ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2017р. Справа № 917/1026/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Три ведмеді", 02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, 7

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 85 093,00 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники сторін:

від позивача: Корольова І.О.

від відповідача: ОСОБА_3

В судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Суть спору: розглядається заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Три ведмеді" про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 збитків у розмірі 85 093,00 грн.

Позивач на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та на виконання вимог ухвали суду від 26.06.2017р. надав суду додаткові докази по суті предмету спору.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Три ведмеді" (продавець; позивач по справі) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (дистриб"ютор; відповідач по справі) 07 травня 2014 року укладено Дистриб'юторську угоду №166 (далі - Дистриб'юторська угода)

Згідно п. 2.1. Дистриб'юторської угоди, відповідач зобов"язався приймати товар та оплачувати в порядку та в строки, визначені в дистриб'юторській угоді.

Згідно п.6 Додатку №2 відповідач також зобов'язався забезпечувати ефективне використання торговельного обладнання, переданого йому ТОВ "Три Ведмеді" та використовувати його з метою зберігання товарів останнього під час їх реалізації.

Відповідно до пункту 7.1. Дистриб'юторської угоди з метою покращення ефективності продажу товару, позивач надав відповідачу в користування обладнання (в кількості 296 одиниць). Факт передачі підтверджується двостороннє підписаними та скріпленими печатками актами приймання-передачі (поставка) (а.с.40-58).

Відповідно до п. 11.1 Дистриб'юторської угоди (в редакції Додатковою угодою від 31.12.2014 року) угода набуває чинності з дня її підписання та діє до 31 грудня 2015 року.

Станом на день звернення до суду сторони жодних додаткових угод щодо продовження строку її дії не підписали, відтак 31.12.2015 строк дії Угоди закінчився.

Як вбачається з матеріалів справи листами від 20.07.2015р. вих. №221, від 11.11.2015р. вих.№387 та вимогою від 14.01.2016р. вих.№17 позивач повідомив відповідача про дострокове припинення дії угоди та вимогу про повернення торгового обладнання.

В подальшому на підставі актів приймання - передачі (вилучення) в кількості 282 одиниць було повернуто; передану відповідачеві торгову палатку (інвентарний №1456Е) було списано з обліку позивача без підписання відповідних документів; дану одиницю торгового обладнання не включено в перелік неповернутого обладнання.

Як стверджує позивач, що оскільки відповідачем в порушення умов угоди, не повернуто 13 одиниць торгівельного обладнання, в зв"язку з чим позивач втратив інтерес до його виконання, а єдиним і ефективним захистом є стягнення збитків, завданих не поверненням майна.

Позивач з метою визначення ринкової вартості обладнання, яке не повернуто ФО-П ОСОБА_1, звернувся до ТОВ "Консалтингова компанія "ПАРЕТО", якою було здійснено та надано Звіт про оцінку майна№90/17. Згідно висновку про вартість майна, ринкова вартість 13 одиниць обладнання складає 82 593,00грн.

Позивач вважаючи свої права порушеними і з посиланням на ст. 22, ч.1 ст. 623, ч. 1 1166, ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України та 224 Господарського кодексу України просить суд стягнути з відповідача завдані збитки в розмірі 85 093,00грн.

При винесенні рішення суд виходить з наступного:

Згідно з приписами ст. 16 цього Кодексу одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків (шкоди).

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі тстаттею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або інтереси якого порушено. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б в разі належного виконання зобов'язань або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила правопорушення, у відповідності до ч. 1 ст. 225 ГК України, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При цьому, для настання деліктної відповідальності у вигляді відшкодування збитків необхідна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: вина особи, яка заподіяла шкоду; протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою порушника та збитками полягає, передусім, у прямому (безпосередньому) зв'язку між протиправною поведінкою та настанням негативного результату. Вказані обставини підлягають доведенню позивачем належними та допустимими у справі доказами. Стягнення збитків як виду цивільно-правової відповідальності можливе у випадку наявності таких збитків та обґрунтованості їх розміру.

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доведення обставин щодо наявності збитків, їх розміру, протиправної поведінки заподіювача збитків та причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками у відповідному розмірі покладається саме на позивача.

Обґрунтовуючи заявлену до стягнення суму збитків, позивач безпідставно робить посилання на те, що саме з вини відповідача не було повернуто обладнання позивачу, оскільки п.5 Додатку №2 до Дистриб"юторської угоди сторонами було погоджено, що доставка та повернення обладнання здійснюється силами та за рахунок Продавця. Листом на вимогу позивача про повернення обладнання від 17/1 від 14.01.2016 р. відповідач підтвердив припинення договору та не заперечував необхідність повернення обладнання.

Таким чином, позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення збитків не було доведено усіх чотирьох умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: наявності заподіяної шкоди, причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідачів та наявністю збитків у позивача, не доведено вини відповідача.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача, в зв'язку із відмовою у позові.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог

Повне рішення складено 04.09.2017року

Суддя Гетя Н.Г.