ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року Справа № 914/1849/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Куровського С.В. - головуючого(доповідача),

суддів: Катеринчук Л.Й., Удовиченка О.С.,

за участю представників:

ТОВ "Тетра Пак" - Шапошніков І.Б. (договір про надання правової допомоги від 21.12.2015 та додаток до договору від 18.04.204), , Пікалова Ю.М. (дов. від 05.05.2017),

ПрАТ "Галичина" - Крижанівська І.З. (дов. від 04.09.2017),

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною

інвестицією "Тетра Пак"

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10.05.2017

та рішення господарського суду Львівської області від 20.09.2016

у справі №914/1849/16 господарського суду Львівської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною

інвестицією "Тетра Пак"

до Приватного акціонерного товариства "Галичина"

про зобов'язання повернути майно,

встановив:

У липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією "Тетра Пак" (далі - ТОВ "Тетра Пак") звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Галичина" (далі - ПрАТ "Галичина") про зобов'язання останнього повернути позивачу майно шляхом передання за актом приймання-передачі, а саме: пакувальний автомат TFA/3, серійний номер 15017/01951 (1 шт.); конвеєрну систему (1 шт.); обладнання SOCO (1 шт.); Тетра Терм Асептік Флекс (Tetra Therm Aseptic Flex), модуль обробки молока, потужність - 4000 л/г, серійний номер T (1 шт.); гомогенізатор Тетра Алекс 1 (Tetra Alex 20), 4000 л/г, 30 кВт, серійний номер (1 шт.); станцію мийки Тетра Алсіп 1 (Tetra Alcip), 15 000 л/г (1 шт.); монтажні матеріали (1 наб., вкл.нерж.труби, кабелі).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.09.2016 у справі №914/1849/16 (суддя Петрашко М.М.) у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.12.2016 (колегія суддів у складі: Хабіб М.І., Зварич О.В., Юрченко Я.О.) рішення Господарського суду Львівської області від 20.09.2016 у справі № 914/1849/16 залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

При цьому суд апеляційної інстанції виходив з того, що майнові вимоги позивача про повернення майна, заявлені до відповідача, щодо якого судом порушено провадження у справі про банкрутство, не підлягали розгляду в порядку позовного провадження, а підлягали розгляду в межах провадження у справі про банкрутство відповідача.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.03.2017 по справі №914/1849/16 скасовано постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.12.2016, справу передано на новий розгляд до Львівського апеляційного господарського суду. Суд касаційної інстанції вказав, що апеляційним господарським судом не було враховано процесуальних наслідків для позивача, який позбавлений права на звернення до суду із тим же позовом, оскільки обмежившись формальним висновком щодо наявних підстав для вирішення спору в межах справи про банкрутство, суд не з'ясував, які саме з розглянутих місцевим господарським судом вимог мають майновий характер в розумінні частини четвертої ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та, яким чином вирішення цього спору в порядку позовного провадження, вплине на здійснення щодо відповідача процедури банкрутства, на формування обсягу майнових активів відповідача як боржника, за рахунок яких буде можливим задоволення вимог кредитора, яким чином правовідносини між сторонами даного спору впливають на права та законні інтереси кредиторів відповідача у справі про банкрутство.

За результатами нового апеляційного розгляду постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 (колегія суддів у складі: Л.С.Данко, Н.А.Галушко, Г.В.Орищин) рішення Господарського суду Львівської області від 20.09.2016 у справі № 914/1849/16 залишено без змін.

В касаційній скарзі ТОВ з іноземною інвестицією "Тетра Пак" просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 20.09.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10.05.2015 повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування посилається на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст. ч. 2 ст. 695, 1212 ЦК України, ст.ст. 43, 99-101 ГПК України, оскільки судами попередніх інстанцій не було враховано, що позивачем до звернення до суду з даним позовом договір купівлі-продажу було припинено (розірвано) в односторонньому порядку.

ПрАТ "Галичина" проти вимог касаційної скарги заперечує з підстав, викладених у відзиві на касаційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції від 20.09.2016 та постанову суду апеляційної інстанції від 10.05.2017 залишити без змін, а касаційну скаргу позивача - без задоволення.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді Куровського С.В., пояснення представників сторін, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ з іноземною інвестицією "Тетра Пак" звертаючись до суду із позовом зобов'язання відповідача повернути майно шляхом передання за актом приймання-передачі, обґрунтовував свої вимоги тим, що 01.12.2008 сторони уклали договір купівлі-продажу обладнання №51-08-62 ОD на виконання умов якого позивач поставив (передав) відповідачу обладнання загальною вартістю 10 382 486,63грн, що підтверджується видатковими накладними № та № від 25.05.2009 та актом приймання-передачі від 25.05.2009.

Відповідно до п.3.1 договору порядок оплати встановлюється з урахування додатку №2, яким визначено графік та розміри платежів. Додатковими угодами №1 від 31.08.2010 та №2 від 05.12.2013 вказаний додаток №2 викладався в новій редакції. В порушення умов договору та додатку №2 до нього, відповідач своїх зобов'язань не виконав належним чином, після здійснення 04.07.2014 платежу на суму 100 000грн останній припинив сплату чергових платежів.

На підставі п.3.3 договору та ч. 2 ст. 695 ЦК України, якими встановлено право продавця відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару у разі, якщо покупець не здійснює у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, позивач надіслав 19.05.2016 відповідачу повідомлення-вимогу вих.№42 від 16.05.2016 про відмову від договору та повернення обладнання. Позивач вказує, що така вимога отримана відповідачем 27.06.2016, однак ним не виконана.

Пославшись на положення ст. 1212 ЦК України, позивач просив зобов'язати відповідача повернути йому майно.

Так, загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами гл. 83 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, в силу ч. 2 вказаної норми, зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, із змісту вищевказаної норми вбачається, що для з'ясування чи набула особа відповідного зобов'язання, визначеного ст. 1212 ЦК України, необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов'язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, відповідач набув спірне майно на підставі договору № 51-08-62 OD від 01.12.2008 (із змінами і доповненнями до нього) та додатками до нього.

У відповідності до умов п. 1.1. договору, продавець продає, а покупець купує на умовах товарного кредиту та зобов'язується сплатити за обладнання Тетра Пак, перераховане у специфікації, яка додається до цього договору як додаток-1 та є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п.2.1 Договору, загальна вартість договору становить 7114472,00 грн. без врахування ПДВ, що станом на 01.12.2008 р. становить еквівалент 813083 Євро та підлягає коригуванню відповідно до п.3 Договору.

Додатковою угодою № 2 до договору, яка є невід'ємною частиною цього Договору, сторони в черговий раз змінили Додаток № 2 "Графіки платежів" та внесли зміни до п.2.1 Договору, встановили, що загальна вартість договору становить 8304927,00 грн. без врахування ПДВ, що станом на 01.12.2008 р. становить еквівалент 948777 Євро та підлягає коригуванню відповідно до п.3 Договору.

Відповідно до нового графіку покупець вносить платежі в період з 25.12.2008 по 16.11.2016, зокрема, 25.12.2008 р. покупець вносить попередню плату у розмірі 273540,00 грн., в подальшому вносить 17 платежів та сплачує плату за відтермінування.

Як визначилися сторони у п.14.1 вищезазначеного правочину, Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2014 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

До здійснення повної сплати за цим договором покупець не має права виконувати будь-яких дій по відношенню до обладнання, а саме: відчужувати обладнання, передавати право власності на нього, будь-яким чином відчужувати обладнання, вносити в якості внеску в статутний фонд, надавати в оренду, в заставу чи обтяжувати будь-яким іншим чином без письмової згоди продавця (п.14.4 Договору).

До здійснення повної сплати за цим договором покупець не має права надавати обладнання в управління, передавати в комерційну концесію або спільну діяльність, без письмової згоди продавця (п.14.5 Договору).

В матеріалах справи наявний акт звірки взаєморозрахунків від 11.09.2015, підписаний двома сторонами, згідно з яким станом на 31.08.2015 заборгованість відповідача за обладнання та пакувальний матеріал за всіма укладеними договорами становить 8810292,39 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з бухгалтерської довідки позивача від 06.07.2016 вбачається, що від відповідача згідно договору №51-08-62 OD від 01.12.2008 надійшли кошти у розмірі 4028927,32 грн., останній платіж було здійснено 04.07.2014. Решту суми відповідачем оплачено не було, у зв'язку з чим, позивачем на адресу відповідача 19.05.2016 було надіслано повідомлення-вимогу вих. № 42 від 16.05.2016 про припинення (розірвання) в односторонньому порядку (відмову від) договору № 51-08-62 OD від 01.12.2008 та повернення переданого обладнання упродовж 10 днів з дня отримання вказаної вимоги у зв'язку з припиненням відповідачем, починаючи з 2014 року, оплат чергових платежів за договором. Вказану вимогу відповідач отримав 27.05.2016, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення.

За таких обставин, оскільки відповідач набув спірне майно на підставі договору від 01.12.2008 № 51-08-62 OD, колегія суддів вважає, що правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не ст. 1212 ЦК України, на яку посилається скаржник, як на підставу позовних вимог, про що було вірно зазначено в оскаржуваних судових рішеннях.

У разі виникнення спору стосовно майнових прав особи у разі коли договір, за яким вказане майно відчужено, розірвано, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої ст. 1212 ЦК України та у даному випадку не може свідчити про наявність (відновлення) у позивача (як продавця за розірваним договором) права власності на спірне майно.

Вказана правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду України від 25,02.2015 у справі № 3-11гс15, від 25.03.2015 у справі № 3-5гс15, від 22.01.2013 № 5006/18/13/2012.

З урахуванням наведеного вище, посилання позивача на необхідність застосування до даних правовідносин ч.1 ст.1212 ЦК України, судами обґрунтовано визнано помилковими.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 697 ЦК України встановлено, що договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару. Якщо покупець прострочив оплату товару, продавець має право вимагати від нього повернення товару. Продавець має право вимагати від покупця повернення товару також у разі ненастання обставин, за яких право власності на товар мало перейти до покупця.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що договір № 51-08-62 OD від 01.12.2008, укладений між позивачем та відповідачем, не містить умов згідно яких право власності на переданий товар зберігається за продавцем (позивачем) до моменту повної оплати товару покупцем (відповідачем).

Водночас зі змісту п.14.4. та п.14.5. Договору вбачається, що відповідач без письмової згоди позивача частково обмежений розпоряджатися майном, зокрема, передавати право власності на нього, відтак таке право власності з моменту передання товару позивачем належить відповідачу, зокрема в силу ст. 334 ЦК України, оскільки іншого договором не встановлено, і вказані обмеження щодо розпорядження майном встановлені за погодженням сторін, тобто не в силу Закону.

Відповідно до частин ст. 694 ЦК України, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу (ч.1). Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару (ч.4). З моменту передання товару, проданого в кредит, і до його оплати продавцю належить право застави на цей товар (ч.6).

Статтею 695 ЦК України визначено, що договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів. Якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару. До договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу застосовуються положення частин третьої, п'ятої та шостої статті 694 цього Кодексу.

Крім того, частиною 6 ст. 694 та частиною 3 ст. 695 ЦК України визначено, що з моменту передання товару, проданого в кредит, і до його оплати, продавцю належить право застави на цей товар, відтак, колегія суддів вважає, що реалізація права на повернення товару проданого в кредит, можлива у випадку якщо право власності на товар зберігається за продавцем до моменту його повної оплати покупцем, як це вбачається зі змісту ст. 697 ЦК України.

Якщо позивач відмовився від договору і вимагає повернення речі, то не будучи її власником, він має обґрунтувати своє право на витребування речі від власника. Сама по собі конструкція ч.2 ст.695 ЦК України, в контексті з іншими інститутами цього Кодексу, не відновлює право позивача отримати від покупця проданий товар назад у власність.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій, встановивши, що з моменту передачі відповідачу обладнання у останнього виникло право власності на це обладнання, оскільки договір №51-08-62 ОD від 01.12.2008 не містить умов, згідно з якими право власності на переданий товар зберігається за продавцем (позивачем) до моменту повної оплати товару покупцем (відповідачем), дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зазначивши при цьому, що позивач вправі реалізувати таке право іншим чином, зокрема за дотриманням законодавчо встановлених правових механізмів, які передбачені, зокрема, у параграфі 6 глави 49 Цивільного кодексу України.

Крім того, під час апеляційного перегляду справи судом другої інстанції встановлено, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.11.2015 у справі № 914/3734/15 за заявою ТОВ "Милкоу-Україна" порушено провадження у справі про банкрутство ПрАТ "Галичина"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника; введено процедуру розпорядження майном; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Череватого Л.Б.

Згідно з ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

За захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів ТОВ з іноземною інвестицією "Тетра Пак" звернулося до господарського суду в межах справи про банкрутство № 914/3734/15 ПрАТ "Галичина" із заявою про визнання конкурсним кредитором з грошовими вимогами на загальну суму 14574 011,92 грн. станом на 23.12.2015 підставі договору купівлі-продажу № 51-08-62 ОD від 01.12.2008.

При цьому, 12.07.2016 позивач звертається до місцевого господарського суду (вх. № 1925) у позовному провадженні з вимогою зобов'язати ПрАТ "Галичина" повернути ТОВ з іноземною інвестицією "Тетра Пак" шляхом передання за актом приймання-передачі всього майна визначеного у Додатку № 1 до договору купівлі - продажу № 51-08-62 ОD від 01.12.2008, з посиланням уже на ст. 1212 ЦК України, тобто без урахування вимог заявлених ним у справі про банкрутство.

Посилання позивача на тривалі строки розгляду справ про банкрутство у порівнянні з позовним провадженням, можливість включення спірного обладнання до складу ліквідаційної маси боржника, обґрунтовано не визнано як підставу для задоволення позову про повернення майна, заявленого з підстав передбачених ст.1212 ЦК України.

З урахуванням встановлених обставин справи, враховуючи предмет та підстави позову, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правомірного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про зобов'язання повернути майно на підставі ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 111-7 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин справи, суд касаційної інстанції, діючи в межах повноважень, визначених ст. 111-7 ГПК України, вважає, що касаційні вимоги ТОВ з іноземною інвестицією "Тетра Пак" не знайшли свого підтвердження, не є обґрунтованими та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають, а тому оскаржувані постанова та рішення судів попередніх інстанцій підлягають залишенню без змін, як такі, що відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 1117, 1119 , 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією "Тетра Пак" залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 та рішення господарського суду Львівської області від 20.09.2016 по справі №914/1849/16 залишити без змін.

Головуючий Куровський С.В.

Судді Катеринчук Л.Й.

Удовиченко О.С.