РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

05 вересня 2017 року Справа № 918/145/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Маціщук А.В.

судді Петухов М.Г. ,

судді Гулова А.Г.

за участю представників сторін:

позивача - пред-ка ОСОБА_1 (пост.дов. БП 2940 від 26.04.2017 р.)

відповідача Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" - пред-ка ОСОБА_2 (пост.дов. № 30-08/01 від 30.08.2017 р.)

відповідача Державного підприємства "Зірненський спиртовий завод" - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія"

на рішення Господарського суду Рівненської області від 16.05.2017 р.

у справі № 918/145/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія"

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт"

до Державного підприємства "Зірненський спиртовий завод"

про зобов'язання вчинити дії та визнання недійсним пункту 3.3. договору поставки

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення Господарського суду Рівненської області від 16.05.2017 р. у справі № 918/145/17 відмовлено у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" до Державного підприємства "Зірненський спиртовий завод" про зобов'язання вчинити дії та визнання недійсним пункту 3.3. договору поставки

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 16.05.2017 р. у справі № 918/145/17 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду прийнято за неповного з'ясування обставин справи і неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник посилається на п.п. 1, 2.1, 3.1. договору поставки спирту на внутрішній ринок та зазначає, що сторонами погоджено істотні умови договору, а саме: предмет договору спирт етиловий ректифікований сорту «Люкс» в кількості 180000 декалітрів; ціна 285 грн. з ПДВ за 1 декалітр спирту сорту «Люкс», проте, ОСОБА_3 підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" поставлено лише 30000 декалітрів спирту, що підтверджується товаро транспортними накладними.

Пояснює, що 23.12.2016 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" на адресу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" рекомендованим листом з відміткою про вручення, направлено заявку на поставку 150000 декалітрів спирту по ціні 258,00 грн. за 1 декалітр, проте всупереч умовам договору ОСОБА_3 підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" не направив товариству з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" рахунок-фактуру на оплату замовленої партії спирту. За відсутності рахунку фактуру, виписаного ОСОБА_3 підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на підставі заявок позивача на поставку спирту, товариство з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" позбавлено можливості здійснити оплату вартості замовленої партії спирту та одержати товар. Вважає, що не надіслання рахунку - фактури є порушенням умов договору та односторонньою відмовою відповідача від виконання зобовязання щодо поставки узгодженої кількості спирту.

При цьому скаржник посилається на постанову Верховного Суду України від 24.06.2015 р. у справі № 3-192гс15, постанову Вищого господарського суду України від 24.01.2014 р. у справі № 910/11087/15 та лист Верховного суду України від 01.04.2014 р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» і зазначає, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення зобов`язання.

Скаржник також зазначає, що 17.01.2017 р. товариством з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" на адресу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" повторно направлено заявку на поставку спирту в кількості 3000 декалітрів та перерахувало на розрахунковий рахунок Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" кошти в сумі 855000,00 грн. як оплату вартості замовленої партії спирту згідно поданої заявки.

Крім того, скаржник зазначає, що п.3.3. договору надає право Державному підприємству спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на свій розсуд в односторонньому порядку змінювати ціну спирту, що суперечить таким засадам цивільного законодавства як справедливість, розумність та добросовісність (п. 6 ст. З, ч. З ст. 509 ЦК України), а також й положенням ст. 632 ЦК України та ст.ст. 180, 189, 190 ГК України, що у відповідності до ст.ст. 203, 215 ЦК України є підставою для визнання даного пункту договору поставки спирту на внутрішній ринок недійсним.

Скаржник просить врахувати наведені обставини і скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 16.05.2017 р. у даній справі та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на умови договору поставки спирту на внутрішній ринок і зазначає, що відвантаження (поставка) спирту здійснюється лише після оплати за замовлений обєм спирту та надходження відповідної суми грошових коштів на розрахунковий рахунок покупця. Підставою для надання постачальником рахунку - фактури для оплати замовленого об'єму спирту є письмова заявка надана покупцем постачальнику.

Стверджує, що позивачем/скаржником не надано до матеріалів справи належних доказів відправлення на адресу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" заявки на поставку спирту в строк до 31.12.2016 р. в узгоджених договором обсягах. Доводить, що 28.12.2016 р. за номером поштового відправлення №431 ОСОБА_3 підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" отримало лист № 23/12/16 від 23.12.2016 р. щодо укладання нового договору на поставку спирту та врегулювання розбіжностей по іншому договору поставки. Звертає увагу суду, що зі змісту листа від 17.01.2017 р. №17/17 до якого додано заявку на поставку спирту в кількості 3000 дал. не міститься інформації щодо надсилання заявки Державному підприємству спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на поставку спирту до 31.12.2016 р.

Тому вважає, що станом на 31.12.2016 р. ОСОБА_3 підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" свої зобов`язання за договором поставки спирту на внутрішній ринок від 27.07.2016 р. № 137 повністю виконало щодо поставки замовленого та оплаченого товариством з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" спирту етилового.

Договір поставки № 137 від 27.06.2016 р. мав визначений сторонами строк дії - до 31.12.2016 р., і протягом строку дії договору ОСОБА_3 підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" не скористалося правом відповідно до п. 3.3. договору та не підвищувало ціни договору. Тому вважає, що не має жодних порушених прав та інтересів товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія".

Уклавши договір, будучи вільним у визначенні умов договору поставки, позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" погодився з його умовами, зокрема, щодо п. 3.3. в частині внесення змін до договору в односторонньому порядку. Такі умови врегульовані сторонами на власний розсуд та відповідають чинному законодавству.

Враховуючи відсутність порушеного права позивача, відповідач ОСОБА_3 підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" просить рішення Господарського суду Рівненської області від 16.05.2017 р. у справі № 918/145/17 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 підприємство "Зірненський спиртовий завод" не забезпечив участь представника у судовому засіданні та не повідомив суд про причини неявки, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Представник позивача/скаржника в судовому засіданні пояснив, що 23.12.2016 р. товариством з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" на адресу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" рекомендованими листом з відміткою про вручення направлено заявку на поставку 150000 декалітрів спирту, проте всупереч умовам договору ОСОБА_3 підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" не направив скаржнику рахунок-фактуру на оплату замовленої партії спирту, що є порушенням умов договору та односторонньою відмовою від виконання зобовязання щодо поставки узгодженої кількості спирту, яке не припиняється у звязку із закінченням строку дії договору. Також, 17.01.2017 р. товариством з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" на адресу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" повторно направлено заявку на поставку спирту в кількості 3000 декалітрів. Зазначив також, що за умовами з п.3.3. встановлено право Державному підприємству спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на свій розсуд в односторонньому порядку змінювати ціну спирту, чим порушується право та інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистибуційна компанія".

Представник відповідача Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_3 підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" отримало лише лист № 23/12/16 від 23.12.2016 р. щодо укладання нового договору на поставку спирту та врегулювання розбіжностей по іншому договору поставки. Також зазначив, що зі змісту листа від 17.01.2017 р. №17/17 до якого додано заявку на поставку спирту в кількості 3000 дал. не міститься інформації щодо надсилання заявки Державному підприємству спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на поставку спирту до 31.12.2016 р. Зазначив, що ОСОБА_3 підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" не скористалося правом, наданих п. 3.3. договору та не підвищувало ціни договору. Тому вважає, що не порушено жодних прав та інтересів товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія".

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення відповідача Державного підприємства "Зірненський спиртовий завод" про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення /а.с. 172 - 200/, явка представників в судове засідання обовязковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість завершення розгляду апеляційної скарги без участі представника відповідача Державного підприємства "Зірненський спиртовий завод" за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" в судовому засіданні, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги чи позицією іншої сторони і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено таке.

27.07.2016 р. ОСОБА_3 підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт"/постачальник, ОСОБА_3 підприємством "Зірненський спиртовий завод"/вантажовідправник та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія"/покупець укладений договір поставки спирту на внутрішній ринок № 137 /а.с. 13-17/. Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Відповідно до п.п.1.1.-1.2. постачальник зобовязаний передати у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти та оплатити спирт етиловий ректифікований в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі. Вантажовідправник зобовязується відвантажити покупцю спирт в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі.

Визначено при цьому, що спирт, який поставляється на умовах цього договору, гарантовано не перебуває під забороною відчуження, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобовязань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами або державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого чинним законодавством України.

Згідно з п.2.1. загальна кількість спирту, що постачається в 2016 році, становить 180000 декалітрів, з них для переробки на алкогольні напої (Горілки, горілки особливі, напої лікеро-горілчані), сорт спирту - люкс, річна потреба (дал) - 180 000. Поставка передбачена в 3 кварталі та в 4 кварталі по 90000 дал.

Відповідно до п. 2.3. спирт постачається узгодженими партіями. Партією вважається кількість спирту одного найменування, однієї дати відвантаження, яка оформлена одним документом про якість та одним супровідним документом (форма N 1 TH/спирт/) чи залізничною накладною.

Відповідно до п. 3.1. загальна сума цього договору складається з суми вартості спирту поставленого на умовах цього договору покупцеві протягом строку дії цього договору. Вартість спирту сорту "Люкс" визначається із розрахунку:

- ціни за 1 декалітр спирту сорту "Люкс", що складає 237,50 грн. (Двісті тридцять сім гривень 50 копійок);

- податку на додану вартість, в розмірі 20 % ціни спирту.

Всього ціна за 1 декалітр спирту сорту "Люкс" з урахуванням податку на додану вартість складає 285,00 грн. (Двісті вісімдесят п'ять гривень 00 копійок).

У відповідності до п.3.3. протягом строку дії цього договору ціна спирту може бути змінена постачальником в односторонньому порядку (в звязку із зміною ціни виробником, з інших підстав). Постачальник повідомляє покупця про зміну ціни спирту шляхом направлення письмового повідомлення на електронні адреси покупця: та або в порядку передбаченому п.10.9. цього договору. Належним доказом повідомлення постачальником покупця про зміну ціни та направлення постачальником відповідного письмового повідомлення покупцю засобами електронної пошти є звіт поштового сервера постачальника. Якщо покупець своєчасно не повідомить постачальника про зміну адреси електронної пошти вказану у цьому пункті, всі повідомлення надіслані на вказану електронну адресу вважаються належним чином врученими (надісланими) покупцю.

Здійснення покупцем оплати спирту за новою ціною відповідно до наданого постачальником рахунку фактури вважається згодою покупця на зміну ціни спирту (п.3.4). Визначено також, що вартість вже оплаченого покупцем спирту на підставі наданого постачальником рахунку-фактури зміні не підлягає (п.3.6 договору).

Відповідно до п.п. 4.1. договору оплата спирту має бути здійснена покупцем на підставі рахунка-фактури, наданого постачальником, в безготівковій формі на розрахунковий рахунок постачальника шляхом 100% попередньої оплати замовленого обєму спирту (згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 № 1266 зі змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1 Порядку визначення виробників і покупців спирту та здійснення контролю за його обігом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 р. № 1266, цей Порядок установлює процедуру визначення виробників і покупців спирту етилового, коньячного і плодового, спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового, спирту-сирцю виноградного, спирту-сирцю плодового, спирту етилового ректифікованого денатурованого, спирту етилового денатурованого (спирту технічного), абсолютованого спирту, біоетанолу (далі - спирт), фракції головної етилового спирту, а також механізм здійснення контролю за обігом спирту і поширюється на суб'єктів підприємницької діяльності, постачальників, у тому числі виробників (далі - постачальники), і тих, що провадять його закупівлю (далі - покупці), незалежно від форми власності.

Згідно з п. 2 Порядку визначення виробників і покупців спирту та здійснення контролю за його обігом з метою формування обсягу виробництва спирту покупці не пізніше ніж 1 жовтня року, що передує планованому, укладають з постачальниками договори на його поставку в наступному році із зазначенням її строків та умов. Договір укладається у чотирьох примірниках згідно з примірним договором, який затверджується спільним наказом Мінагрополітики і ДПС.

Відповідно до п. 4 Порядку визначення виробників і покупців спирту та здійснення контролю за його обігом забороняється відпуск спирту без документального підтвердження покупцем попередньої оплати надає.

За умовами п.4.1 договору підставою для виписки рахунка-фактури постачальником є Заявка, надана покупцем у письмовому вигляді, і постачальник не несе відповідальності за платежі, здійснені покупцем без рахунка-фактури постачальника.

Згідно з п. 5.1. поставка спирту здійснюється відповідно до правил "Інкотермс-2010" на умовах: FCA зі складу вантажовідправника, що знаходиться за адресою: 34609, Рівненська обл., Березнівський р-н с.Зірне вул.Зірненська, 7.

За умовами п.п.5.2-5.3 договору обєм спирту, вказаний покупцем у Заявці, вважається узгодженим, якщо покупець отримає від постачальника рахунок - фактуру для здійснення оплати замовленого обєму спирту. Вказаний у рахунку-фактурі обєм спирту відвантажується вантажовідправником протягом 10 (десяти) робочих днів з дати зарахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника, але не раніше отримання коштів за відповідний обєм спирту вантажовідправником.

Відвантаження спирту проводиться вантажовідправником за наявності необхідних документів: довіреності покупця за встановленою формою та паспорта уповноваженого представника покупця, у разі отримання спирту представником покупця; платіжного документу про внесення плати за спирт; платіжного документу про сплату акцизного податку або взятого на облік в ОСОБА_3 податковій службі податкового векселя на суму податку, нарахованого на обсяг спирту, якщо це передбачено Податковим кодексом України (п. 5.5.).

Згідно з п. 7.1. у випадку порушення своїх зобов`язань сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Невиконання або неналежне виконання зобов`язань згідно з договором є його порушенням.

Відповідно до п. 10.1. цей договір може бути змінений або доповнений за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення до цього договору вносяться шляхом укладання додаткової угоди. Всі зміни та доповнення до цього договору є його невідємною частиною і мають юридичну силу, якщо вони виконані у письмовій формі й підписані сторонами.

У відповідності до п. 10.9. усі повідомлення та будь-яка інша інформація можуть бути направлені рекомендованим листом або кур'єрською поштою з підтвердженням одержання та/або направлення. Повідомлення, вимоги і будь-яка інша інформація направляються на адреси сторін, що зазначені у Розділі 12 даного договору.

Сторони визначили, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до "31" грудня 2016 року (п.11.1 договору).

Товарно-транспортними накладними на переміщення спирту етилового від 16.08.2016 р. № 117, від 18.08.2016 р. № 121, від 19.08.2016 р. № 122, від 23.08.2016 р. № 123, від 24.08.2016 р. № 125, від 26.08.2016 р. № 127, від 27.08.2016 р. № 129, від 29.08.2016 р. №№ 131, 132 та від 30.08.2016 р. № 133 підтверджено, що відправник ОСОБА_3 підприємство "Зірненський спиртовий завод" поставив, а Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" - прийняло спирту /а.с. 18-27/.

Отже, на умовах зазначеного договору між сторонами виникли правовідносини з поставки.

Відповідно до ст.174 ГК України господарський договір є однією із підстав виникнення господарського зобовязання. Згідно зі ст.ст.1-4, 181, ч.6 ст.265 ГК України до господарських відносин застосовуються правила Цивільного кодексу України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом. Статтею 175 ГК України визначено, що майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Правовідносини з поставки врегульовані нормами пар.1,3 глави 54 ЦК України та пар.1 глави 30 ГК України. Відповідно до ст.712 ЦК України та ст.265 ГК України за договором поставки продавець, який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч.6 ст.193 ГК України зобовязана сторона має право відмовитись від виконання зобовязання у разі неналежного виконання другою стороною обовязків, що є необхідною умовою виконання.

Судом встановлено, що за умовами договору поставки відповідач ДП «Укрспирт» зобовязаний поставити, позивач прийняти на умовах договору в 3 кварталі 2016 року - 90000 дал., в 4 кварталі - 90000 дал. (п.2.1.).

Колегія суддів звертає увагу, що умови договору відповідають вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 р. № 2166 (зі змінами і доповненнями) стосовно регламентації поставок спирту в часі та обовязкової попередньої оплати.

Матеріалами справи, зокрема, заявкою від 01.08.2016 р. /а.с.131/ і товарно-транспортними накладними підтверджено, що позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" в третьому кварталі вибрав лише 30000 дал. спирту сорту "Люкс".

Суду не надано доказів на підтвердження того, що позивач в порядку, визначеному у п.п.2.3, 4.1 договору поставки спирту, протягом третього кварталу 2016 року звертався до постачальника із заявками на поставку 60000 дал. спирту. Відсутні докази звернення із заявками також протягом четвертого кварталу 2016 року.

Умовами договору визначено спосіб направлення повідомлення стороні договору, в тому числі заявки на поставку спирту, та спосіб підтвердження його (її) отримання, а саме відповідно до п.4.1 та п.10.9 договору заявка має бути вчинена у письмовій формі, і усі повідомлення та будь-яка інша інформація можуть бути направлені рекомендованим листом або кур`єрською поштою з підтвердженням одержання та/або направлення.

Представник позивача в поясненнях суду стверджує, що відповідні звернення вчинялись в усній формі шляхом телефонних переговорів, і тільки після того, як стосунки сторін зіпсувались, позивач 23.12.2016 р. рекомендованим листом направив відповідачеві заявку № 23/12 на поставку 150000 дал. спирту за ціною 285,00 грн. з ПДВ. На підтвердження цієї обставини позивач надав суду лист-заявку на поставку спирта, фіскальний чек поштового відділення Запоріжжя-76 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 431 /а.с.28-29, 169/.

Відповідач заперечив одержання заявки від 23.12.2016 р. і стверджує, що рекомендованим відправленням № 431 від позивача ДП «Укрспирт» направлено пропозиції щодо врегулювання розбіжностей до договору поставки спирту на новий період за вих..№ 23/12/16 від 23.12.2016 р. з проектом договору та протоколом розбіжностей, а не заявку на поставку спирту за договором від 27.07.2016 р. На підтвердження такої обставини відповідач надав суду конверт з відмітками про рекомендоване відправлення № 431 та лист № 23/12/16 від 23.12.2016 р. відповідного змісту, а також витяг з книги обліку вхідної кореспонденції /а.с.87-92/.

Також відповідач звертає увагу, що за змістом заявки № 1-17 від 17.01.2017 р. на поставку спирту в кількості 3000 дал./а.с.32/ та заявки № 2-17 від 23.01.2017 р. на поставку 150000 дал. спирту /а.с.32-33/ не згадується про те, що заявка на зазначену кількість вже направлялась у 2016 році.

Позивач не заперечує направлення пропозиції щодо врегулювання розбіжностей до договору, однак пояснив колегії суддів, що в одному конверті рекомендованим відправленням № 431 були відіслані і заявка на поставку спирту, і пропозиції щодо врегулювання розбіжностей до договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до норм статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, надавши суду належні та допустимі докази. Норми щодо допустимості доказів визначають, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів оцінює пояснення і представлені сторонами докази в їх сукупності відповідно до ст.43 ГПК України та вважає, що у даних спірних правовідносинах твердження позивача про відправку в одному конверті рекомендованим відправленням № 431 заявки на поставку спирту разом із пропозиціями щодо врегулювання розбіжностей до договору не підтверджені згідно зі ст.ст.33-34 ГПК України допустимими доказами. Таким доказом на підтвердження наведених доводів позивача мав би бути опис вкладення зі штемпелем поштового відділення.

Отже, позивач не довів звернення до відповідача ДП «Укрспирт» із заявками на поставку 150000 дал. спирту протягом третього та четвертого кварталів 2016 року на умовах п.п.2.3, 4.1 договору поставки спирту № 137 від 27.07.2016 р.

Враховуючи погоджені сторонами умови поставки, викладенні у договорі, суд звертає увагу, що поставці спирту передує направлення покупцем постачальнику заявки у письмовій формі, після чого постачальник повинен направити покупцю рахунок-фактуру для здійснення оплати замовленого об`єму спирту з урахуванням умов розд.3 договору.

Отже, відповідно до норм ч.6 ст.193 ГК України та умов п.п.2.3, 4.1 договору поставки необхідною умовою виконання відповідачем/постачальником обовязку виписати рахунок-фактуру на обумовлену у договорі кількість продукції є обовязок позивача/покупця надати у письмовому вигляді відповідну заявку. За відсутності доказів виконання протягом дії договору такого обовязку позивачем/покупцем, є безпідставними вимоги про виписку рахунку-фактури після завершення дії договору поставки.

З матеріалів справи вбачається також, що відповідно до платіжного доручення № 894724 від 17.01.2017 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" перерахувала на рахунок Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" кошти в сумі 855000,00 грн. з призначенням платежу: оплата спирту люкс згідно угоди № 137 від 27.07.2016 р. В тому числі ПДВ 142500,00 грн. /а.с. 34/.

Платіжним дорученням № 014068 від 17.01.2017 р. ОСОБА_3 підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" повернуло на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" кошти в сумі 855000,00 грн. з призначенням платежу: повернення помилково перерахованих коштів за спирт люкс в зв`язку з закінченням терміну дії договору. В тому числі ПДВ 20% 142500,00 грн. /а.с. 35/.

Відповідно до п.1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. За умовами п. 11.1 договору сторони погодили, що даний договір (відповідно - права та обовязки щодо поставки на умовах цього договору) діє до "31" грудня 2016 року.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 24.06.2015 р. у справі № 3-192гс15 колегія суддів не бере до уваги, оскільки у справі № 3-192гс15 та у даній справі правовідносини не є подібними, - обставини у даній справі з урахуванням норм ч.6 ст.193 ГК України та умов п.п.2.3, 4.1 договору поставки не свідчать про виникнення у відповідача в період дії договору обовязку, який залишився невиконаним, тому і підлягав би виконанню після закінчення строку дії договору. Колегія суддів при цьому звертає увагу, що у постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 р. у справі № 3-192гс15 встановлено, що покупець виконав попередню оплату за договором купівлі-продажу, і саме така обставина обумовила задоволення судом вимоги про виконання в натурі обовязку, який залишився невиконаним після закінчення строку договору.

Тоді як матеріали у даній справі підтверджують виконання платежу позивачем та його повернення у січні 2017 року після закінчення строку договору. Тому є помилковими посилання позивача на висновки Верховного Суду України у подібних правовідносинах.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія", які заявлені у даній справі, - про зобовязання Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Укрспирт виписати та направити товариству з обмеженою відповідальністю Українська дистрибуційна компанія рахунок-фактуру на оплату спирту етилового ректифікованого сорту Люкс з ДП Зірненський спиртовий завод на умовах договору поставки спирту на внутрішній ринок №137 від 27.07.2016 року в кількості 150000 декалітрів за ціною 285,00 грн. з ПДВ за 1 декалітр - фактично не направлені на захист порушеного права чи інтересу позивача як покупця за договором поставки.

Вирішуючи спір, суд має надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 20 ГК України як способи захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначає: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

Зазначений у ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України перелік способів захисту не є вичерпним, з огляду на вміщене у вказаних нормах положення щодо можливості захисту права і законного інтересу іншими способами, передбаченими законом чи договором. Однак, у разі порушення права чи інтересу у позивача виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення. Тобто, позивач повинен обрати саме такий спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу у конкретних правовідносинах.

Досліджені у даній справі обставини дозволяють колегії суддів дійти висновку, що обраний позивачем спосіб захисту (вимога про зобовязання відповідача виписати рахунок-фактуру) не направлений на захист права покупця за договором поставки, яке/право полягає в одержанні обумовленого договором товару (продукції), тому така вимога не відповідає нормам ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що заявлена позивачем вимога про зобов`язання вчинити певні дії у разі задоволення не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки у Законі України «Про виконавче провадження» відсутній механізм виконання такого рішення.

Невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Обґрунтовуючи іншу позовну вимогу - про визнання недійним пункту 3.3 договору поставки спирту на внутрішній ринок №137 від 27.07.2016 р., скаржник доводить, що оспорювана умова договору передбачає право Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на свій розсуд в односторонньому порядку змінювати ціну спирту, що суперечить таким засадам цивільного законодавства як справедливість, розумність та добросовісність (п. 6 ст. З, ч. З ст. 509 ЦК України), а також положенням статті 632 ЦК України та статей 180, 189, 190 ГК України, тому є підставою для визнання вказаного пункту договору недійсним відповідно до статей 203, 215 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні такої позовної вимоги, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договорів, а також усі її умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Згідно зі ст..632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, і зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (ч.2 ст.632 ЦК).

У п.3.3.договору поставки сторони передбачили, що ОСОБА_3 підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на свій розсуд в односторонньому порядку змінювати ціну спирту (у звязку із зміною ціни виробника, з інших підстав), а також визначено про повідомлення про таку зміну покупця у певний спосіб. Договір підписаний представниками всіх сторін і скріплений їх печатками, що підтверджує волевиявлення, зокрема, позивача у даному правочині. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що скаржником не вчинялися дії для укладення правочину з умовами, які б, на його думку, були б більш вигідними (не надано протоколу розбіжностей до договору; жодних проектів договору складених позивачем/скаржником; жодних доказів які б підтверджували листування щодо поліпшення умов договору для товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія").

Отже, умовами договору сторони передбачили можливість зміни ціни після укладення договору та порядок повідомлення і застосування іншої ціни, ніж визначена у п.3.1 договору.

Згідно з ч.1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Колегія суддів встановила, що умова п.3.3 договору щодо можливості змінити ціну після укладання договору не суперечить нормам ст..632 ЦК України і відповідає нормам ст..ст.6, 627 ЦК України.

Судом встановлено, крім того, що протягом строку дії договору поставки спирту на внутрішній ринок №137 від 27.06.2016 р. ОСОБА_3 підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" не змінювало ціну, що підтверджено первинними документами щодо поставки 30000 дал. спирту у серпні 2016 року.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Таким чином, судом не встановлено порушення норм чинного законодавства на час укладання договору поставки, а також порушення прав позивача внаслідок такого змісту умов договору, і за наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області від 16.05.2017 р. у справі № 918/145/17 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і немає підстав для його скасування чи зміни за ст.104 ГПК України. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з ч.1 ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Рівненської області від 16.05.2017 р. у справі № 918/145/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 918/145/17 повернути Господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гулова А.Г.