КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2017 р. Справа№ 913/294/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - Смирнов О.С., представник за довіреністю №б/н від 14.07.2017р.;

від відповідача - Стуліков А.В., представник за довіреністю №01/16 від 16.01.2017,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Сватівський завод експериментального лиття" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі №913/294/17 (суддя Лиськов М.О.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ферум - Груп" до товариства з обмеженою відповідальністю "Сватівський завод експериментального лиття" про стягнення 50 000 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ферум - Груп" звернулося до господарського суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Сватівський завод експериментального лиття" про стягнення 50 000 грн. 00 коп.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі №913/294/17 позов задоволено повністю.

При ухваленні рішення по даній справі суд виходив з того, що відповідач не виконав своє грошове зобов'язання з оплати вартості поставленого йому позивачем товару.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі №913/294/17 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що договір поставки з боку товариства з обмеженою відповідальністю "Сватівський завод експериментального лиття" підписано не уповноваженою особою.

В ході здійснення апеляційного провадження представником позивача було подано до суду клопотання про витребування у відповідача копій декларацій з ПДВ з додатком №5 за грудень 2016 року та січень 2017 року.

За доводами заявника вказаними доказами підтверджується товарність операції.

Представник відповідача заперечив проти клопотання та зазначив, що чинним легітимним керівництвом декларації щодо спірної операції не подавались.

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання, дійшла висновку про залишення його без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 38 Господарського процесуального кодексу України Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що податкова звітність товариством з обмеженою відповідальністю "Сватівський завод експериментального лиття" протягом спірного періоду не подавалася, а тому відповідно декларації, які просить витребувати представник позивача, у відповідача відсутні.

Заявник, в свою чергу, не довів того, що вказані документи наявні у відповідача.

У будь-якому випадку, вказані декларації жодним чином не можуть спростувати обставин як укладення договору поставки з боку відповідача не уповноваженою особою, так і відсутність схвалення спірного правочину товариством з обмеженою відповідальністю "Сватівський завод експериментального лиття", оскільки позивачем не доведено отримання товару та того, що включення суми ПДВ до складу податкового кредиту і відображення цієї операції у декларації було здійснено особою, яка мала на це повноваження.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні 11.09.2017 підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, якими просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового - про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Ферум - Груп" (Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Сватівський завод експериментального лиття" (Покупець) 10.11.2016 було укладено договір поставки №10/11/16.

Відповідно до п. 1.1, п. 1.2 Договору Постачальник зобов'язується протягом строку дії даного Договору поставляти, а Покупець оплачувати та приймати товар на умовах Договору, найменування, асортимент, кількість, умови поставки і ціна товару визначаються за домовленістю сторін і вказуються у Специфікаціях, які є невід'ємною частиною Договору.

Від постачальника - товариства з обмеженою відповідальністю "Ферум - Груп" договір підписано директором Товариства Заводчиковим Г.О., а від покупця - товариства з обмеженою відповідальністю "Сватівський завод експериментального лиття" - ОСОБА_6

При цьому, у преамбулі вказаного договору зазначено, що ОСОБА_6 є директором товариства з обмеженою відповідальністю "Сватівський завод експериментального лиття".

Згідно Специфікації №03 від 12.12.2016 сторони дійшли згоди затвердити найменування, асортимент та ціну товару: Ферохром на суму 50 000 грн.

Вказана Специфікація підписана з боку покупця також ОСОБА_6

Позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру від 12.12.2016 №СФ-0000055 для здійснення передплати Ферохрому на суму 50 000 грн.

До матеріалів даної справи позивачем було додано довіреність від 12.12.2016 №281 (а.с.13), згідно якої ОСОБА_7 було уповноважено на отримання від товариства з обмеженою відповідальністю "Ферум - Груп" цінностей за вказаним рахунком - фактурою.

Зазначена довіреність на уповноваження ОСОБА_7 на отримання товару була підписана також ОСОБА_6

Незважаючи на неотримання передплати позивачем відправлено товар.

На підтвердження своїх вимог позивачем було надано видаткову накладну від 12.12.2016 №РН-0000044 та товарно-транспортну накладу від 12.12.2016 №44, в яких зазначається про прийняття товару ОСОБА_7 за довіреністю від 12.12.2016 №281.

Враховуючи несплату відповідачем вартості отриманого товару в сумі 50 000 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом, який було задоволено судом першої інстанції в повному обсязі.

Проте, колегія суддів не погоджується із задоволенням позову з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно п. 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Вирішуючи спори, пов'язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати таке.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Частиною 2 ст. 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.25-32) особою, уповноваженою представляти товариство з обмеженою відповідальністю "Сватівський завод експериментального лиття" у правовідносинах з третіми особами та особою, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори є ОСОБА_8, який з 06.08.2016 є керівником Товариства, а з 03.08.2016 - підписантом.

Отже, станом на дату укладення договору поставки (10.11.2016) керівником товариства з обмеженою відповідальністю "Сватівський завод експериментального лиття" був ОСОБА_8, який міг вчиняти без довіреності правочини від імені цієї юридичної особи.

В свою чергу, як вже вказувалось договір поставки від покупця - товариства з обмеженою відповідальністю "Сватівський завод експериментального лиття" було підписано ОСОБА_6

При цьому, у преамбулі вказаного договору зазначено, що ОСОБА_6 є директором товариства з обмеженою відповідальністю "Сватівський завод експериментального лиття".

Враховуючи те, що станом на дату укладення договору поставки керівником Товариства відповідача був ОСОБА_8, а докази уповноваження ОСОБА_6 вказаною особою на вчинення зазначеного правочину відсутні, колегія суддів дійшла висновку про те, що договір поставки №10/11/16 від 10.11.2016 було підписано з боку товариства з обмеженою відповідальністю "Сватівський завод експериментального лиття" не уповноваженою особою.

Слід також зазначити, що відповідач звернувся до Сватівського ВП ГУ НП в Луганській області із повідомленням щодо підробки невідомими особами вказаного договору поставки (відповідні відомості були внесені до ЄРДР).

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину (стаття 241 Цивільного кодексу України).

Пунктом 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" передбачено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Доказами такого схвалення може бути, зокрема, відповідне вчинення дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів т.ін.).

У даному випадку схвалення правочину товариством з обмеженою відповідальністю "Сватівський завод експериментального лиття" не відбулось, а отримання товару ОСОБА_7 не може вважатися прийняттям договору поставки до виконання, оскільки довіреність на уповноваження його на отримання цінностей була видана ОСОБА_6, тобто не уповноваженою на вчинення такої дії особою.

Враховуючи підписання договору з боку відповідача не уповноваженою на те особою, а також з огляду на відсутність доказів прийняття вказаного правочину до виконання, підстави для стягнення заборгованості з товариства з обмеженою відповідальністю "Сватівський завод експериментального лиття" за ним відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції, не перевіривши повноваження ОСОБА_6 на укладення від імені відповідача договору поставки (тоді як Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань був долучений до справи при розгляді місцевим господарським судом), дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позову.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об'єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірних висновків в частині задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційна інстанція має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - скасуванню, з прийняттям нового - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Сватівський завод експериментального лиття" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі №913/294/17 задовольнити повністю.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі №913/294/17 про задоволення позову скасувати.

3. Прийняти нове рішення у справі №913/294/17, яким у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Ферум - Груп" до товариства з обмеженою відповідальністю "Сватівський завод експериментального лиття" про стягнення 50 000 грн. 00 коп. відмовити повністю.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Ферум - Груп" (69050, м. Запоріжжя, вулиця Космічна, будинок 130-б, квартира 7; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Сватівський завод експериментального лиття" (03189, м. Київ, вулиця Вільямса Академіка, будинок 6Д, офіс 43; ) судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 1 760 грн. 00 коп.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

6. Матеріали справи №913/294/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко