РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"11" вересня 2017 р. Справа № 918/213/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Гулова А.Г. ,

суддя Маціщук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду Рівненської області від 22.05.2017р.

у справі № 918/213/17 (суддя Політика Н.А.)

за позовом Анімаккорд Лтд

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав в сумі 118 400 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Трачук Ю.М., Калініченко Н.А.;

від відповідача - ОСОБА_6; ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 22.05.2017р. у справі № 918/213/17 було задоволено позов "Анімаккорд Лтд" до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав в сумі 118 400 грн.

При винесені вказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 10 грудня 2014 року між Анімаккорд Лтд та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маша и Мєдвєдь" було укладено договір № ММ-2 про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (анімаційні серіали "ІНФОРМАЦІЯ_1" і "ІНФОРМАЦІЯ_2"), відповідно до якого правовласник в порядку, передбаченому договором, передає і відчужує набувачу виключне право в повному обсязі на аудіовізуальні твори, а набувач зобов'язується сплатити правовласнику обумовлену договором винагороду.

Факт передачі прав підтверджується Актом від 01 січня 2015 року № 1 до Договору про відчуження виключного права на аудіовізуальні твори (серіал ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2) від 10 грудня 2014 року № ММ-2.

14 липня 2016 року у магазині "ІНФОРМАЦІЯ_4", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, де відповідачем здійснюється господарська діяльність, було здійснено продаж продукції: статуетки "ІНФОРМАЦІЯ_5" (1 шт.); цукерок чупа-чупс "ІНФОРМАЦІЯ_5" (4 шт.); магнітів "ІНФОРМАЦІЯ_1" (4 шт.); брелків "ІНФОРМАЦІЯ_1" (3 шт.); пазла "ІНФОРМАЦІЯ_1" (1 шт.); цукерок шоколадних різнокольорових "олівець" "ІНФОРМАЦІЯ_1" (2 шт.); цукерок тік-так "ІНФОРМАЦІЯ_1" (2 шт.); годинника "ІНФОРМАЦІЯ_1" (1 шт.); папки "ІНФОРМАЦІЯ_1" (1 шт). Загальна вартість придбаних товарів становить 299 грн. 00 коп., що підтверджується чеками, що підтверджується чеками.

Судом було встановлено, що відповідач здійснив продаж контрафактної продукції у магазині "ІНФОРМАЦІЯ_4", який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Проаналізувавши обставини справи та норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про обґрунтування позову та прийняв рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Рівненської області від 22.05.2017р. у справі № 918/213/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує наступне.

Судом допущені в судовому засіданні 04.05.2017 р. процесуальні порушення, які обмежили права відповідача і призвели до прийняття судом неправильного рішення, а саме:

- заявлене усне клопотання про технічну фіксацію судового процесу залишилось поза увагою суду, що було встановлено 07.06.2017 р. при подачі заяви на отримання рішення суду і диску технічного запису судового засідання 04.05.2017 р., який виявився відсутній, а в протоколі судового засідання вказано, що таке клопотання не заявлялось, що не відповідає дійсності;

- письмове клопотання від 04.05.2017 р. заявлене відповідачем в ході судового розгляду про представлення представником позивача договору про передачу виключних авторських прав на аудіовізуальні твори «ІНФОРМАЦІЯ_1» авторами: художником, режисером, продюсером для ТОВ «Маша і Медвідь» м. Москва, як передбачено ст.17 Закону України «Про авторське право і суміжні права» не занесено до протоколу судового засідання, чим порушено ст.81 ГПК України і права відповідача. Не містить таких відомостей і оскаржуване судове рішення про мотиви відмови.

Призначаючи наступне судове засідання в даній справі, суд позбавив права відповідача подати свої міркування відносно наступної дати судового засідання. Суд на власний розсуд без думки учасників призначив дату розгляду 22.05.1017 р., на яку не мали змоги прибути відповідачі, подавши суду докази поважних причин неявки.

Належно подане клопотання відповідача про відкладення справи і продовження строку слухання на іншу дату з долученням документальних доказів, які засвідчують поважні причини, не взято судом до уваги.

Припущення суду, що відповідач могла брати особисто участь у справі, спростовується вказаним клопотанням поданим відповідно до статті 69 ГПК України і тим, що вона не була належним чином повідомлена судом, про що відсутній її підпис в розписці суду.

Помилковим є висновок суду в рішенні про закінчення 22.05.2017 р. строку розгляду справи визначеного ст.69 ГПК, однак такий двохмісячний строк закінчувався після 29 травня 2017 року.

Суд в ході судових засідань 04.04.2017 р. і 22.05.2017 р. не перевірив наявного в справі доручення Республіки Кіпр, виданого «Анімакорд ЛТД» його представнику, патентному повіреному Трачуку Ю.М. і межі його повноважень за національним законодавством України та повноважень його як патентного повіреного, які відсутні в матеріалах справи.

Описова і мотивувальна частина рішення суду не відповідають фактичним обставинам, що мають значення для справи, які не повно з'ясовані, внаслідок чого суд в резолютивній частині неправильно прийшов до висновку про задоволення позову

Враховуючи вищевикладене, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 вважає, що вищевказане судове рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Також від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 надійшло клопотання про повне скасування рішення і припинення провадження у справіі.

Вказане клопотання мотивується тим, особа, котра здійснила закупівлю продукції в даних правовідносинах перебував в статусі фізичної особи і не мав права звертатись до господарського суду, так як даний спір не підлягає вирішенню в господарському суді, а також за відсутністю предмету спору, оскільки товар був закуплений для особистих потреб - для похресниці

Колегія суддів вказане клопотання оцінює, як кінцеві уточнені вимоги апеляційної скарги.

Від позивача - Анімакор ЛТД надійшли пояснення щодо доводів апеляційної скарги, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги - відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує на таке.

Договір № ММ-2 про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір є чинним. Тобто, недійсним у встановленому порядку не визнавався та підтверджує набуття позивачем виключних майнових прав на вказані у Договорі твори.

Відповідач не подав до суду жодних доказів, які можуть викликати сумніви у дійсності Договору № ММ-2.

Відповідач здійснила реалізацію контрафактної продукції, чим допустила порушення виключних майнових прав позивача, оскільки дозволу на розповсюдження зазначеної продукції відповідач не мала.

Представником позивача було направлено відповідачу повідомлення про порушення прав Анімакор ЛТД з пропозицією позасудового врегулювання спору, однак відповідач не відреагувала на вказану пропозицію.

ФОП ОСОБА_2 не надала жодних доказів правомірності використання у зовнішньому вигляді продукції з зображенням персонажів аудіовізуального твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" та "ІНФОРМАЦІЯ_2".

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, а тому просить відхилити апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2

11 вересня 2017 року в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду представники скаржника підтримали доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджують, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. З огляду на вказане, вважають, що рішення господарського суду Рівненської області від 22.05.2017р. у справі № 918/213/17 належить скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Представники позивача в судовому засіданні заявили, що з доводами апелянта не погоджуються, вважають їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону.

В судовому засіданні було оглянуто речові докази, а саме:

- статуетка "ІНФОРМАЦІЯ_5" (1 шт.);

- цукерки "ІНФОРМАЦІЯ_5" (4 шт.);

- магніти "ІНФОРМАЦІЯ_1" (4 шт.);

- брелки "ІНФОРМАЦІЯ_1" (3 шт.);

- пазл "ІНФОРМАЦІЯ_1" (1 шт.);

- цукерки шоколадні різнокольорових "олівець" "ІНФОРМАЦІЯ_1" (2 шт.);

- цукерки ІНФОРМАЦІЯ_1" (2 шт.);

- годинник "ІНФОРМАЦІЯ_1" (1 шт.);

- папка "ІНФОРМАЦІЯ_1" (1 шт).

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення 59200 грн., виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 10 грудня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Анімаккорд" (надалі - набувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маша та Ведмідь" (надалі - правовласник) було укладено договір № ММ-2 про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (анімаційні серіали "ІНФОРМАЦІЯ_1" і "ІНФОРМАЦІЯ_2") (далі - Договір) (т. 1 а. с. 49-52).

У Договорі визначено, що аудіовізуальні твори - кольорові анімаційні серіали "ІНФОРМАЦІЯ_1" та "ІНФОРМАЦІЯ_2" російською мовою, включаючи, але не обмежуючись вихідними матеріалами, елементи та об'єкти, що охороняються та є складовою частиною серій, в тому числі, графічні зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того, чи перераховані вказані елементи та об'єкти безпосередньо у додатках до цього договору.

Відповідно до пункту 1.1 Договору правовласник у порядку, передбаченому цим договором, передає та відчужує набувачу виключне право у повному обсязі на Аудіовізуальні твори, а набувач зобов'язується сплатити правовласнику обумовлену Договором винагороду.

В п. 1.3. Договору вказано, що правовласник заявляє і гарантує, що правовласник є єдиним власником виключного права на аудіовізуальні твори і, що після передачі/відчуження згідно актів передачі прав або актам приймання-передачі, виключне право на аудіовізуальні твори не буде заставлено, під арештом та не буде обтяжено ніякими іншими зобов'язаннями чи будь-якими іншими інтересами будь-якого виду

Пунктом 4.1 Договору визначено, що одночасно з відчуженням права на аудіовізуальні твори правовласник передає набувачу в повному обсязі виключне право на всі юридично значимі охоронювані елементи і об'єкти аудіовізуальних творів, включаючи, але не обмежуючись: вихідні матеріали серій, інструкцію по стилю, робочі матеріали, назву анімаційних серіалів "ІНФОРМАЦІЯ_1" і "ІНФОРМАЦІЯ_2", графічне зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того чи перераховані зазначені елементи та об'єкти безпосередньо в додатках до договору.

Згідно пункту 1.7.1 Договору до набувача переходять права правовласника, який є ліцензіаром по всім діючим ліцензійним договорам (зазначених у відповідному додатку до договору), укладених правовласником відносно аудіовізуальних творів, право на які підлягає передачі по цьому договору. Правовласник зобов'язується у найкоротший термін повідомити всі компанії-ліцензіати в письмовій формі про передачу своїх прав по діючим ліцензійним договорам.

Згідно пункту 7.1 договору договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальні твори, включаючи будь-які пролонгації терміну дії виключного права.

Додатком № 1 до Договору від 10 грудня 2014 року № ММ-2 сторони погодили, зокрема, основні ідентифікуючі характеристики аудіовізуальних творів "ІНФОРМАЦІЯ_1" і "ІНФОРМАЦІЯ_2" та права, які підлягають відчуженню згідно договору (т. 1 а. с. 53-55).

14.07.2016 р. представником Анімаккорд Лтд в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_4», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, було придбано статуетки "ІНФОРМАЦІЯ_5", 4 цукерки чупа-чупс "ІНФОРМАЦІЯ_5", 4 магніта "ІНФОРМАЦІЯ_1", 3 брелка "ІНФОРМАЦІЯ_1", 1 пазл "ІНФОРМАЦІЯ_1", 2 цукерка шоколадних різнокольорових "олівець" "ІНФОРМАЦІЯ_1" , 2 цукерка тік-так "ІНФОРМАЦІЯ_1", годинник "ІНФОРМАЦІЯ_1", папку "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Придбання товару в торгівельному закладі, підтверджується чеками про покупку № 6528, № 6529, № 6530 від 14.07.2016 р. на загальну суму 299 грн. (т. 1 а. с. 146-149).

В зовнішньому вигляді та в упакуванні вказаної продукції відтворено зображення головних персонажів аудіовізуальних творів "ІНФОРМАЦІЯ_6" та "ІНФОРМАЦІЯ_2", що на переконання позивача, порушує його майнові авторські права на вказані аудіовізуальні твори та його самостійні частини - зображення персонажів, які належать Анімаккорд Лтд.

З метою захисту порушеного права Анімакор Лтд звернулося до господарського суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення 118400 грн., у зв'язку з порушенням виключних майнових авторських прав шляхом розповсюдження контрафактної продукції.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

В силу дії ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач Анімаккорд ЛТД уклало Договір № ММ-2 від 10.12.2014 р. з про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал «ІНФОРМАЦІЯ_7». На підставі укладеного договору та у відповідності до положень ст.ст.425,426 ЦК України позивач є особою яка має виключне право використання об'єкта авторського права.

Статтею 204 ЦК України презумується правомірність правочину.

На час розгляду справи доказів недійсності чи розірвання договору від 10 грудня 2014 року № ММ-2, зокрема відповідних судових рішень з цього приводу, господарському суду не надано.

За визначенням статті 418 ЦК України правом інтелектуальної власності є право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності. Зміст цього права становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо окремих об'єктів визначається законом.

За приписами ст. 420 ЦК України до об'єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права» об'єктом авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, серед іншого є аудіовізуальні твори.

Враховуючи викладене, об'єктом авторського права даному випадку є аудіовізуальний твір мультиплікаційний фільм «ІНФОРМАЦІЯ_7» .

За приписами ст.435 ЦК України первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Частиною 3 ст. 426 ЦК України встановлено, що використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 1113 ЦК України встановлено, що за договором про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності одна сторона (особа, що має виключні майнові права) передає другій стороні частково або у повному складі ці права відповідно до закону та на визначених договором умовах.

За приписами ч.1 ст.31 Закону України "Про авторське право і суміжні права", автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Як було встановлено судом апеляційної інстанції, 10 грудня 2014 року між Анімаккорд Лтд та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маша и Мєдвєдь" було укладено Договір № ММ-2 про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (анімаційні серіали "ІНФОРМАЦІЯ_1" і "ІНФОРМАЦІЯ_2"), відповідно до якого правовласник в порядку, передбаченому договором, передає і відчужує набувачу виключне право в повному обсязі на аудіовізуальні твори, а набувач зобов'язується сплатити правовласнику обумовлену договором винагороду.

Тобто, позивачу належать виключні майнові права на аудіовізуальний твір "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Відповідно до ч. 1 ст.432 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст.440 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

За приписами ст. 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

Статтею 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що належить до майнових прав автора, зокрема у частині 5 цієї статті встановлено, що за винятком випадків, передбачених статями 21 - 25 цього Закону, автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору. Винагорода може здійснюватися у формі одноразового (паушального) платежу, або відрахувань за кожний проданий примірник чи кожне використання твору (роялті), або комбінованих платежів.

Перелік майнових прав автора, які визначенні у ч.1 ст.15 Закону не є вичерпним.

В той же час, розповсюдження творів, є їх відтворенням у розумінні статті 1 Закону, і тому на таке розповсюдження творів поширюється дія статті 15 цього Закону. Якщо у зв'язку з таким розповсюдженням порушуються майнові права суб'єкта авторського права, визначені статтею 15 названого Закону, то це дає підстави для судового захисту авторського права (пункт "а" статті 50 Закону).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про авторське право та суміжні права" контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися

Статтею 1 Закону України "Про авторське право та суміжні права" передбачено, що розповсюдження об'єктів авторського права і (або) суміжних прав - будь-яка дія, за допомогою якої об'єкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці, в тому числі доведення цих об'єктів до відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до цих об'єктів з будь-якого місця і в будь-який час за власним вибором.

Пунктом 44 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 04.06.2010 передбачено, що відповідно до пункту "б" статті 50 Закону України "Про авторське право та суміжні права" розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту. Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

Тобто, розповсюдження контрафактної продукції це дії пов'язані з наданням на ринку України продукції або примірників, які випускаються, відтворюються, публікуються, розповсюджуються, реалізуються тощо з порушенням майнових прав інтелектуальної власності.

Факт розповсюдження відповідачем контрафактної продукції підтверджується наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності, а саме: копіями чеків № 6528 14.07.2016 р., № 6529 14.07.2016 р. , № 6530 від 14.07.2016 р.; речовими доказами ( статуетка "ІНФОРМАЦІЯ_5", цукерки "ІНФОРМАЦІЯ_5", магніти "ІНФОРМАЦІЯ_1", брелки "ІНФОРМАЦІЯ_1", пазл "ІНФОРМАЦІЯ_1", цукерки шоколадні різнокольорових "олівець" "ІНФОРМАЦІЯ_1", годинник "ІНФОРМАЦІЯ_1", папка "ІНФОРМАЦІЯ_1"; відеозаписом; поясненнями Трачука Ю.М. наданими в судових засіданнях (т.1 а. с. 146-148, 154).

Враховуючи ту обставину, що відповідачем не надано жодних доказів правомірності використання у зовнішньому вигляді статуетки "ІНФОРМАЦІЯ_5", папки "ІНФОРМАЦІЯ_1", магнітів "ІНФОРМАЦІЯ_1" та на упаковках цукерок чупа-чупс "ІНФОРМАЦІЯ_5", брелків "ІНФОРМАЦІЯ_1", пазла "ІНФОРМАЦІЯ_1", цукерок шоколадних різнокольорових "олівець" "ІНФОРМАЦІЯ_1", цукерок тік-так "ІНФОРМАЦІЯ_1", годинника "ІНФОРМАЦІЯ_1", зображень персонажів аудіовізуального твору "ІНФОРМАЦІЯ_8", майнових авторських прав, які належать позивачу, суд дійшов висновку, що розповсюджена відповідачем продукція є контрафактною, доказів протилежного ФОП ОСОБА_2 суду не надала.

Посилання скаржника на те, що позивач не звернувся до Державної служби інтелектуальної власності на підставі Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" спростовуються тим, що відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

В той же час, ні Закон України "Про авторське право і суміжні права" ні Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" прямо не передбачають обов'язок звернення до відповідних держаних органів на здійснення державного нагляду (контролю) у випадку порушення законодавства про авторське право чи суміжні права або обов'язковість державного нагляду (контролю) у сфері дії Закону України "Про авторське право і суміжні права".

Згідно ч.1 ст.50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21 - 25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право, зокрема, подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Частиною 2 статті 52 Закону України "Про авторські та суміжні права" встановлено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Аналіз наведених положень законодавства, яким урегульовано майнові відносини у сфері авторського права та обставини справи дають підстави для висновку про наявність порушеного права, яке полягає у порушенні виключного права особи на використання об'єкта авторського права - мультиплікаційного фільму "ІНФОРМАЦІЯ_7" та отримання майнової вигоди від такого використання.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що матеріалами справи та речовими доказами підтверджено факт неправомірного використання ФОП ОСОБА_2 об'єктів авторського права, виключні майнові авторські права які належать Анімакор Лтд.

Підсумовуючи вказане, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача компенсації, однак не погоджується з визначеним позивачем розміром компенсації враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право, зокрема, подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Частиною 2 статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом "г" цієї частини межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

У підпункті 51.3 пункту 51 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" наведено, що у визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

У пункті 42 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" зазначено, що розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що позивач належними засобами доказування довів факт порушення відповідачем майнових прав суб'єкта авторського права шляхом вчинення дій, які визнаються порушенням авторського права, але належним чином не обґрунтував співвідношення розміру визначеної ним компенсації за порушення авторського права з розміром завданої неправомірним використанням об'єкта авторського права шкоди, що може бути визначена з урахуванням розміру збитків потерпілої особи, розміру доходу, отриманого відповідачем внаслідок правопорушення, тощо.

За таких обставин, вимога позивача про зобов'язання відповідача сплатити компенсацію за порушення авторських прав позивача підлягає задоволенню.

В той же час, відповідно до п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 р. № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності 01.01.2017 р.) установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Як вказувалося вище, згідно з пунктом г, ч. 2 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Вказана компенсація в розумінні п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 р. № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» підпадає під ознаки «інших виплат», тобто розмір мінімальної заробітної плати, визначений вказаним Законом, на даний час не підлягає застосуванню як розрахункова величина при визначені компенсації, пов'язаної з порушеннями авторського права.

Враховуючи, що на даний час зміни до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини не було внесено, необхідно застосовувати розрахункову величину у розмірі 1600 грн.

Роз'яснення щодо визначення розміру компенсації за порушення авторського права було надано Вищим господарським судом України в листі № 07.01-11/1085/17 від 06.07.2017р.

Підсумовуючи вказане, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 59200 грн. (37х1600 грн.), а оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення 59200 грн. компенсації.

Посилання скаржника на наявність порушень під час складання протоколів судового засідання не береться до уваги виходячи з наступного.

За приписами ст. 81-1 ГПК України у судовому засіданні, а також про огляд і дослідження письмових або речових доказів у місці їх знаходження складається протокол. У протоколі судового засідання зазначається серед іншого усні заяви і клопотання сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається із протоколу судового засідання від 04.05.2017 р. у справі № 918/213/17 представником відповідача було подано клопотання про зобов'язання позивача надати документи, котре було задоволене судом. Інших клопотань представниками відповідача не заявлялося.

Відповідно до ч. ч. 5-8 ст. 81-1 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право знайомитися з протоколами і протягом п'яти днів після їх підписання подавати письмові зауваження з приводу допущених у протоколах неправильностей або неповноти протоколу. Зауваження на протоколи у всіх випадках долучаються до матеріалів справи.

Господарський суд розглядає зауваження на протокол протягом п'яти днів з дня подання зауваження і за результатами розгляду виносить ухвалу, якою приймає зауваження або мотивовано відхиляє їх.

На вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У випадку неявки у судове засідання всіх учасників судового процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Матеріали справи не містять зауважень до протоколу судового засідання. Отже, скаржником не підтверджено належними та допустимими доказами вищезазначені обставини.

Окрім того, матеріали справи містять дві довіреності від 25.06.2016 р. та від 02.04.2017 р., яким "Анімакор ЛТД" уповноважило серед інших Трачука Ю.М. та Калініченко Н.А на представлення своїх інтересів в межах довіреності (т. 1 а. с. 157-168, т. 2 а. с. 88-107).

Посилання скаржника на той факт, що закупівля товару ввелася фізичними особами як споживачами для власних потреб, не приймається до уваги колегією суддів, оскільки в матеріалах справи наявна довіреність Трачука Ю.М. на представлення інтересів Анімакор ЛТД, яка дозволяє робити йому контрольні закупівлі, складати акти фіксації порушення прав, фіксувати факти незаконного використання об'єктів інтелектуальної власності за допомогою будь яких технічних засобів, у тому числі за допомогою відео або фото зйомки.

Тобто, Трачук Ю.М. діяв на підставі довіреності, як представник Анімакор ЛТД, фіксуючи порушення права інтелектуальної власності, котре було здійснено ФОП ОСОБА_2 шляхом продажу контрафактної продукції.

За сумарними термінами вказаних довіреностей Трачук Ю.М. та Калініченко Н.А можуть представляти інтереси "Анімакор ЛТД" з 25.06.2016 р. по 01.04.2018 р.

Вказане спростовує доводи скаржника, що матеріали справи не містять доказів повноваження Трачука Ю.М. на представлення інтересів "Анімакор ЛТД".

Також скаржник в апеляційній скарзі посилається на той факт, що господарський суд не відклавши розгляд справи, допустив порушення прав відповідача на захист спростовується наступним, хоча представником відповідача було подане клопотання про відкладення розгляду справи і продовження строку вирішення спору.

Відповідно до ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є:

1) нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу;

1-1) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, за наявності ухвали суду про таку участь, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

2) неподання витребуваних доказів;

3) необхідність витребування нових доказів;

4) залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача;

5) необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

Із аналізу вказаної статті вбачається, що розгляд справи відкладається у випадку неявки в засідання представників сторін коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Тобто, неявка представників в судове засідання не є однозначною підставою для відкладення розгляду справи.

Скаржник в апеляційній скарзі вказує, що строк вирішення спору закінчувався 29.05.2017 р.

Вказане підтверджується тим, що ухвала про прийняття позовної заяви винесена 29.03.2017 р. та враховуючи положення ст. 69 ГПК України строк вирішення спору дійсно закінчувався 29.05.2017 р.

Оскаржене рішення господарським судом було прийняте 22.05.2017 р., тобто за один тиждень до закінчення строку для вирішення спору, передбаченого ст. 69 ГПК України.

Відповідно до ч. 2. ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Судом було оцінені докази надані сторонами судового процесу, обставини справи, а тому не було необхідності для відкладення розгляду справи з метою не порушення строку розгляду спору визначеного ст. 69 ГПК України, суд прийняв рішення.

Про мотиви відмови в задоволені клопотань представників відповідача про відкладення розгляду справи було зазначено і в самому рішенні.

В той же час доводи скаржника, що ним було подане клопотання про продовження строку не відповідають дійсності, оскільки ні зі змісту клопотань, ні з додатків до них не вбачається, що представники ФОП ОСОБА_2 подавали клопотання про відкладення розгляду справи (т. 2 а. с. 26-29).

Вказане дає можливість дійти до висновку, що скаржник навмисне вводить в оману суд апеляційної інстанції.

Поруч з тим, колегією суддів під час перегляду рішення господарського суду Рівненської області від 22.05.2017 р. у справі № 918/213/17 в апеляційному порядку, було встановлено, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 23.06.2017 р. за номером 7001231 був внесений запис про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2

Відповідно до абз. 4 п. 4.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі. Однак у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду; наведене стосується й випадку подання відповідним громадянином, що був відповідачем у справі, зустрічного позову в тій же справі. У будь-якому разі у суду немає й правових підстав для застосування при цьому положень статті 25 ГПК та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи - підприємця тієї ж таки фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї й тієї ж самої особи. У разі задоволення позову до фізичної особи, яка в процесі розгляду справи втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, резолютивна частина відповідного 35 судового рішення, крім відомостей, передбачених частинами другою - сьомою статті 84 ГПК, повинна містити дані, визначені в пункті 2 частини другої статті 54 цього Кодексу для фізичної особи (без зазначення її колишнього статусу суб'єкта підприємницької діяльності).

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В силу приписів ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість, скаржником не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

В той же час, судом апеляційної інстанції було вставлено, що господарський суду Рівненської області не вірно застосував розрахункову величину при визначені компенсації, у зв'язку із чим прийшов до невірного висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Рівненської області від 22.05.2017 р. у справі № 918/213/17 скасувати в частині стягнення 59200 грн. компенсації, 888 грн. витрат зі сплати судового збору та 31 грн. 50 коп. витрат пов'язаних з отриманням витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Прийняти в цій частині нове рішення про відмову в позові. В решті рішення залишити без змін, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції:

"Позов задоволити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Анімаккорд Лтд (1095, Республіка Кіпр, м. Нікосія, Ніку Георгію, будинок 6, корпус С, 7 поверх, офіс 703, реєстраційний номер НЕ 244451; Т.І.С. 12244451М; VAT реєстраційний номер CY10244451К) 59200 грн. компенсації; 888 грн. витрат по оплаті судового збору за подання позову; 31 грн. 50 коп. витрат пов'язаних з отриманням витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань."

3. В позові в частині стягнення59200 грн. компенсації відмовити.

4. Стягнути з Анімаккорд Лтд (1095, Республіка Кіпр, м. Нікосія, Ніку Георгію, будинок 6, корпус С, 7 поверх, офіс 703, реєстраційний номер НЕ 244451; Т.І.С. 12244451М; VAT реєстраційний номер CY10244451К) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 976 грн. 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Господарському суду Рівненської області видати накази на виконання даної постанови.

6. Справу № 918/213/17 повернути в господарський суд Рівненської області.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.