донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

12.09.2017р. справа №913/1102/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_5 (довіреність №14-65 від 14.04.2017р.);
від відповідача:не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
на рішення господарського суду Луганської області
від13.12.2016р.(повний текст підписано 15.12.2016р.)
по справі№913/1102/16 (суддя Іванов А.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до Комунального підприємства «Сєвєродонецьктеплокомуненерго», м.Сєвєродонецьк Луганської області
простягнення 8257896,56грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ (Позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Комунального підприємства «Сєвєродонецьктеплокомуненерго», м. Сєвєродонецьк Луганської області (Відповідач) з позовом про стягнення 8257896,56грн., у зв'язку з неналежним виконанням останнім зобов'язання з оплати отриманого природного газу за договором купівлі-продажу природного газу №2472/15-ТЕ-20 від 30.12.2014р., з яких пені в розмірі 5338687,28грн., інфляційних втрат в розмірі 2528541,00грн. та 3% річних в розмірі 390668,28грн.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 13.12.2016р. (повний текст підписано 15.12.2016р.) у справі №913/1102/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» були задоволені частково стягнуто з Відповідача 989276,34грн., з яких пені в розмірі 11770,48грн., 3% річних в розмірі 250107,83грн. та інфляційних втрат в розмірі 727398,03грн.

Рішення місцевого суду було мотивовано допущеними Позивачем арифметичними помилками при здійсненні розрахунку стягуваних сум, неврахування факту зміни порядку та строку проведення розрахунків за природний газ, що були проведені на підставі протокольних рішень та норм Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», які встановлюють мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції з 07.02.2015р. Крім того, місцевим судом, за заявою Відповідача, було зменшено розмір пені, що підлягала стягненню на 50%.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, в якій просило рішення Господарського суду Луганської області від 13.12.2016р. по справі №913/1102/16 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 5326916,80грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Відповідача на користь Позивача 5326916,80грн. пені, в іншій частині рішення Господарського суду Луганської області від 13.12.2016р. по справі №913/1102/16 залишити без змін.

Підставами для скасування рішення місцевого суду апелянт зазначав:

- порушення місцевим судом ст.4-2, 43, 84 Господарського процесуального кодексу, положення яких передбачають обовязок суду, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, наводити правове обґрунтування і доведені обставини, з огляду на які ці доводи або докази не приймаються судом.

- невірне застосування ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», через безпідставне наділення Позивача статусом «енергопостачальної компанії».

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 08.02.2017р. у справі №913/1102/16 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» було залишено без задоволення, рішення місцевого суду від 13.12.2016р. було скасовано, а провадження у справі №913/1102/16 припинено.

Постанова апеляційного суду була вмотивована застосуванням приписів Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», який набрав чинності 30.11.2016р., положення якого передбачають списання суми, заявленої Позивачем до стягнення, з огляду на те, що дія означеного закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», не погодившись з прийнятою постановою суду, звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08.02.2017р. у справі №913/1102/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з Відповідача на користь Позивача суму коштів в розмірі 8257896,56грн., з яких пені в розмірі 5338687,28грн., 3% річних в розмірі 390668,28грн. та інфляційних втрат в розмірі 2528541,00грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.07.2017р. у справі №913/1102/16, касаційна скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» було задоволено частково, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08.02.2017р. у справі №913/1102/16 скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Вищого господарського суду України була обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції, за наявності спору між сторонами щодо предмету позову, застосувавши норми матеріального права, безпідставно припинив провадження у справі на підставі ст.80 Господарського процесуального кодексу України, не прийнявши рішення по суті спору.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя доповідач) Попков Д.О., судді Зубченко І.В. та Чернота Л.Ф.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 31.07.2017р. було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 14.08.2017р. о 14.40

Протоколом автоматичної зміни складу суддів від 11.08.2017р. у звязку з перебування судді Черноти Л.Ф. у відпустці, її у складі колегії було замінено на суддю Зубченко І.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 14.08.2017р. розгляд справи було відкладено на 12.09.2017р. о 15.10.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою засобів аудиофіксації у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судове засідання 12.09.2017р. зявився, надав на вимогу апеляційного суду розрахунок стягуваних в межах цієї справи сум (а.с.а.с.23-237) з урахуванням вимог, викладених в ухвалі суду від 14.08.2017р.

Представник Відповідача у судове засідання 12.09.2017р., попри належне повідомлення не зявився, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. Водночас, за приписами ст.111-12 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд під час нового розгляду має врахувати обовязкові до виконання вказівки касаційної інстанції.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, враховуючи вказівки Вищого господарського суду України, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 30.12.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Комунальним підприємством «Сєвєродонецьктеплокомуненерго» (Покупець) було укладено договір №2472/15-ТЕ-20 купівлі-продажу природного газу (Договір а.с.а.с.10-15), відповідно п.1.1 якого, Продавець зобовязується поставити у власність Покупця протягом січня-грудня 2015р. природний газ, а Покупець зобовязується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору.

Як зазначено в п.1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Згідно з п.2.1 договору, Продавець передає Покупцеві з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 24670тис.куб.м.

Відповідно до п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

У п.3.4 договору сторони домовились, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п.5.2 договору, ціна газу за 1000куб.м. становить 1091,00грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість.

Відповідно до п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключено грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У п.7.1 договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором.

Як зазначено у п.9.3. договору, строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

В розділі 11 договору сторони дійшли згоди, що він набуває чинності з дня підписання та діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Крім цього, сторонами було підписано додаткові угоди (а.с.а.с.16-20), якими неодноразово змінювалась ціна газу та порядок проведення розрахунків.

В межах означеного договору Позивачем протягом 2015р. було поставлено Відповідачу природний газ на загальну суму 34231391,34грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу:

- акт приймання-передачі від 31.01.2015р. на суму 4800255,12грн. за січень 2015р. (а.с.21);

- акт приймання-передачі від 28.02.2015р. на суму 3783362,82грн. за лютий 2015р. (а.с.22);

- акт приймання-передачі від 31.03.2015р. на суму 3408385,68грн. за березень 2015р. (а.с.23);

- акт приймання-передачі від 30.04.2015р. на суму 1234169,61грн. за квітень 2015р. (а.с.24);

- акт приймання-передачі від 31.10.2015р. на суму 5410918,68грн. за жовтень 2015р. (а.с.25);

- акт приймання-передачі від 30.11.2015р. на суму 6775016,96грн. за листопад 2015р. (а.с.26);

- акт приймання-передачі від 31.12.2015р. на суму 8819282,47грн. за грудень 2015р. (а.с.27)

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Луганської області, Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Сєвєродонецької міської ради, Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради було укладено спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, а саме:

- №2289 від 12.11.2015р. (а.с.а.с.77-79), за яким розрахунок на суму 1600000,00грн. проведений 18.11.2015р., що підтверджується платіжним дорученням №9 від 16.11.2015р.(а.с.80);

- №2614 від 03.12.2015р. (а.с.а.с.81-83), за яким розрахунок на суму 4195700,00грн. проведений 11.12.2015р., що підтверджується платіжним дорученням №10 від 04.12.2015р.(а.с.84);

- №43 від 19.01.2016р. (а.с.а.с.85-87) ), за яким розрахунок на суму 4567583,00грн. проведений 02.02.2016р., що підтверджується платіжним дорученням №1 від 21.01.2016р.(а.с.88);

- №420 від 12.02.2016р. (а.с.а.с.89-91), за яким розрахунок на суму 5713000,00грн. проведений 29.02.2016р., що підтверджується платіжним дорученням №2 від 16.02.2016р.(а.с.92);

- №798 від 10.03.2016р. (а.с.а.с.93-95), за яким розрахунок на суму 2772877,44грн. проведений 29.03.2016р., що підтверджується платіжним дорученням №3 від 14.03.2016р.(а.с.96);

Означені спільні протокольні рішення були укладені, відповідно до вимог Постанови КМУ України від 11.01.2005р. №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам з надання пільг, субсидій та компенсацій»

Окрім цього, 30.11.2015р. між сторонами у справі, Територіальним органом Казначейства у Луганської області, Департаментом фінансів Луганської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Сєвєродонецької міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства Сєвєродонецької міської ради укладено договір №116/375-в (а.с.а.с.97-99) про організацію взаєморозрахунків, на виконання якого 16.12.2015р. Позивачеві було перераховано 2894247,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №1 від 04.12.2015р. (а.с.100)

Таким чином, як вбачається з банківської виписки, що було надано Позивачем до матеріалів справи (а.с.а.с.34-36), 29.03.2016р. Відповідачем в повному обсязі було виконано обовязок з оплати за спожитий природний газ за договором №2472/15-ТЕ-20 від 30.12.2014р.

Між тим, враховуючи факт несвоєчасного виконання з боку Відповідача обовязку з оплати природного газу за договором купівлі-продажу природного газу №2472/15-ТЕ-20 від 30.12.2014р., Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», нарахувавши на несвоєчасно сплачені суми пені в розмірі 5338687,28грн., інфляційних втрат в розмірі 2528541,00грн. та 3% річних в розмірі 390668,28грн., звернулось з відповідними вимогами до Господарського суду Луганської області.

В свою чергу, Господарський суд Луганської області своїм рішенням позовні вимоги задовольнив частково, перерахувавши стягувані Позивачем суми, застосувавши норми Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», які встановлюють мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції з 07.02.2015р. При цьому, місцевий суд зазначив, що Позивачем при здійсненні розрахунку не було враховано факт зміни порядку та строку проведення розрахунків за природний газ, що були проведені на підставі протокольних рішень та договору про взаєморозрахунки. Крім того, місцевим судом, за заявою Відповідача, було зменшено розмір пені, що підлягала стягненню на 50%.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Враховуючи правову природу та зміст укладеного між сторонами договору купівлю-продажу природного газу №2472/15-ТЕ-20 від 30.12.2014р., який у розумінні ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов'язків, спірні правовідносини регламентуються, насамперед, нормами Господарського та Цивільного кодексів України, які регулюють правовідносини з купівлі-продажу, а також Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу».

Сутність заявлених позовних вимог полягає у спонуканні Відповідача до сплати нарахованих відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України на суму несвоєчасно виконаних грошових зобовязань з оплати природного газу пені, 3% річних та інфляційних втрат, що передбачено з п.7.2. укладеного договору №2472/15-ТЕ-20 від 30.12.2014р. та узгоджується із ст.611 цього Кодексу. Відтак, захищуваними субєктивними права Позивача за заявленим позовом є означені нарахування на суму простроченої виконанням оплати за отриманий Відповідачем природний газ, як наслідок допущеного Відповідачем такого прострочення. В свою чергу, примушення останнього до їх сплати відповідатиме ч.2 ст.19 Конституції України у разі дотримання визначених вказаними підставами умов, насамперед існуванням факту прострочення грошового зобовязання як бази розрахунку.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Як встановлено ст.202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Наразі, з матеріалів справи вбачається, що припинення грошових зобовязань Відповідача перед Позивачем з оплати постановленого в період січень-грудень 2015р. газу відбувалося без дотримання строків, визначених п. 6.1. договору 100% впродовж місяця поставки.

В свою чергу, за змістом ст.ст.549, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст.216-218 Господарського кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов'язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати заборгованості, з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3% річних, інфляційної індексації та пені, передбаченої п.7.2. договору на купівлю-продаж природного газу №2472/15-ТЕ-20 від 30.12.2014р.

Оскільки матеріали справи свідчать про неналежне (із допущеним простроченням) виконання Відповідачем грошових зобовязань перед Позивачем, остільки останній цілком був управнений станом на 03.10.2016р. ініціювати питання про стягнення нарахованих 3% річних, інфляційної індексації та пені у судовому порядку.

Втім, Позивач безпідставно визначив обсяги означених нарахувань, а отже і наявне захищуване субєктивне право на їх отримання, адже само по собі недотримання встановлених у договорі №2472/15-ТЕ-20 від 30.12.2014р. умов здійснення платежів не може бути автоматично ототожнено із існуванням порушення грошових зобовязань відносно всіх належних до сплаті за поставлений газ сум.

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №2289 від 12.11.2015р., №2614 від 03.12.2015р., №43 від 19.01.2016р., №420 від 12.02.2016р., №798 від 10.03.2016р. та договір про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення №116/375-в від 30.11.2015р., що були підписані, в тому числі, і сторонами цієї справі, укладалися з метою організації та проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до ст.16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та охоплювали, серед іншого, правовідносини з оплати поставленого Позивачем Відповідачеві природний газ у розглядуваний період.

За висновком судової колегії, наслідком укладання/підписання вказаних договорів/рішень (спільні протоколі рішення за своєї сутністю цілком відповідають визначенню угоди у розумінні ст.202 Цивільного кодексу України) є фактична зміна визначеного у договорі №2472/15-ТЕ-20 від 30.12.2014р. порядку і строку проведення розрахунків за природний газ відносно сум, які охоплюються такими рішеннями/договором, що узгоджується із приписами ч.ч.1, 3 ст.653 Цивільного кодексу України та унеможливлює визначення моменту прострочення відносно відповідної суми грошових коштів, охоплених цими рішеннями/договором, в порядку п. 6.1. купівлі-продажу природного газу №2472/15-ТЕ від 30.12.2014р. Відносно оплати природного газу в межах визначених сум прострочення та порушення грошових зобовязань з боку Відповідача у розумінні ст.610 та ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України у такому випадку має встановлюватися відносно умов, встановлених цими рішеннями/договором.

Між тим, як було встановлено судом, на виконання положень означених спільних протокольних рішень та договору про організацію взаєморозрахунків, Відповідачем в межах встановлених ними строків та порядку у повному обсягу було перераховано на рахунок Позивача кошти, для погашення заборгованості за спожитий природний газ у 2015р. згідно з договором купівлі-продажу природного газу №2472/15-ТЕ від 30.12.2014р. на загальну суму 21743407,44грн. В свою чергу, дотримання Відповідачем змінених за згодою Позивача умов виконання грошових зобовязань зумовлює висновок про відсутність порушення таких зобовязань (ще до подання позовної заяви) у вигляді прострочення, яке є обовязковою умовою для виникнення права на нарахування заявлених пені, 3% річних та інфляційної індексації за змістом ст.549 та 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на суму, яка була сплачена Відповідачем за рахунок державних субвенцій, проаналізувавши розрахунок позовних вимог та з урахуванням зміни порядку та строків проведення розрахунків за природний газ, що був поставлений Відповідачу на підставі договору №2472/15-ТЕ-20 від 30.12.2014р., апеляційний суд відмовляє у задоволені позовних вимог зі стягнення пені в розмірі 3452022,58грн., 3% річних у сумі 253763,98грн., інфляційних втрат у сумі 1750145,79грн., базою для нарахування яких виступала сума оплати за спожитий газ, що була здійснена із дотримання змінених за згодою Позивача умов здійснення таких платежів. Вказані суми визначені судової колегією за наслідками шляхом співставлення здійснених платежів з первісним розрахунком позовних вимог (а.с.а.с.28-32) та врахуванням розрахунку, здійсненого Позивачем на виконання вимог апеляційного суду відносно стягуваних сум нарахувань, визначених відносно прострочених платежів, що були сплачені Відповідачем за рахунок власних коштів поза межами правовідносин, що охоплені згадуваними вище угодами про здійснення взаєморозрахунків (а.с.а.с.231-236).

Означений висновок колегії суддів узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, викладеній у постанові №3-322гс15 від 01.07.2015р. щодо відсутності в аналогічному випадку підстав для стягнення штрафних санкцій, передбачених умовами договору поставки природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Наразі, місцевим судом, попри правильний висновок щодо наслідків укладання сторонами угод про здійснення взаємних розрахунків для заявлених позовних вимог, не було встановлено належної суми заявлених вимог, у задоволені яких з таких підстав має бути відмовлено, що є передбаченою п.1 ч.1 ст.104 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування рішення у відповідній частині.

В свою чергу, з приводу стягнення з Відповідача пені в розмірі 1886664,70грн, 3% річних в розмірі 136904,30грн. та інфляційних втрат в розмірі 778395,21грн., що були нараховані на суму боргу в розмірі 12487983,90грн., який був оплачений за рахунок власних коштів Відповідача, що вбачається з наданого Позивачем розрахунку (а.с.а.с.231-236), апеляційний господарський суд зазначає наступне.

30.11.2016р., тобто вже після порушення провадження у цій справі, набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відповідно до положень ч.3 ст.7 якого на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. При цьому, за змістом означеної норми такі правові наслідки щодо пені, 3% річних та інфляційної індексації (списання) не перебувають у залежності від попереднього вчинення інших заходів, передбачених цим Законом щодо врегулювання заборгованості, зокрема включення сторін відповідних правовідносин до реєстру учасників процедури врегулювання.

Сфера дії означеного закону, відповідно до положень ст.2 останнього, поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відтак, враховуючи, що заборгованість в розмірі 12487983,90грн. за поставлений природний газ була погашена Відповідачем в повному обсязі до 30.11.2016р., а п.1.2 договору визначає, що газ, який поставляється за цим договором використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, що, в свою чергу, свідчить про можливість застосування ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яка виключає можливість стягнення на користь Позивача заявленої суми пені в розмірі 1886664,70грн., 3% річних в розмірі 136904,30грн.та інфляційних втрат в розмірі 778395,21грн. адже всупереч ч.2 ст.19 Конституції України Відповідача не може бути примушено до виконання вже не обовязкових для нього дій зі сплати списаних нарахувань.

Таким чином, доводи Позивача, викладені в апеляційній скарзі, також відхиляються апеляційним господарським судом з підстав, наведених вище.

Наразі, оскільки субєктивне право на отримання означених нарахувань існувало на момент подання позову, але було припинено (нарахування списані) в силу закону вже в перебігу розгляду справи, остільки таке припинення існування предмету спору зумовлює необхідність припинення провадження у справі в цій частині в порядку п.1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, що не було враховано місцевим судом через незастосування належних до застосування в розглядуваному випадку наведених вище норма матеріального права.

Судова колегія наголошує, що принципова відмінність у розглядуваній справі за наслідками встановленої відсутності захищуваних позовними вимогами субєктивних прав Позивача відмова або припинення провадження у справі полягає саме в хронологічному аспекті: відсутність права передувала зверненню до суду (факту порушення не було взагалі) або право на отримання нарахувань на невчасно погашену заборгованість (факт порушення мав місце) у Позивача було на момент подання позову і існування такого права до прийняття рішення по суті позову припинилось.

Беручи до уваги викладені вище висновки про відмову у задоволені позовних вимог щодо іншої частини нарахувань (через відсутність факту порушення змінених умов виконання грошових зобовязань з боку Відповідача), між сторонами не залишається неврегульованих питань довкола всіх заявлених вимог в контексті вказівок, викладених Вищим господарським судом України в постанові від 11.07.2017р. в цій справі.

Відтак, враховуючи допущені місцевим судом порушення норм матеріального права, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність скасування переглядуваного рішення в повному обсягу, адже частковість задоволення вимог була зумовлена неправильним визначенням безпідставно заявлених сум нарахувань відносно порушень грошових зобовязань, яких не було допущено, та застосуванням зменшення пені судом в порядку ст.83 Господарського процесуального кодексу України, стягнення якої через списання взагалі безпідставне.

В свою чергу, за результатами апеляційного перегляду судом приймається нове рішення про припинення провадження у справі відносно вимог про стягнення суми пені в розмірі 1886664,70грн., 3% річних в розмірі 136904,30грн.та інфляційних втрат в розмірі 778395,21грн. із встановленням в порядку ст.49 Господарського процесуального кодексу України обовязку для Відповідача з компенсації Позивачеві пропорційної означеним сумам позовних вимог частки судового збору за подання позовної заяви; та про відмову у задоволені решти заявлених позовних вимог з віднесенням на рахунок Позивача відповідної ним частки судового збору за подання позовної заяви.

Втім, беручи до уваги, що заявлені апеляційні вимоги не відповідають висновкам апеляційного суду відносно результатів перегляду справи, в задоволені апеляційної скарги має бути відмовлено із віднесенням на рахунок Позивача судових витрат з її подання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 49, 80, 99, 101 105, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ на рішення Господарського суду Луганської області від 13.04.2017р. (повний текст підписано 18.04.2017р.) по справі №913/920/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Луганської області від 13.12.2016р. (повний текст підписано 15.12.2016р.) у справі №913/1102/16 скасувати.

3. Припинити провадження у справі №913/1102/16 в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ до Комунального підприємства «Сєвєродонецьктеплокомуненерго», м. Сєвєродонецьк Луганської області про стягнення пені в розмірі 1886664,70грн., 3% річних в розмірі 136904,30грн. та інфляційних втрат в розмірі 778395,21грн.

4. У задоволені решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ до Комунального підприємства «Сєвєродонецьктеплокомуненерго», м. Сєвєродонецьк Луганської області відмовити.

5. Стягнути з Комунального підприємства «Сєвєродонецьктеплокомуненерго», м.Сєвєродонецьк Луганської області (93412, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, просп. Космонавтів, 9-А, ідентифікаційний код 13405551) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ (01001, м.Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 42029,48грн.

6. Доручити Господарському суду Луганської області видати накази на примусове виконання цієї постанови, оформивши його у відповідності до вимог ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

7. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: І.В. Зубченко

ОСОБА_2

Надрук. 4 примірників: 1-2 - сторонам, 3-у справу, 4- ГСЛО