РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2017Справа №910/13013/17

За позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «Горизонт»

про стягнення 1 939 604,03 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Некрасов Д.А. - представник, за довіреністю № 6-77 від 10.01.2017 року;

від відповідача: Пономаренко О.В. - представник, за довіреністю б/н від 04.09.2017 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «Горизонт» про стягнення 1 939 604,03 грн., з яких 1 919 228,65 грн. безпідставно набутих коштів, 20 375,38 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «НВП «Горизонт» не виконано належним чином умови укладеного між сторонами Договору № про закупівлю послуг за державні кошти від 11.07.2012 року в частині своєчасного надання визначених договором послуг, а після закінчення дії вказаного договору без належних на те правих підстав відповідач користується грошовими коштами в розмірі 1 919 228,65 грн., оскільки останні були перераховані позивачем в якості переплати за послуги та зважаючи на закінчення строк дії Договору № про закупівлю послуг за державні кошти від 11.07.2012 року, на підставі статті 1212 ЦК України підлягають поверненню позивачеві. Окрім того, в зв'язку з неповерненням вказаної суми позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення 20 375,38 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/13013/17 та призначено її розгляд на 06.09.2017 року.

В судове засідання 06.09.2017 року з'явились уповноважені представники позивача та відповідача.

06.09.2017 року через канцелярію суду представником позивача подано клопотання № 1001вих-17-4087 від 04.09.2017 року про долучення документів до матеріалів справи, яке судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

Також 06.07.2017 року через канцелярію суду представником відповідача подано відзив на позов б/н від 04.09.2017 року, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що сплачені позивачем спірні кошти були перераховані саме за виконані згідно договору роботи, на підставі підписаних обома сторонами актів здачі - приймання послуг, отже набуті відповідачем за існування достатніх правових підстав на підставі спірного Договору № про закупівлю послуг за державні кошти від 11.07.2012 року. Відзив разом з доданими до нього документами судом долучено до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, окрім наявних у матеріалах справи, на час проведення судового засідання 06.09.2017 року позивачем суду не надано.

В судовому засіданні 06.09.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.09.2017 року проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 06.09.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 11 липня 2012 року між Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» (позивач у справі, замовник за договором), та Товариством з обмеженою відповідальністю «НВП «Горизонт» (відповідач у справі, виконавець за договором) укладено Договір про закупівлю послуг за державні кошти № (далі - Договір).

При цьому в подальшому сторонами вносились зміни до умов Договору, а саме додатковими угодами до Договору № 1 від 13.02.2013 року, № 2 від 09.04.2013 року, № 3 від 29.07.2013 року, № 4 від 21.11.2014 року, № 5 від 10.07.2015 року, № 6 від 29.09.2015 року та № 7 від 06.07.2016 року, якими змінювались строки надання послуг, додаток № 2 до Договору (Графік надання послуг (календарний план)), додаток № 3 до договору (Перелік земельних ділянок). додаток № 5 до Договору (Калькуляція вартості послуг).

Так, за умовами п.1.1 Договору виконавець зобов'язується у 2012 - 2017 роках (в редакції Додаткової угоди № 7 від 06.07.2016 року до Договору) за завданням замовника надати послуги з розробки землевпорядної документації та оформлення документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками ПАТ «УКРТРАНСГАЗ», які знаходяться на території Волинської та Закарпатської областей, а замовник - прийняти і оплатити зазначені послуги.

Відповідно до 1.2 Договору найменування послуг: Послуги в галузі архітектури (Розробка землевпорядної документації та оформлення документів, які посвідчують право постійного користування земельними ділянками). Лот № 11 - «Послуги в галузі архітектури інші (розробка землевпорядної документації та оформлення документів на право постійного користування земельними ділянками, які знаходяться на території Волинської та Закарпатської областей)».

Вимоги до послуг, що є предметом цього Договору, визначаються у технічному завданні (додаток № 1, який є невід'ємною частиною Договору).

Згідно п.п.1.4, 1.5 Договору виконавець надає послуги замовнику у відповідності до узгодженого виконавцем і замовником графіку надання послуг (календарного плану) (додаток № 2, який є невід'ємною частиною цього Договору), а також на підставі узгодженого кошторису (додаток № 4, який є невід'ємною частиною цього Договору) і калькуляції вартості послуг (додаток № 5, який є невід'ємною частиною цього Договору). Перелік земельних ділянок наведений у додатку № 3 до цього Договору, який є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п.3.1 Договору загальна сума Договору становить без ПДВ - 2 302 739,58 грн., крім того ПДВ - 460 547,92 грн., всього з ПДВ - 2 763 287,50 грн.

Загальна сума цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п. 3.2 Договору).

Строк надання послуг за цим Договором: з дати підписання сторонами цього Договору до 30 червня 2017 року (п.5.1 Договору в редакції Додаткової угоди №7 від 06.07.2016 року до Договору).

Як зазначено в п.5.3 Договору, виконавець зобов'язаний передати, а замовник прийняти етапи послуг та повністю завершені послуги. Послуги здаються поетапно, у строки, визначені у графіку надання послуг (календарному плані).

Відповідно до п. 5.5 Договору по завершенню кожного з етапів послуг, відповідач передає замовнику акт здачі - приймання наданих послуг у двох примірниках з доданням до нього супроводжувального листа, документів, податкової накладної, звіту про виконання цього Договору.

Приймання та оцінка послуг здійснюється замовником відповідно з вимогами технічного завдання, календарного плану та чинного законодавства (п. 5.6 Договору).

При цьому згідно п. 5.7 Договору замовник протягом 30-ти робочих днів, з дня одержання акту здачі-приймання наданих послуг, зобов'язаний підписати та направити виконавцеві відповідний акт здачі-приймання наданих послуг або мотивовану письмову відмову від прийманні послуг (підписанні акту здачі-приймання наданих послуг).

У випадку мотивованої відмови замовника від прийнята послуг (підписання акту здачі-приймання наданих послуг) сторони протягом 30-ти днів з моменту відмови замовника від прийняття послуг (підписання акту здачі-приймання наданих послуг) складають акт з переліком необхідних доопрацювань, усунення недоліків і термінів їх виконання, які не повинні перевищувати 30-ти робочих днів. Доопрацювання, усунення недоліків по мотивованій відмові замовника виконується виконавцем за власний рахунок за умови, що вони не виходять за межі завдання (п.5.8 Договору).

Згідно п. 4.1 Договору замовник приймає послуги за відповідними актами здачі - приймання наданих послуг, які складаються за результатами виконання кожного окремого етапу, згідно узгодженого сторонами графіку надання послуг (календарного плану).

Як визначено сторонами в п. 4.2 Договору, оплата наданих послуг здійснюється протягом 30-ти робочих днів з дати підписання сторонами відповідного акту здачі - приймання наданих послуг, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок відповідача. Розрахунки здійснюються у безготівковій формі із застосуванням платіжних доручень.

Докази того, що сторони узгодили інший порядок та строк оплати наданих за Договором послуг в матеріалах справи відсутні.

В п. 10.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №7 від 06.07.2016 року до Договору) сторони домовились, що цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє в частині надання послуг - до 30 червня 2017 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Судом встановлено за матеріалами справи, що на виконання умов Договору позивачем в період березень 2013 року - травень 2016 року було надано відповідачу послуги за етапами І-ІІ на визначених в Договорі умовах на загальну суму 1 919 228,65 грн., що підтверджується відповідними підписаними обома сторонами без зауважень актами здачі - приймання послуг: №№ 1-16 від 22.03.2013 року, №№ 17-24 від 24.10.2014 року, № 25 від 25.11.2014 року, № 26 від 10.12.2014 року, № 27 від 20.04.2015 року, №№ 28, 29 від 20.05.2015 року, № 30 від 21.08.2015 року, № 31 від 12.10.2015 року, № 32 від 26.08.2015 року, № 33 від 05.11.2015 року, №№ 34, 35 від 17.11.2015 року, № 36 від 19.05.2016 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

Заперечення щодо факту отримання та обсягів наданих відповідачем послуг у матеріалах справи відсутні.

Доказів пред'явлення позивачем заперечень щодо якості та обсягів наданих послуг та відмови відповідача від приймання наданих позивачем послуг та підписання вищезазначених актів здачі - приймання до суду не надходило.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем виконано прийняті на себе зобов'язання з розробки землевпорядної документації та оформлення документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками згідно Договору та в обсягах, зазначених в актах здачі - приймання послуг, а відповідачем, у свою чергу, прийнято надані послуги у вказаних в актах обсягах без будь - яких зауважень.

Також як свідчать матеріали справи, позивачем як замовником платіжними дорученнями від 19.04.2013 року № 4163 на суму 30 000,00 грн., від 07.05.2013 року №№ 4869 на суму 26 000,00 грн., 4870, 4871, 4872, 4873, 4874, 4875, 4876, 4877, 4878, 4879, 4880, 4881, 4882, 4883, 4884 на суму 56 000,03 грн. кожне, від 28.10.2014 року №№14325, 14326 на суму 168 000,00 грн. кожне, 14327 на суму 64 000,00 грн., від 26.11.2014 року № 15808 на суму 32 000,00 грн., від 11.12.2014 року № 16533 на суму 42 744,10 грн., від 23.04.2015 року № 4957 на суму 8000,00 грн., від 27.05.2015 року № 6194 на суму 18 318,90 грн., від 31.08.2015 року № 10565 на суму 152 000,00 грн., від 19.10.2015 року № 12962 на суму 155 710,55 грн., від 27.05.2015 року № 6191 на суму 8 000,00 грн., від 12.11.2015 року № 14498 на суму 58009,81 грн., від 30.10.2015 року № 13706 від 30.10.2015 року, від 20.11.2015 року № 14793 на суму 78 222,41 грн., від 30.05.2016 року № 6862 на суму 15 265,74 грн., всього на суму 1 919 228,65 грн., копії яких наявні в матеріалах справи.

При цьому зі змісту вказаних платіжних доручень, зокрема, реквізиту «призначення платежу», вбачається, що оплата здійснена за розробку документації із землеустрою та оформлення земельних ділянок згідно договору № від 11.07.2012 року та з посиланням на вищевказані акти, які як зазначалось судом вище, підписані обома сторонами без зауважень.

Факт оплати, розмір сплачених та прийнятих коштів, а також зазначене ПАТ «Укртрансгаз» призначення платежів сторонами не заперечувались.

Виконавець зобов'язаний надати передбачені цим договором послуги відповідно до технічного завдання і передати замовнику результат у строк, встановлений розділами V, X цього Договору та забезпечити надання послуг, якість яких відповідає умовам, установленим розділом II цього Договору (п.п. 6.3.1, 6.3.2 Договору).

За умовами п. 6.3.4 Договору виконавець зобов'язаний згідно з графіком надання послуг (календарним планом) оформити правовстановлюючі документи на земельні ділянки (державні акти останнього зразку на право постійного користування земельними ділянками) замовника на території Волинської та Закарпатської областей, згідно з переліком наведеним у додатку № 3 до Договору та передати документи замовнику в терміни, встановлені цим Договором.

Проте, за твердженням позивача, не зважаючи на той факт, що позивач як замовник перерахував на рахунок відповідача як виконавця грошові кошти в сумі 1 919 228,65 грн., останній своїх зобов'язань щодо надання послуг у строки та порядку, визначені умовами Договору належним чином не виконав, в результаті чого, зважаючи на закінчення строку дії спірного Договору 30.06.2017 року, відповідач мав повернути грошові кошти в розмірі 1 919 228,65 грн., оскільки правова підстава користування зазначеними грошовими коштами відпала з 01.07.2017 року (Договір припинив свою дію 30.06.2017 року).

Таким чином, позивач вважає перераховані грошові кошти в сумі 1 919 228,65 грн. безпідставно набутими та такими, що підлягають поверненню позивачеві, в зв'язку з чим останній на підставі ст. 1212 ЦК України звернувся до суду з даною позовною заявою.

Окрім того, на підставі ст. 536 ЦК України позивачем здійснено нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 20 375,38 грн. за період з 01.07.2017 року по 31.07.2017 року.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду на проектні та пошукові роботи, який регулюється нормами §4 глави 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 887 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 888 ЦК України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов'язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації. Завдання на проектування може бути підготовлене за дорученням замовника підрядником. У цьому разі завдання стає обов'язковим для сторін з моменту його затвердження замовником.

Підрядник зобов'язаний додержувати вимог, що містяться у завданні та інших вихідних даних для проектування та виконання пошукових робіт, і має право відступити від них лише за згодою замовника.

Відповідно до умов Договору відповідач як виконавець взяв на себе зобов'язання у 2012 - 2017 роках за завданням позивача надати послуги з розробки землевпорядної документації та оформлення документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками позивача перелічених у додатку до Договору № 3, а позивач зобов'язався прийняти та оплатити зазначені послуги. В подальшому сторонами Договору були внесенні до нього зміни додатками №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, якими змінювалися строки виконання Договору, строк дії якого визначений з 11.07.2012 року по 30.06.2017 року.

Умови та порядок оплати виконаних відповідачем робіт передбачений розділом IV Договору.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В свою чергу Доказів визнання недійсним про закупівлю послуг за державні кошти № від 11.07.2012 року та Додаткових угод до нього або їх окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору та Додаткових угод до нього на час їх підписання та існування спірних правовідносин з боку сторін відсутні.

Як зазначалось вище, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 919 228,65 грн. в якості коштів, набутих без достатньої правової підстави відповідно до ст. 1212 ЦК України, посилаючись на невиконання відповідачем його зобов'язань з виконання робіт за Договором, дія якого, за твердженням позивача, на даний час припинилась.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому в силу частини другої цієї статті зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї статті застосовується також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Тобто, виходячи з аналізу ст. 1212 ЦК України слід дійти висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

При цьому аналізуючи наведені законодавчі положення суд звертає увагу сторін, що об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Таким чином, передумовою для задоволення вимог про повернення безпідставно збереженого майна є, зокрема, встановлення факту його збереження за рахунок іншої особи. При цьому, вказані обставини мають бути доведені відповідними доказами.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Як зазначено вище, відповідно до ч.1, п. 1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

У відповідності до ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Виходячи з системного аналізу зазначених положень та ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України суд доходить висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Таким чином, загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

За таких обставин, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно.

Якщо зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 Цивільного кодексу України до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02.10.2013 року №6-88цс13.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

При цьому, суд зазначає, що правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов'язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою оплати наданих ним позивачу послуг.

Таким чином, враховуючи відсутність доказів визнання укладеного спірного правочину недійсним або його розірвання, грошові кошти перераховані відповідачу за надані послуги, факт виконання яких підтверджується актами здачі - приймання послуг за Договором, посилання позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України, судом розцінюються як безпідставні та такі, що спростовуються обставинами справи.

Окрім того, оскільки між сторонами у справі було укладено Договір, а спірні кошти сплачено на виконання Договору, який недійсним не визнано, то такі кошти набуто відповідачем за наявності правової підстави, а тому їх не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 ЦК як безпідставне збагачення (аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України у постанові від 07.06.2017 року №3-189гс17).

При цьому суд зазначає, що посилання позивача на факт закінчення дії укладеного між сторонами Договору судом до уваги не приймаються, оскільки вказані обставини не впливають на кваліфікацію дій сторін щодо виконання своїх зобов'язань за Договором, зокрема, сплати замовником коштів за надані виконавцем послуги з розробки землевпорядної документації та оформлення документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками, та не тягне за собою безпідставності перерахування грошових коштів сплачених на виконання умов останнього, а також враховуючи визначений сторонами строк дії Договору, підстави та призначення здійснених позивачем оплат.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

За таких обставин, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для витребування грошових коштів в сумі 1 919 228,65 грн. на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно набутих.

При цьому, з огляду на відмову в задоволені позовних вимог позивача про стягнення 1 919 228,65 грн. як безпідставно набутих позовні вимоги про стягнення з відповідача 20 375,38 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами згідно ст. 536 ЦК України як похідні від основного зобов'язання задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М.Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 14.09.2017 року.