номер провадження справи 15/80/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2017 Справа № 908/1522/17

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Електроресурс, 69095, м. Запоріжжя, вул. Гоголя, буд. 159-А, прим. 2; адреса для листування: 69095, м. Запоріжжя, вул. Гоголя, буд. 94/3

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Авілл, 69037, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 20-А, оф. 29

про зобовязання поставити товар по договору поставки

Суддя Горохов І.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 30.06.2017;

від відповідача: ОСОБА_3, директор, посвідчення водія ВХТ 390710 від 23.03.2016.

суть спору:

До господарського суду Запорізької області звернулося ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Електроресурс, м. Запоріжжя до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Авілл, м. Запоріжжя про зобовязання поставити товар по договору поставки № 01 від 12.01.2017 передбачений рахунками-фактурами.

25.07.2017 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Горохову І.С.

Ухвалою суду від 25.07.2017 порушено провадження у справі № 908/1522/17, присвоєно справі номер провадження 15/80/17, судове засідання призначене на 09.08.2017. Ухвалою суду від 09.08.2017 розгляд справи відкладався на 06.09.2017.

Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за наявними у справі документальними доказами.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в порушення зобовязань за договором поставки відповідач не виконав умови договору та не поставив товар. У звязку з чим просить зобовязати відповідача поставити товар по договору поставки. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на приписи ст. ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 629, 655, 662, 693, 712 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та умови договору поставки.

У судовому засіданні 06.09.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві, в обґрунтування заперечень зазначає, що відповідачем виконано всі суттєві умови договору, що підтверджується супроводжувальною первинною обліково-видатковою документацією. Просив в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні 06.09.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи представників позивача та відповідача, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд встановив наступне.

12.01.2017 ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Електроресурс» (позивач, покупець) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Авілл» (відповідач, постачальник) підписано договір поставки № 01.

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець - прийняти й оплатити товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим договором. Постачальник зобов'язується поставляти товар окремими партіями в кількості і асортименті, визначених у рахунках-фактурах, що є невід'ємними частинами даного договору (п. 1.2. договору).

Пунктом 1.3. договору встановлено, що загальна вартість даного договору визначається вартістю товару, отриманого протягом дії цього договору згідно накладних, що є невід'ємними частинами даного договору.

Відповідно до п. 4.1. поставка товарів здійснюється постачальником в межах наявного у нього асортименту протягом строку дії договору відповідно до попереднього замовлення покупця, в якому визначається асортимент (вид) та обсяг товару (кількість), ціна за одиницю, загальна ціна партії товару та інші умови.

Поставка товару здійснюється постачальником протягом не більше ніж трьох днів з моменту отримання відповідного замовлення або протягом строку, визначеного у самому замовленні. Моментом здійснення поставки товарів постачальнику є їх отримання покупцем з відповідною відміткою в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації (товарно-транспортна накладна, видаткова накладна) (п. п. 4.2., 4.3. договору).

Згідно з п. п. 5.1., п. 5.4. договору покупець оплачує поставлені товари за цінами, вказаними у рахунках-фактурах та товаросупроводжувальній документації, на умовах даного договору в порядку і формах, які не суперечать чинному законодавству України. Днем здійснення платежу вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, поступає на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до п. 7.1. договору за недотримання умов даного договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Обставини справи свідчать, що на виконання умов договору поставки відповідачем було виставлено рахунки фактури: № АЛ-0000011 від 16.01.2017 на суму 49 401,98 грн., № АЛ-0000014 від 17.01.2017 на суму 238 513,27 грн., № АЛ-0000017 від 19.01.2017 на суму 372 026,16 грн., № АЛ-0000018 від 20.01.2017 на суму 105 050,00 грн., № АЛ-0000022 від 23.01.2017 на суму 515 304,85 грн., № АЛ-0000024 від 25.01.2017 на суму 2 533 396,36 грн., № АЛ-0000027 від 30.01.2017 на суму 7 108 711,80 грн.,

Позивачем було здійснено оплату в розмірі 10 922 404,42 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 442 від 16.02.2017 на суму 238513,27 грн., № 443 від 16.02.2017 на суму 49 401,98 грн., № 572 від 27.02.2017 на суму 372 026,16 грн., № 571 від 27.02.2017 на суму 105 050,00 грн., № 600 від 02.03.2017 на суму 885 000,00 грн., № 601 від 02.03.2017 на суму 515 304,85 грн., № 661 від 07.03.2017 на суму 950 000,00 грн., № 743 від 16.03.2017 на суму 200 000,00 грн., № 745 від 16.03.2017 на суму 244 000,00 грн., № 790 від 21.03.2017 на суму 60 000,00 грн., № 810 від 22.03.2017 на суму 264 000,00 грн., № 872 від 30.03.2017 на суму 150 000,00 грн., № 924 від 03.04.2017 на суму 805 603,64 грн., 925 від 03.04.2017 на суму 194 396,36 грн., № 971 від 06.04.2017 на суму 1 000 000,00 грн., № 1023 від 11.04.2017 на суму 1 000 000,00 грн., № 1085 від 19.04.2017 на суму 1 000 000,00 грн., № 1104 від 20.04.2017 на суму 370 000,00 грн., № 1121 від 24.04.2017 на суму 1 000 000,00 грн., № 1155 від 27.04.2017 на суму 1 000 000,00 грн., № 1180 від 03.05.2017 на суму 519 108,16 грн. Загальна сума оплати за продукцію - 10 922 404,42 грн. Кошти перераховувались з посиланням на відповідні рахунки.

Враховуючи умови договору, відповідач повинен був здійснити поставку обумовленого в правочині товару на користь позивача.

Як зазначає позивач, внаслідок невиконання відповідачем зобовязань він звернувся з позовом до суду за захистом порушених прав та законних інтересів.

З урахуванням вищевикладеного, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Аналіз норм чинного законодавства та наданих матеріалів, дає суду можливість зробити висновки, що правовідносини сторін врегульовані договором поставки.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічні приписи містять ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до приписів ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього Закону встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції. Первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України.

Видаткова накладна є первинним документом бухгалтерського обліку. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" лише первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, які фіксують факти здійснення господарських операцій, тобто факт здійснення операції передачі певного товару від постачальника до покупця. Для надання видатковій накладній юридичної сили й доказовості вона повинна містити обов'язкові реквізити, передбачені законодавством.

Також згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи підлягають обов'язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників. (пункти 2.4 та 2.15 вказаного Положення).

Як зазначає відповідач на виконання умов договору № 01 позивачу було передано у власність товару на суму 10 922 404,42 грн.

Судом встановлено, що відповідачем порядок, визначений п. 4.3. договору, був дотриманий: про що свідчать відмітки в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації.

Про факт виконання постачальником зобовязань, а саме поставку товару на загальну суму 10 922 404,42 грн. свідчать товарно-транспортні накладні № 19/01/01 від 19.01.2017, 20/01/02 від 20.01.2017, 23/01/01 від 23.01.2017, 25/01/01 від 25.01.2017, 30/01/01 від 30.01.2017, 20/01/02 від 20.01.2017; видаткові накладні № АЛ-0000018 від 16.01.2016 на суму 49 401,98 грн., № АЛ-0000010 від 17.01.2017 на суму 238 513,27 грн., № АЛ-0000015 від 19.01.2017 на суму 37 2026,16 грн., № АЛ-0000016 від 20.01.2017 на суму 105 050,00 грн., № АЛ-0000019 від 23.01.2017 на суму 515 304,85 грн., № АЛ-0000022 від 25.01.2017 на суму 2 533 396,36 грн., № АЛ-0000060 від 30.01.2017 на суму 7 108 711,80 грн. Видаткові накладні підписані уповноваженим представниками сторін та скріплені печатками товариств без зауважень щодо якості та комплектності товару.

Перевезення товару здійснювалося силами замовника. Від ТОВ «Електроресурс» товар було отримано водієм ОСОБА_4 Його повноваження були посвідчені відповідними довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей, які наявні у матеріалах справи, а саме: довіреність № 090 від 16.01.2017; № 93 від 17.01.2017; № 096 від 19.01.2017; № 097 від 20.01.2017; № 11 від 23.01.2017; № 0112 від 25.01.2017; № 123 від 30.01.2017. Додатково на підтвердження виконання зобовязань з поставки товару надано наступні товарно-транспортні накладні: № 19/01/01 від 19.01.2017; № 20/01/02 від 20.01.2017; № 23/01/01 від 23.01.2017; № 30/01/01 від 30.01.2017; № 25.01/01 від 25.01.2017.

Крім того, сторонами підписано Акт звірки взаємних розрахунків від 11.05.2017.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Вимогами статті 664 Цивільного кодексу України визначено, що обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Згідно з ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Умовами п. 4.3 договору визначено, що момент здійснення поставки товарів постачальнику, а саме отримання покупцем з відповідною відміткою в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації (товарно-транспортна накладна, видаткова накладна).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складається з фактів - підстав позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Частиною 2 статті 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналіз наведених вище фактів та доданих документів свідчить про належне виконання учасниками правочину зобовязань в рамках договору поставки № 01 від 12.01.2017.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зобовязання відповідача вчинити певні дії, що обумовлені договором поставки № 01 від 12.01.2017 та безпідставність заявлених позивачем позовних вимог. Тобто позовні вимоги позивачем документально та нормативно не доведені, внаслідок чого задоволенню не підлягають.

Доводи відповідача знайшли документальне та нормативне підтвердження, прийняті судом до уваги.

З урахуванням викладеного суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Судові витрати відносяться на позивача.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

У задоволені позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 11 вересня 2017 року.

Суддя І. С. Горохов