щорічного послання Президента України до Верховної Ради України про внутрішнє і зовнішнє становище України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Положеннями статті 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Відповідно до частини 3 статті 122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Таким чином, вказаними нормами законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, чітко розмежовано повноваження сільських, селищних та міських рад, які розпоряджаються земельними ділянками комунальної власності та районних державних адміністрацій, які виконують функції власника земельних ділянок державної форми власності стосовно ділянок, які знаходяться у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населеного пункту.

Відповідно до положень частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно приписів статті 15 цього Кодексу, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1). Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2).

Положення статті 16 наведеного Кодексу передбачають захист цивільних прав та інтересів судом та визначають способи такого захисту, і встановлюють, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому вбачається, що ефективним засобом захисту є такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

Так, у зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень не нормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Зокрема, у сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт є підставою для виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі в оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Такої позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 11.11.2014 року у справі № 21-405а14; від 19.102016 у справі №916/187/15-г; від 24.12.2014 у справі №6-212цс14.

Зважаючи на викладене та, з огляду на відсутність доказів того, що спірна земельна ділянка перебувала у державній власності на час її відчуження та належить до земель лісового фонду, оскільки відсутні належним чином оформлені планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, та документи, щодо відведення та закріплення спірної земельної ділянки за будь-якими лісовпорядними організаціями відсутні, суд дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним розпорядження №422 від 19.10.2012 та його скасування. При цьому, відмова у задоволенні вказаної позовної вимоги автоматично зумовлює відмову у задоволенні похідної позовної вимоги про витребування земельної ділянки.

У задоволенні позову суд відмовляє повністю.

Клопотання відповідача 2 (ФГ "Русетт") про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності судом залишено без задоволення, зважаючи на відмову у позові по суті.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати суд відносить на позивача.

Керуючись ст. ст. 22; 33-34; 43; 44-49; 75; 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати по оплаті судового збору покласти на позивача Кабінет Міністрів України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду.

Вступну та резолютивну частину рішення проголошено 05.09.2017.

Повний текст рішення складено 12.09.2017.

Суддя Бобрик Г.Й.