ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" вересня 2017 р.Справа № 924/349/17

Господарський суд Хмельницької області у складі колегії суддів: Муха М.Є. (головуючий), ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_3 "Військторгсервіс" в особі філії "Одеського управління військової торгівлі", м. Одеса

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Хмельницький

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерства оборони України, м. Київ

про визнання договору №4963/2011 від 29.08.2011р. розірваним (припиненим)

Представники учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_5 - за довіреністю №10 від 16.01.2017р.;

від відповідача: ОСОБА_6 - за довіреністю від 24.03.2015р.;

від третьої особи: не з'явився.

Рішення виноситься 06.09.2017р. після оголошеної в судовому засіданні 31.08.2017р. перерви.

В судовому засіданні 06.09.2017р. відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до господарського суду із позовною заявою, відповідно до якої просить визнати договір №4963/2011 від 29.08.2011р. про надання права платного користування торговим місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, укладений між Міністерством оборони України в особі Державного підприємства "ТВК" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, розірваним (припиненим). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання п. 2.1.1 договору № 4963/2011 від 29.08.2011 року, позивачем було надано ФОП ОСОБА_4 торгове місце №4963 на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій для встановлення торгових контейнерів. Пунктом 5.1 договору №4963/2011 від 29.08.2011р. встановлено, що договір набрав чинності 01.09.2011р. та діє до 01.09.2019р. 14.06.2016р. між Міністерством оборони України та ОСОБА_3 "Військторгсервіс" було укладено договір доручення №1, відповідно до п. 1.1 якого Міністерство доручає, а ОСОБА_3 приймає на себе доручення та зобов'язується вчиняти від імені Міністерства юридичні дії, пов'язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів (загальна кількість - 50 місць) на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін у судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов'язаних з виконанням цього договору. Згідно з п. 5.1 договору доручення №1 від 14.06.2016р. цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.05.2019р. Листом від 16.06.2016р. за №1/960 ОСОБА_3 "Військторгсервіс" було повідомлено ДП "ТВК" про укладання договору доручення №1 від 14.06.2016р., у зв'язку з чим ОСОБА_3 "Військторгсервіс" просив ДП "ТВК" припинити надання послуг стосовно 50-ти місць та контейнерів по вул. Рожевій та надати ОСОБА_3 оригінали контрактів з відповідними фізичними/юридичними особами. На виконання листа вих. №645 від 12.07.2016р. начальника філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" Міністерства оборони України, ДП "ТВК" листами від 20.07.2016р. за вих. №092/1-092/49 повідомило фізичних осіб, з якими підприємством було укладено договори про надання платного користування торговим місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, про припинення договорів у зв'язку із укладенням між Міністерством оборони України та ОСОБА_3 "Військторгсервіс" договору доручення №1 від 14.06.2016р., за яким укладення договорів та здійснення прийому оплати доручено ОСОБА_3 "Військторгсервіс". Таким чином, з 14.06.2016р. єдиним органом, який має право від імені Міністерства оборони вчиняти юридичні дії, пов'язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів (загальна кількість - 50 місць) на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін у судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов'язаних з виконанням договорів, є ОСОБА_3 "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі" на підставі зазначеного договору доручення. З тієї ж самої дати були припинені всі повноваження ДП "ТВК" стосовно відносин щодо управління у будь-який спосіб вищенаведеними торговими місцями та правовідносинами з особами, що їх використовують. Відповідно до п. 5.4 договору №4963/2011 від 29.08.2011р. розірвання договору вчиняється стороною 1 у формі одностороннього направлення стороною 1 повідомлення про це стороні 2, на адресу, вказану у договорі (або письмово повідомлену стороною 2 у разі зміни свого місця проживання (реєстрації) у відповідності з п. 2.2.8 цього договору). Зі змісту зазначеного пункту договору №4963/2011 від 29.08.2011р. вбачається, що договір вважається розірваним стороною 1, зокрема, у випадку надходження відповідного повідомлення на адресу сторони 2 або його надходження на іншу адресу у випадку зміни стороною 2 свого місця проживання (реєстрації) без виконання вимог п. 2.8 договору. На виконання зазначеного пункту договору №4963/2011 від 29.08.2011р. позивачем було направлено відповідачу лист-повідомлення від 27.12.2016р., в якому повідомлено останнього про розірвання договору №4963/2011 від 29.08.2011р. з 27.02.2017р. Проте, відповідач всупереч умовам укладеного договору №4963/2011 від 29.08.2011р. ухиляється від виконання умов зазначеного договору.

Відповідач у відзиві на позов просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовує свої заперечення тим, що термін дії договору встановлено з 01.09.2011р. до 30.03.2019р. (п. 5.1 договору). У пункті 5.4 договору зазначено умови його розірвання, а саме: заборгованість сторони-2 по оплаті в термін більш ніж 70 календарних днів; інших випадках, передбачених цим договором або чинним законодавством України. Таким чином, сторони встановили підстави для розірвання договору. Одностороннього розірвання договору за ініціативою сторони 1 умовами п. 5.4 договору, на що посилається позивач, як на підставу позову, не передбачено. Пунктом 5.4 означено форму розірвання договору стороною 1 за наявності умов, які вказані в цьому ж пункті договору. Відповідно до положень закону та змісту договору укладення Міністерством оборони України та ОСОБА_3 "Військторгсервіс" договору доручення №1 від 14.06.2016р. не є підставою для розірвання договору №4963/2011 від 29.08.2011р. Разом з тим, жодної з визначених сторонами договору і законом підстав для дострокового розірвання договору немає, що виключає можливість задоволення судом позову ОСОБА_3 в особі його філії. А тому, ні повідомлення ДП "ТВК", ні ОСОБА_3 "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі" про розірвання договору без підстав визначених законом та умовами договору не мають жодних юридичних наслідків і не можуть свідчити про розірвання (припинення) договору №4963/2011. Відповідач вважає, що ОСОБА_3 "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" є неналежним позивачем у справі. ОСОБА_3 "Військторгсервіс" в особі одеської філії не може бути позивачем у даному спорі: бо не являється стороною договору 4963/2011; Міністерство оборони України як сторона 1 договору не делегувало ОСОБА_3 "Військторгсервіс" та філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" повноважень подавати позови від власного імені, тобто від імені ОСОБА_3 "Військторгсервіс" та філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс". За умови, коли ОСОБА_3 "Військторгсервіс" отримав від МО України право на представництво його інтересів, то у даному випадку позов може подавати сторона договору, а ОСОБА_3, представляти інтереси позивача у суді, як це передбачено повноваженнями викладеними у п. 11 договору доручення №1 від 14.06.2016р. Відповідач звертає увагу також на ту обставину, що вимога позивача про визнання договору розірваним (припиненим) не ґрунтується на законі, був обраний неправильний спосіб захисту прав. Вказаними нормами матеріального права визначені способи захисту прав та інтересів суб'єктів господарювання, в тому числі у вигляді визнання наявності або відсутності прав, припинення правовідношення, відновлення становища, установлення, зміни і припинення господарських правовідносин, проте вказаними нормами права не передбачено такого способу захисту прав та інтересів, як визнання договору припиненим станом на минулий час. Тобто, визнання правочину розірваним (припиненим) за загальним правилом в судовому порядку неможливо, не відповідає способам захисту, встановленим статтею 16 ЦК України та статтею 20 ГК України, що є окремою підставою для відмови у позовних вимогах. Крім того відповідач наголошує, що згідно доданої позивачем до позовної заяви копії повідомлення про доставку юридичної документації "Спецкурьер" повідомлення ОСОБА_3 в особі філії про розірвання договору №4963/2011 у графі - "получатель" стоїть підпис, який не належить ОСОБА_4, запис - ОСОБА_4 він, також, не робив. Повідомлення ОСОБА_3 в особі філії про розірвання договору №4963/2011 ОСОБА_4 не вручено. Докази вручення ОСОБА_3, в особі його одеської філії, ОСОБА_4 повідомлення про розірвання Договору №4963/2011 - відсутні. За викладених обставин, ФОП ОСОБА_4 не може вважатися повідомленим належним чином про дострокове розірвання договору. Відповідач вважає, що особисті права ОСОБА_3 "Військторгсервіс" в особі його одеської філії відповідачем порушені не були, що в силу статей 1 ГПК України, 15, 16 ЦК України є ще однією підставою для відмови позивачу в задоволені позову.

На адресу суду 04.08.2017р. від Міністерства оборони України надійшли письмові пояснення №1219 від 03.08.2017р., в яких третя особа підтримує позовні вимоги позивача, вважає їх законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Зазначає, що ОСОБА_3 "Військторгсервіс" в особі філії "Одеського управління військової торгівлі" є належним позивачем у даній справі. Обґрунтовує це тим, що 29.08.2011р. між Міністерством оборони України в особі Державного підприємства "ТВК" (сторона 1) та ФОП ОСОБА_7 (сторона 2) було укладено договір №4963/2011 про надання права платного користування торговим місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій. 14.06.2016р. між Міністерством оборони та ОСОБА_3 "Військторгсервіс" було укладено договір доручення №1, відповідно до якого Міністерство доручає, а ОСОБА_3 приймає на себе доручення та зобов'язується вчиняти від імені Міністерства юридичні дії, пов'язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, отриманням та обліком грошових коштів, стягнення штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін у судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов'язаних із виконанням цього договору. Тобто відбулась заміна сторони 1 у договорі №4963/2011 від 29.08.2011р., що відповідає умовам п. 6.2 договору: "Заміна сторони 1 у договорі може бути здійснена без згоди сторони 2". Позивачем було направлено відповідачу лист-повідомлення від 27.12.2016р. про розірвання договору №4963/2011 від 29.08.2011р. з 27.02.2017р., що не суперечить умовам п. 5.4 договору, в якому сторони погодили можливість розірвання договору в односторонньому порядку. Проте відповідач, виходячи з його відзиву, договір розірваним не вважає. Третя особа наголошує, що, у разі бажання у подальшому користуватись місцем на території ТОВ "Промтоварний ринок", відповідач має звернутись до позивача та укласти з ним новий договір.

Представник позивача з'явився в судове засідання 06.09.2017р., підтримав позовні вимоги. Подав додаткові письмові пояснення (вх. №05-22/8352/17 від 06.09.2017р), в яких зазначив, що з висновками, викладеними відповідачем у відзиві на позов, не погоджується, так як вважає, що пунктом п. 5.4 передбачена одностороння відмова від договору не лише у разі наявності заборгованості по оплаті за користування торговим місцем, але і у інших випадках, а саме у разі наявності ініціативи у однієї із сторін договору. При цьому, вважає за необхідне зазначити, що виходячи з доказів які містяться у матеріалах справи та були надані сторонами, ДП "ТВК" укладаючи 29.08.2011р. договір №4963/2011 про надання права платного користування торговим місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, з ОСОБА_4 взагалі не мало повноважень на його укладення. Повноваження на укладання договорів про надання права платного користування місцем мало ДП МОУ "Південь", дані повноваження могли здійснюватися лише у період з 01.01.2009р. по 31.12.2009р., на підставі укладеного з Міністерством оборони України договору доручення від 27.11.2008р. та виключно ДП МОУ "Південь", а не жодними іншими особами. Виходячи зі змісту договору №181/9-83р від 21.02.2000р. (п. 5.1 договору) укладеного між Міністерством оборони України, Авангардівською селищною радою та ТОВ "Промтоварний ринок", володільцем 50-ти торгових місць, у тому числі і місця №4963 є саме Міністерство оборони України, яке не надавало повноважень ДП "ТВК" шляхом укладення з ним відповідного договору доручення на вчинення певних дій від його імені та в інтересах. Таким чином, ДП "ТВК" не мало відповідних повноважень розпоряджатися майновими правами Міноборони та укладати спірний договір. Таким чином, ОСОБА_4 був належним чином повідомлений про те, що повноваження щодо укладання та розірвання даних договорів перейшли до ОСОБА_3 "Військторгсервіс" як уповноваженої на те особи та про необхідність звернутися до філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" з метою переукладення договору. Всупереч цьому, з невідомих підстав відповідач з липня 2016 року розпочав перераховувати кошти за користування торговим місцем безпосередньо до Міністерства оборони України. Позивач повідомляє суд, що, відповідно до листів Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 30.03.2017р. №248/1/2/178 та від 04.04.2017р. № 248/1/2/276, усупереч вимогам договору доручення №1 від 14.06.2016р. на рахунки Міністерства оборони України надходять кошти від фізичних осіб (зокрема, від ОСОБА_4А.) з призначенням платежів "...за право платного використання місця для встановлення контейнерів..." з посиланням на договори, які Міністерством оборони України не укладались. Такі кошти не можуть бути віднесені на виконання цього договору. Зазначеним листом вкотре зазначено, що відповідно до п. 2.4 договору доручення №1 від 14.06.2016р. лише ОСОБА_3 "Військторгсервіс" має право отримувати та перераховувати до Міністерства оборони України кошти, що надходять від фізичних/юридичних осіб як плата за надання права користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій.

Представник відповідача з'явився в судове засідання 06.09.2017р., проти позову заперечив. Подав додаткові письмові пояснення (вх. №05-22/8368/17 від 06.09.2017р), в яких зазначив, що з липня 2016 року ДП "ТВК" відмовилося приймати від позивача оплату за користування торговим місцем на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій для встановлення 20-футових контейнерів. На письмовий запит виконавчий директор ДП "ТВК" ОСОБА_8 вказав, що підставою для відмови ДП "ТВК" приймати оплату є звернення концерну Міністерства оборони України "Військторгсервіс" до ДП "ТВК" та договір доручення №1 від 14.06.2016р., укладений між Міністерством оборони України та ОСОБА_3 "Військторгсервіс", за яким укладення договорів та здійснення прийому оплати доручено ОСОБА_3 "Військторгсервіс". ОСОБА_3 "Військторгсервіс", з посиланням на вказаний договір доручення, відповідно до діючого законодавства не надав реквізити для оплати орендної плати, або ж не запропонував підприємцю укласти додаткову угоду, у якій мають бути врегульовані питання згідно нового доручення.

Третя особа явку уповноваженого представника в судове засідання 06.09.2017р. не забезпечила, позовні вимоги позивача підтримала у попередньому судовому засіданні.

Крім того, 31.08.2017р. відповідачем було подано клопотання про залишення позову без розгляду. Суд відмовляє у задоволенні даного клопотання за необґрунтованістю.

Розглядом наявних матеріалів справи судом встановлено:

29.08.2011р. між Державним підприємством "ТВК" (сторона 1) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (сторона 2) було укладено договір №4963/2011 про надання права платного користування торговим місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, відповідно до умов якого сторона 1 надає стороні 2 право платного користування торговим місцем для встановлення 20-футових контейнерів, що належать стороні 2, на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій на умовах та в терміни, які передбачені цим договором (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору даний договір укладений на 8 років, набуває чинності з 01.09.2011р. та є дійсним до 30.03.2019р. Після закінчення терміну, на який був укладений цей договір, він втрачає свою чинність.

Згідно з п. 5.4 договору розірвання цього договору стороною 1 вчиняється у формі одностороннього направлення стороною 1 повідомлення про це стороні 2, на адресу, вказану у договорі. Договір послуг вважається розірваним стороною 1 у наступних випадках:

- заборгованості сторони 2 по оплаті в термін більше 70 календарних днів;

- інших випадках, передбачених договором або чинним законодавством України.

14.06.2016р. між Міністерством оборони України та ОСОБА_3 "Військторгсервіс" було укладено договір доручення №1, відповідно до п. 1.1 якого Міністерство доручило, а ОСОБА_3 прийняв на себе доручення та зобов'язався вчиняти від імені Міністерства юридичні дії, пов'язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів (загальна кількість - 50 місць) на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін у судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов'язаних з виконанням цього договору. Згідно з п. 5.1 договору доручення №1 від 14.06.2016р. цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.05.2019р.

Листом від 16.06.2016р. за №1/960 ОСОБА_3 "Військторгсервіс" було повідомлено ДП "ТВК" про укладання договору доручення №1 від 14.06.2016р., у зв'язку з чим ОСОБА_3 "Військторгсервіс" просив ДП "ТВК" припинити надання послуг стосовно 50-ти місць та контейнерів по вул. Рожевій та надати ОСОБА_3 оригінали контрактів з відповідними фізичними/юридичними особами.

На виконання листа вих. №645 від 12.07.2016р. начальника філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" Міністерства оборони України, ДП "ТВК" листом від 20.07.2016р. за вих. №092/2 направило повідомлення ФОП ОСОБА_4, з яким підприємством було укладено договір про надання платного користування торговим місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, про припинення договору №4963/2011 від 29.08.2011р. у зв'язку із укладенням між Міністерством оборони України та ОСОБА_3 "Військторгсервіс" договору доручення №1 від 14.06.2016р., за яким укладення договорів та здійснення прийому оплати доручено ОСОБА_3 "Військторгсервіс".

Досліджуючи надані докази та оцінюючи їх у сукупності, до уваги приймається наступне:

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

При цьому, обрання способу захисту порушеного або оспорюваного права здійснюється з дотриманням положень як ст. 20 Господарського кодексу України так і ст. 16 Цивільного кодексу України, якими встановлено способи захисту прав суб'єктів господарювання. Вибір способу захисту пов'язаний із предметом позову, який за своєю суттю є певною матеріально-правовою вимогою позивача до відповідача.

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права та припинення правовідношення.

Господарський суд зазначає, що ОСОБА_3 "Військторгсервіс" було обрано некоректний спосіб захисту порушено права, оскільки позивач при поданні позовної заяви про визнання договору розірваним (припиненим) фактично намагався одночасно обрати декілька способів захисту порушеного права, що свідчить про необхідність надання детальної оцінки правовим вимогам ОСОБА_3 "Військторгсервіс".

Так, звертаючись із позовною вимогою про визнання договору розірваним, позивачем фактично ставиться питання про встановлення юридичного факту, а саме факту розірвання позивачем за власною ініціативою договору №4963/2011 від 29.08.2011р. шляхом надсилання на адресу відповідача повідомлення про розірвання договору, що виходить поза межі компетенції господарського суду, оскільки у такому випадку суд не здійснює захисту порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу суб'єкта господарювання.

При цьому, господарський суд вважає за необхідне надати окрему правову оцінку позовним вимогам концерну "Військторгсервіс" в частині визнання договору припиненим, оскільки визнання договору припиненим є одним із способів захисту порушеного права.

Відповідно до ст.ст. 202, 203 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В силу приписів ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 1-2, 6 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об'єкта оренди. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Приписами ст. 781 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір найму припиняється у разі ліквідації юридичної особи, яка була наймачем або наймодавцем.

При цьому, ст. 782 Цивільного кодексу України визначено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Приписами ст. 783 Цивільного кодексу України передбачено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; 2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; 3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; 4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Вище наведені приписи чинного законодавства дозволяють суду дійти висновку, що договір оренди майна припиняється з підстав, які передбачені Господарським кодексом України та Цивільним кодексом України. Окрім того договір може бути розірваний, у зв'язку з відмовою наймодавця від договору з підстав, передбачених ст. 782 Цивільного кодексу України, а також може бути розірваний за ініціативою однієї із сторін у судовому порядку з підстав, передбачених ст. 783 Цивільного кодексу України.

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд зазначає, що договір найму не може бути розірваний в односторонньому порядку за ініціативою однієї із сторін без наявності правих підстав, визначених Цивільним кодексом України або Господарським кодексом України, в тому числі і у зв'язку зі зміною довірителя, уповноваженого на укладання такого договору, оскільки у такому випадку одностороння відмова від договору може порушити права орендаря, який належним чином виконував прийняті на себе зобов'язання.

При цьому, зобов'язання за договором найму можуть бути визнані судом такими, що припинились, за наявності передбачених чинним законодавством підстав, у випадку відсутності заперечень щодо припинення правовідносин з боку іншої сторони. Проте, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження існування підстав для визнання договору №4963/2011 від 29.08.2011р. таким, що припинив свою дію (припинений), господарський суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 "Військторгсервіс" в особі філії "Одеського управління військової торгівлі" про визнання договору №4963/2011 від 29.08.2011р. розірваним (припиненим).

Згідно з ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі (судовий збір) підлягають покладенню на позивача у звязку із відмовою в позові.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_3 "Військторгсервіс" в особі філії "Одеського управління військової торгівлі" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерства оборони України про визнання договору №4963/2011 від 29.08.2011р. розірваним (припиненим) відмовити.

Повний текст рішення складено 08.09.2017р.

Головуючий суддя М.Є. Муха

Суддя С.В. Гладій

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддруковано 2 примірники: 1 - до справи; 2 - третій особі (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 6).