ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017 справа № 913/972/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: суддів:Зубченко І.В., Попков Д.О , Чернота Л.Ф. ,
за участю представників сторін: від позивача-1: від позивача-2: від відповідача: Мазур Л.Б., довіреність №220/467/д від 26.12.2016р. Алябов Є.О., довіреність б/н від 08.08.2017р. не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , с.Чорнобаївка Херсонської області
на рішення господарського суду Луганської області
від17.11.2016р. (повний текст підписано 22.11.2016р.)
у справі№ 913/972/16 (суддя Рябцева О.В.)
за позовом1.Міністерства оборони України, м.Київ 2.Військової частини НОМЕР_1 , с.Чорнобаївка Херсонської області
доДержавного підприємства Луганський авіаційний ремонтний завод, м.Луганськ
простягнення 1011605,53грн.

В С Т А Н О В И В:

Міністерство оборони України, м.Київ, позивач-1 та Військова частини НОМЕР_1 , с.Чорнобаївка Херсонської області, позивач-2, звернулися до господарського суду Луганської області з позовом до відповідача, Державного підприємства Луганський авіаційний ремонтний завод, м.Луганськ про стягнення зайво сплачених коштів за договором про закупівлю послуг за державні кошти №30 від 03.05.2012р. у загальному розмірі 1011605,53грн. (завищення статті витрат на загальну суму 843004,61грн. та зайво сплачений ПДВ на загальну суму 168600,92грн.)
Рішенням господарського суду Луганської області від 17.11.2016р. (повний текст підписано 22.11.2016р.) у справі №913/972/16 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення суду мотивоване тим, що позивачами не доведено наявність понесених збитків у розумінні цивільного законодавства та не доведено протиправність поведінки відповідача.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення господарського суду першої інстанції у справі №913/972/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача-2 в повному обсязі.
В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що господарський суд Луганської області прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, за наслідками неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи. Зокрема, скаржник зазначає, що в договорі №30 від 03.05.2012р. вказаний спосіб визначення ціни (а не сама ціна), а сума договору, вказана в п.3.1, є граничною і залежить від вартості запасних частин та матеріалів.
На переконання відповідача-2, суд не надав належної уваги тій обставині, що збитками є різниця між фактично оплаченою військовою частиною сумою та дійсною вартістю виконаних робіт.
Крім того, скаржник наголошує, що немає підстав вважати дії Державного підприємства Луганський авіаційний ремонтний завод ощадливістю у розумінні ст.845 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), оскільки внесення відповідачем неправдивих відомостей до статті витрат «Запасні частини» (завищення витрат) не є ощадливістю.
Апелянт разом з іншим наголошує, що в порушення приписів п.3 ст.845 ЦК України відповідач не повідомив позивача-2 про зменшення витрат на запасні частини для досягнення домовленості щодо розподілу заощадження.
Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 20.07.2017р. (головуючий Зубченко І.В., судді Марченко О.А., Чернота Л.Ф.) прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 12.09.2017р.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді члена колегії Марченко О.А. на дату слухання справи, на підставі розпорядження керівника апарату суду, в результаті автоматичної зміни сформовано наступний склад колегії: головуючий Зубченко І.В., судді Попков Д.О., Чернота Л.Ф.
У судовому засіданні 12.09.2017р. представники позивачів підтримали вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, своїми правами, передбаченими ст.22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), не скористався.
Стаття 22 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що явка представника відповідача не визнавалась судом обов`язковою, враховуючи належне повідомлення останнього про час та місце судового засідання, а також неповідомлення відповідачем суду про наявність поважних причин неявки в судове засідання, судова колегія визнала за можливе розглянути справу за відсутністю представника Державного підприємства Луганський авіаційний ремонтний завод за наявними матеріалами у справі.
Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.
Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.
Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників позивача-1 та позивача-2, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.
03.05.2012р. між Військовою частиною НОМЕР_1 (далі замовник) та Державним підприємством "Луганський авіаційний ремонтний завод" (далі учасник) укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти № 30 (далі договір) з додатковими угодами.
За умовами пункту 1.1 договору, на виконання замовлення учасник зобов`язується у 2012р. надати замовнику послуги з технічного обслуговування, ремонту і модернізації літальних апаратів та авіаційних двигунів, код 35.30.9 згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК016-97, а саме: послуги з капітального ремонту головних редукторів ВР-14 та авіаційного двигуна ТВ3-117ВМ (далі послуги), а замовник - прийняти і оплатити їх.
Кількісні характеристики послуг, що надаються за договором, зазначені в Специфікації надання послуг (додаток №1) (п.1.2).
Відповідно до п.1.3 обсяги закупівлі товарів (робіт або послуг) можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків. Джерело фінансування Державний бюджет України.
Згідно з п.3.1 сума договору складає 4543800,00грн., у тому числі ПДВ 757333,33грн. Вартість послуг визначена у Протоколі погодження ціни (додаток №2).
Усі витрати учасника, включаючи закупівлю запасних частин, матеріалів, транспортування, ремонту тари, тощо, що пов`язані з виконанням цього договору, враховуються в його сумі (п. 3.2).
За умовами п.3.4 ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.
Розділом 4 договору сторони узгодили порядок здійснення оплати. Так, відповідно до п.4.1 розрахунки проводяться шляхом перерахування замовником коштів за надані послуги на поточний рахунок учасника. При цьому кошти замовником сплачуються із спеціального фонду Державного бюджету України за бюджетною програмою КПКВ 2101020/7 КЕКВ 1150 у сумі 4544000,00грн., у тому числі ПДВ 757333,33грн., яка є граничною та не може бути перевищена.
Розрахунки за надані послуги здійснюються за фактом їх надання, протягом поточного бюджетного 2012р. згідно з чинним законодавством, після отримання замовником від учасника наступних документів: рахунка-фактури, акту приймання наданих послуг (додаток №3) у двох примірниках (п.4.2).
Договір підписаний з двох сторін, підписи скріплені печатками підприємств.
Згідно Специфікації надання послуг, ремонту підлягають: головний редуктор ВР-14 у кількості 3 одиниці загальною вартістю 3312000,00грн.; авіаційний двигун ТВ3-117ВМ у кількості 1 одиниці на суму 1231800,00грн., усього 4543800,00грн. Термін виконання 01.12.2012р.
У Протоколі сторони погодили вартість надання послуг, яка складає за ремонт одного головного редуктору ВР-14 1104000,00грн., за ремонт одного авіаційного двигуна ТВ3-117ВМ 1231800,00грн.
Факт виконання Державним підприємством Луганський авіаційний ремонтний завод своїх зобов`язань за договором №30 від 03.05.2012р. підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання наданих послуг: від 11.09.2012р. на суму 3439800,00грн.; від 10.10.2012р. на суму 1104000,00грн. Зазначені акти підписані сторонами без будь-яких зауважень чи заперечень. Загальна вартість наданих послуг становить 4543800,00грн.
На виконання умов договору Військова частина НОМЕР_1 у повному обсязі розрахувалася за надані послуги, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії платіжних доручень №667 від 21.11.2012р.; №668 від 21.11.2012р.; №669 від 21.11.2012р.; №670 від 21.11.2012р.; №718 від 03.12.2012р.; №719 від 03.12.2012р.; №82 від 26.02.2013р.; №83 від 26.02.2013р.; №84 від 26.02.2013р.; №85 від 26.02.2013р.; №86 від 26.02.2013р.; №87 від 01.03.2013р.; №88 від 04.03.2013р.; №89 від 01.04.2013р.; №173 від 01.04.2013р.; №174 від 01.04.2013р.; №90 від 23.04.2013р. на загальну суму 4543800,00грн.
Як вбачається з матеріалів справи, 19.06.2013р. Державною фінансовою інспекцією в Луганській області проведено зустрічну звірку з питань документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, їх реальності та повноти відображення в обліку Державного підприємства "Луганський авіаційний ремонтний завод" з Військовою частиною НОМЕР_1 за період з 01.01.2011р. по 01.06.2013р., про що складено довідку №08-21/051 "з".
Крім того, 26.07.2013р. Державною фінансовою інспекцією в Луганській області проведено зустрічну звірку з питань документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, їх реальності та повноти відображення в обліку Державного підприємства "Луганський авіаційний ремонтний завод" з Військовою частиною НОМЕР_1 за період з 01.04.2012р. по 01.06.2013р., про що складено довідку №08-21/064 "з".
Державною фінансовою інспекцією в Херсонській області 02.08.2013р. проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 за період з 01.04.2012р. по 31.05.2013р., про що складено акт №08-17/14.
Ревізією встановлено, що до калькуляції фактичних витрат на капітальний ремонт авіаційної техніки, а саме: вертолітних редукторів ВР-14 №356, №088, №Л5508657М за договором №30 від 03.05.2012р. безпідставно завищено статті витрат "Запасні частини" на загальну суму 843004,61грн., у тому числі: головний редуктор ВР-14 №356 255125,95грн.; головний редуктор ВР-14 №088 356234,95грн.; головний редуктор ВР-14 №Л5508657М 231643,71грн. Крім того, як наслідок, Військовою частиною НОМЕР_1 на суму завищеної вартості запасних частин, використаних для капітального ремонту головних редукторів ВР-14, зайво сплачено ПДВ на загальну суму 168600,92грн.
Таким чином, за висновком органу державної фінансової інспекції, Військовою частиною НОМЕР_1 за виконання Державним підприємством "Луганський авіаційний ремонтний завод" договору №30 від 03.05.2012р. на суму 4543800,00грн. за рахунок коштів спеціального фонду державного бюджету в 2012р. зайво сплачено 1011605,53грн.
З огляду на результати перевірки фінансовою інспекцією пред`явлена Військовій частині НОМЕР_1 вимога №21-08-14-14/4763 від 09.08.2013р. "Про усунення порушень законодавства, виявлених ревізією окремих питань фінансово-господарської діяльності у ВЧ НОМЕР_1 ".
Як вбачається з матеріалів справи, позивач-2 звернувся до Державного підприємства "Луганський авіаційний ремонтний завод" з претензією №1879 від 22.11.2013р. про повернення надмірно сплачених коштів у сумі 1011605,53грн., яка відповідачем у відпові №3781/юр від 06.12.2013р. визнана необґрунтованою.
Зазначене стало підставою звернення Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 з відповідним позовом до суду за захистом порушеного права позивача-2.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом позовної заяви та як було підтверджено представниками позивачів у судовому засіданні 12.09.2017р., Міністерство оборони України та Військова частина НОМЕР_1 вважають спірну суму (1011605,53грн.) збитками та просять її стягнути на користь позивача-2 на підставі ст.611 ЦК України.
Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.
Статтею ст.22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно зі ст.224 Господарського кодексу України (далі ГК України) учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Відповідно до ч.1 ст.225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; розміру збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Як вбачається з пояснень позивачів, на їх переконання, збитками є різниця між фактично оплаченою військовою частиною сумою та дійсною вартістю виконаних робіт.
Оцінивши договір, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, судова колегія дійшла висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду.
Згідно зі ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ст.843 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Умовами договору №30 від 03.05.2012р. сторони узгодили ціну робіт (розділ 3 договору, додаток №2 до договору), порядок надання послуг (розділ 5 договору), порядок передачі виконаних підрядних робіт (п.5.7 договору, додаток №3 до договору), порядок здійснення оплати (розділ 4 договору).
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач-2 зазначає, що у договорі вказаний спосіб визначення ціни (а не сама ціна), а сума договору, вказана в п.3.1, є граничною і залежить від вартості запасних частин та матеріалів.
З таким твердженням судова колегія не погоджується, оскільки згідно з п.3.1 сума договору складає 4543800,00грн., у тому числі ПДВ 757333,33грн. Вартість послуг визначена у Протоколі погодження ціни (додаток №2).
При цьому, всупереч твердженням позивача-2, у названому пункті договору мова не йде про те, що зазначена сума є граничною і залежить від вартості запасних частин та матеріалів, а договір не містить положень щодо обов`язковості коригування ціни за результатами виконаних робіт (фактичних затрат).
Крім того, у Протоколі сторони погодили вартість надання послуг, яка складає за ремонт одного головного редуктору ВР-14 1104000,00грн., за ремонт одного авіаційного двигуна ТВ3-117ВМ 1231800,00грн.
Таким чином, судова колегія дійшла висновку про погодження сторонами вартості робіт за договором №30 від 03.05.2012р.
На підтвердження наявності підстав для скасування рішення господарського суду Луганської області скаржник наголошує, що немає підстав вважати дії Державного підприємства Луганський авіаційний ремонтний завод ощадливістю у розумінні ст.845 ЦК України, оскільки внесення відповідачем неправдивих відомостей до статті витрат «Запасні частини» не є ощадливістю. Крім того наголошує, що в порушення приписів п.3 ст.845 ЦК України відповідач не повідомив позивача-2 про зменшення витрат на запасні частини для досягнення домовленості щодо розподілу заощадження.
За змістом статті 845 ЦК України, підрядник має право на ощадливе ведення робіт за умови забезпечення належної їх якості. Якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи. Сторони можуть домовитися про розподіл між ними заощадження, отриманого підрядником.
При цьому, в розділі 6 договору серед обов`язків учасника (відповідача) не передбачено обов`язку інформувати замовника щодо фактичних затрат ремонтних робіт (надання відповідних калькуляцій), щодо наявності можливості зменшити ціну договору за взаємною згодою або щодо можливості розподілу між ними заощадження, отриманого підрядником. Крім того, позивачем-2 не доведено невідповідність виконаних відповідачем робіт умовам договору, як і не доведено їх неналежну якість.
Судова колегія разом з іншим зазначає, що відповідно до ч.4 ст.882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору №30 від 03.05.2012р. відповідачем було виконано, а позивачем-2 прийнято роботи загальною вартістю 4543800,00грн., що підтверджується актами приймання наданих послуг, підписаними з обох сторін та скріпленими печатками підприємств.
Виходячи з положень п.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., акти приймання наданих послуг є первинними документами та є підставою для здійснення оплати зазначених у них послуг.
Разом з тим, судовою колегією відхиляються посилання позивача-2 на те, що підставою для повернення коштів є виявлення Державною фінансовою інспекцією України під час ревізії факту завищення статті витрат по запасним частинам на загальну суму 843004,61грн. та, як наслідок, зайво сплаченого ПДВ на загальну суму 168600,92грн.
Так, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22.01.2013р. зі справи №5006/18/13/2012, яка відповідно до приписів статті 11128 ГПК України має враховуватися судами.
До того ж акт ревізії не може встановлювати обов`язкових правил для сторін за господарсько-правовим договором в силу статті 19 ГК України, яка прямо забороняє втручання та перешкоджання господарській діяльності з боку контролюючих органів державної влади.
Отже, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.
Крім того, оскільки між сторонами у справі було укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти, а кошти, які позивач-2 просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплату виконаних за договором робіт, то такі кошти набуто за наявності правової підстави - договору, а тому вони не можуть вважатися збитками та не можуть бути стягнуті на підставі ч.2 ст.224 ГК України, як про це зазначено у позові.
За таких обставин, оскільки правовідносини з оплати робіт виникли з договору №30 від 03.05.2012р., ціна договору по узгодженню сторін визначена, акти приймання наданих послуг підписані позивачем-2 без зауважень, оплата робіт проведена в межах узгодженої ціни, виявлені Державною фінансовою інспекцією України порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть його змінювати, тому зібрані у справі докази належним чином не підтверджують заявлені позовні вимоги.
Таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 .
Крім того, господарським судом Луганської області обґрунтовано зазначено, що Міністерство оборони України звернулося до суду за захистом не своїх прав (інтересів), а за захистом прав позивача-2, який є повноправною юридичною особою, у зв`язку з чим звернення позивача-1 до суду є необґрунтованим і його позовні вимоги задоволенню не підлягають.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Луганської області від 17.11.2016р. (повний текст підписано 22.11.2016р.) у справі №913/972/16 ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 ГПК України, підстав для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги за наведеними в ній мотивами не вбачається.
Відповідно до статті 49 ГПК України, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати по сплаті судового збору при зверненні з апеляційною скаргою підлягають віднесенню на заявника скарги.
Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , с.Чорнобаївка Херсонської області на рішення господарського суду Луганської області від 17.11.2016р. (повний текст підписано 22.11.2016р.) у справі №913/972/16 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Луганської області від 17.11.2016р. (повний текст підписано 22.11.2016р.) у справі №913/972/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий І.В. Зубченко

Судді: Д.О. Попков

Л.Ф. Чернота

Надруковано 7 прим:1 позивачу-1; 1-позивачу-2; 2 відповідачу;1 ГСЛО;1 до справи;1 ДАГС.