УХВАЛА

про повернення позовної заяви

21.08.2017Справа № 910/13947/17

Суддя Привалов А.І., розглянувши

позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Хауленд"

про стягнення 7 848 494,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Хауленд" про стягнення 7 848 494, 20 грн.

Розглянувши подану позовну заяву, господарський суд встановив, що вона не відповідає вимогам розділу VIII Господарського процесуального кодексу України, та підлягає поверненню без розгляду, виходячи з наступного.

Згідно з приписами статті 57 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до частини 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За змістом частини 1 статті 3 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" визначено, що станом на 01.01.2017 прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1600 гривень.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюються у таких розмірах: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 600,00 грн.) та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (240 000,00 грн.).

У підпункті 2.2 пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 року № 7 зазначено, що статтею 55 ГПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Отже, враховуючи викладене, при зверненні з позовом до суду, позивач повинен був сплатити судовий збір: за вимогу майнового характеру - у загальній сумі 117 727,41 грн.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем за подання позову не надано доказів сплати судового збору у вказаному розмірі. Натомість, до позовної заяви додано клопотання про відстрочку сплати судового збору.

Пунктом 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 року роз`яснено, що клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Таким чином, суд зауважує, що підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є врахування майнового стану заявника, який унеможливлює сплату судового збору при зверненні з позовом, при цьому на заінтересовану сторону покладається обґрунтування та доведення обставин, котрі свідчать, зокрема, про утруднення здійснення сплати судового збору у встановлених законом порядку і розмірі.

Клопотання про відстрочення сплати судового збору позивач мотивує тим, що позивача визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; господарська діяльність припинена, власних оборотних коштів у боржника не має.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте, на підтвердження вказаних вище обставин ліквідатором ТОВ "Агро ХХІ" додано Довідку ПАТ КБ "Приватбанк" № 170816SU09541302 від 16.08.2017р. про залишок коштів, який станом на 16.08.2017р. становить 0,88 грн. При цьому, доказів, що такий рахунок є єдиним і в боржника відсутнє будь-яке рухоме та нерухоме майно до матеріалів позовної заяви не додано. Також відсутні докази того, що кредитори не створювали фонд для оплати витрат, пов'язаних з процедурою банкрутства.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

При цьому, статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства, визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, тому з огляду на характер виключно господарських правовідносин, які виникли між сторонами, наявність або відсутність коштів, призначених для сплати судового збору, не може вважатись підставою для відстрочення такої сплати.

З огляду на подані позивачем докази, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено скрутне матеріальне становище позивача та що такий майновий стан перешкоджає сплаті ним судового збору.

Враховуючий даний принцип, а також положення ст. 5 Закону України "Про судовий збір", господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні, в тому числі й у питанні звільнення від сплати судового збору.

Враховуючи викладене, у розумінні приписів статті 8 Закону України "Про судовий збір", звільнення або відстрочення сплати судового збору є правом господарського суду, яким останній користується за наявності виключних обставин, які у даному випадку позивачем не доведено.

Таким чином, оскільки наведені в клопотанні обставини належними засобами доказування не підтверджені, суд прийшов до висновку про відмову в задоволені клопотання ліквідатора ТОВ "Агро ХХІ" - Мамченко Л.Н. про відстрочення сплати судового збору до прийняття рішення у справі.

Отже, судом встановлено, що заявником не подано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Відповідно до п. 4 ст. 63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Крім того, пунктом 5 частини першої статті 54 ГПК України передбачено, що позовна заява повинна містити, зокрема: виклад обставин, на яких грунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обгрунтований розрахунок сум, що стягуються чи осопрюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

У позовній заяві позивач посилається на існування договірних відносин з ТОВ "Хауленд" та наявність в останнього заборгованості в сумі 7 848 494,20 грн. перед ТОВ "Агро ХХІ". Проте, жодного доказу, який підтверджує факт існування будь-яких договірних відносин між сторонами та виникнення заборгованості у вказаній сумі до позовної заяви не додається, як не зазначено на підставі яких документів ліквідатором було взагалі встановлено факт наявності договірних відносин між сторонами.

При цьому, надіслання листа на адресу бувшого керівника ТОВ "Агро ХХІ" вимоги щодо надання бухгалтерської та іншої документації банкрута та претенізй на адресу відповідача не може підтверджувати факт існування договірних відносин з ТОВ "Хауленд" та наявність в останнього заборгованості в сумі 7 848 494,20 грн. перед ТОВ "Агро ХХІ".

Суд також звертає увагу заявника на те, що, виходячи з положень ст.ст. 33, 34, 38 ГПК України, господарський суд сприяє в отриманні певного доказу, який сторона не може подати самостійно, а не здійснює збір усіх доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, що процесуальним законодавством покладено саме на позивача. Збір доказів судом на підтвердження заявлених позовних вимог є порушенням принципів рівності та змагальності сторін у судовому процесі.

Крім того, позивач вказує, що спірна заборгованість у сумі 7 848 494,20 грн. виникла у ТОВ "Хауленд" перед ТОВ "Агро ХХІ" на підставі договору № А153 від 12.01.2016р., договорів цесії № ДХ1509 від 15.09.2016р., № Ф1509 від 15.09.2016р., №А283 від 07.09.2016р., договору № 30/06/2015-13 від 30.06.2013р., договору оренди майна №15/06/2016-23 від 15.06.2016р., договорів оренди нерухомості № 01/03/2016-17 від 01.03.2016р., № АІ-001802, № АІ 0018030-53 та договорів оренди рухомого майна № 155СГ від 01.07.2016р., № 156 АТ від 01.07.2016р.

В силу приписів ст. 58 Господарського процесуального кодексу України, в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Як вбачається з позовної заяви, позивач об'єднує позовні вимоги, які виникли на підставі різних за своєю правовою природою договорами.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Судом враховано правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

Беручи до уваги наведене, зважаючи на те, що заявником не дотримано вимог ст.ст. 54, 57, 58 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що приписи статті 63 Господарського процесуального кодексу України носять імперативний характер, суд дійшов висновку, що викладені обставини є підставою для повернення без розгляду позовної заяви, відповідно до п.п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п.п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Відмовити в задоволенні клолпотання ліквідатора ТОВ "Агро ХХІ" - Мамченко Л.П. про відстрочення сплати судового збору до прийняття рішення у справі.

2. Позовну заяву і додані до неї документи повернути заявнику без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Суддя А.І. Привалов