ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.09.2017 Справа № 920/773/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кемікал Компані» (м. Суми)

до - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (с. Косівщина, Сумський район, Сумська область)

про стягнення 12479 грн. 08 коп.

Суддя О.Ю. Резніченко

Представники:

від позивача - Молібог Ю.М.,

від відповідача - не з'явився.

У засіданні брав участь секретар судового засідання - Вдовенко Д.В.

Суть спору: Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 8530 грн. боргу, 2298 грн. 77 коп. пені, 250 грн. 38 коп. 3% річних, 1399 грн. 93 коп. інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами договору купівлі продажу від 16.03.2016 № 1338. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 1600 грн. витрат зі сплати судового збору, 1200 грн. витрат на правову допомогу.

Представник позивача в судовому засіданні усно зазначив, що наполягає на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не подав.

Ухвала про порушення провадження у справі направлена відповідачу на адресу, яка зазначена позивачем.

Місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (надалі - ЄДР) згідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань". Відповідно до ст. 10 вищезазначеного Закону відомості є достовірними і можуть використовуватись.

Зробленим судом витягом з ЄДР було підтверджено місцезнаходження відповідача, яке зазначене позивачем.

Ухвала направлялась на адресу відповідача зазначену позивачем та підтверджену вищезазначеним витягом з ЄДР, а тому відповідно до ст. 64 ГПК України вважається, що вона вручена відповідачу належним чином.

Враховуючи, що відповідач в судове засідання не з'явився та відзив на позовну заяву не подав, то суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в справі матеріалами, в порядку статті 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 16.03.2016 між сторонами було укладено договір купівлі-продажу № 1338 (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору позивач зобов'язується продати відповідачу товар, найменування, кількість та інші дані про який знаходиться у накладній.

Згідно до п. 1.3 Договору відповідач зобов'язується приймати товар і оплачувати його вартість, в порядку передбаченому цим Договором.

Позивач 18.02.2016 поставив товар відповідачу на суму 12207 грн. 92 коп. та 31.08.2016 - на суму 1028 грн. 72 коп., що підтверджується підписаними між сторонами без заперечень видатковими накладними № 37182 та № 39635 відповідно.

Згідно п. 4.1 Договору відповідач проводить оплату шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача або внесення готівкових коштів в касу позивача протягом 14 календарних днів з моменту поставки товару на склад відповідача.

08.09.2016 відповідач перерахував позивачу 1028 грн. 72 коп. за товар поставлений по накладній № 39635. Крім того за товар, поставлений по видатковій накладній № 37182 за загальний період з 12.09.2016 по 16.12.2016 відповідачем було здійснено часткові платежі на суму 3677 грн. 92 коп.

Однак відповідач у строки, встановлені п.4.1 Договору, своїх обов'язків не виконав.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями про сплату боргу та був змушений звернутись до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог закону та у встановлений у зобов'язанні строк.

Згідно до ст. 265 ГК України за договором поставки постачальник зобов'язується передати у зумовлені строки покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, між сторонами було укладено Договір та виникли господарські зобов'язання. Позивач свої обов'язки за Договором виконав - поставив товар, що підтверджується відповідними видатковими накладними, які, відповідно до Договору та ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність», фіксують факт здійснення господарської операції. Однак відповідач, прийнявши товар без заперечень, свого обов'язку не виконав - за товар у повному обсязі та у встановлені Договором строки не розрахувався.

Заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 8530 грн. підтверджується матеріалами справи, відповідач доказів сплати боргу або аргументованих заперечень на позовну заяву суду не надав, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача вищезазначеної суми є правомірною, обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 2298 грн. 77 коп. пені (за загальний період з 03.09.2016 по 09.08.2017).

Відповідно до ст. 230 ГК України у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання до учасника господарських відносин застосовуються штрафні санкції, які, відповідно до ст. 231 ГК України, застосовуються у розмірі встановленому законом або договором.

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен календарний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Сторони у договорі самостійно та вільно визначили можливість застосування пені.

Позивач розраховує пеню за загальний період з 03.09.2016 по 09.08.2017 та включив в розрахунок дні, коли відповідачем були здійснені часткові проплати боргу.

Відповідно до п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Враховуючи вищезазначене, суд здійснив перерахунок суми пені, виходячи з встановленої судом заборгованості відповідача перед позивачем, за загальний період з 03.09.2016 по 02.03.2017 (без врахування днів фактичної сплати боргу відповідачем) та дійшов висновку, що вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 1321 грн. 74 коп.

В іншій частині вимог про стягнення пені суд відмовляє, в зв'язку з необгрунтованістю.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 1399 грн. 93 коп. інфляційних втрат та 250 грн. 38 коп. 3 % річних (за загальний період з 03.09.2016 по 09.08.2017).

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач розраховував інфляцію та 3 % річних за загальний період з 03.09.2016 по 09.08.2017 та включив в розрахунок дні, коли відповідачем були здійснені часткові проплати боргу, що, як зазначено вище, є неправомірним.

Суд здійснив перерахунок інфляційних витрат та 3 % річних за загальний період з 03.09.2016 по 09.08.2017 (без врахування днів фактичної сплати боргу відповідачем) та дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних підлягає задоволенню частково, а саме - 250 грн. 08 коп. 3% річних та 1339 грн. 42 коп. інфляційних втрат.

В іншій частині вимог про стягнення інфляційних та річних суд відмовляє, в зв'язку з необгрунтованістю.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3000 грн. витрат на правову допомогу.

На підтвердження витрат позивач надає договір про надання правової допомоги від 03.08.2017 року, квитанцію про сплату № 105 від 03.08.2017 гонорару на користь адвоката в розмірі 3000 грн.

Пунктом 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI ГПК України" встановлено, що витрати позивачів та відповідачів, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Так, п.6.5. вищезазначеної постанови встановлено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

З урахуванням викладеного, враховуючи умови договору про надання правової допомоги від 03.08.2017 року, враховуючи тривалість та складність справи, суму позову, часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що сума витрат на послуги адвоката у розмірі 3000 грн. є неспіврозмірною із обсягом, складністю наданих послуг та затраченого часу. Також, з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення витрат на адвоката, а саме стягує з відповідача 1200 грн. адвокатських витрат.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, 49, 80, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кемікал компані» (вул. Ю. Вєтрова, 20, м. Суми, 40022, код 37429965) 8530 грн. боргу, 1321 грн. 74 коп. пені, 250 грн. 08 коп. 3% річних та 1339 грн. 42 коп. інфляційних втрат, 1600 грн. витрат по сплаті судового збору, 1200 грн. витрат на правову допомогу.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.09.2017.

Суддя О.Ю. Резніченко