ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року Справа № 915/974/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Владимиренко С.В. - доповідач,
суддів:Демидової А.М.,
Шевчук С.Р.
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 07.03.2017р.
у справі№915/974/16 господарського суду Миколаївської області
за позовом ОСОБА_4

до ОСОБА_5

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1. Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Літвінчук Ангеліни Анатоліївни

2. Міністерства аграрної політики та продовольства України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий інститут Селекції"

про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі (статутному фонді) Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий інститут Селекції" укладеного сторонами 23.10.2015р. та зобов'язання позивача повернути відповідачу ( у порядку реституції сторін) отриману позивачем суму коштів по договору від 23.10.2015р. в сумі 23000грн.

за участю представників

позивача - не з'явились;

відповідача - не з'явились;

третіх осіб 1. не з'явились;

2. не з'явились;

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до господарського суду Миколаївської області із позовною заявою до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі (статутному фонді) Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий інститут Селекції", укладеного сторонами 23.10.2015 р.; зобов'язання позивача повернути відповідачу (у порядку реституції сторін) отриману позивачем суму коштів по договору від 23.10.2015 р. у сумі 23000 грн., як такого, що не спрямований на реальне настання правових наслідків та вчинений під впливом обману.

Рішенням господарського суду Миколаївської області 23.11.2016р. у справі №915/974/16 у позові відмовлено повністю.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.03.2017р. (колегією суддів у складі головуючого судді Будішевської Л.О., суддів Мишкіної М.А., Таран С.В.) рішення господарського суду Миколаївської області від 23.11.2016рр. скасовано та припинено провадження у справі №915/974/16.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій зазначаючи про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07.03.2017р. скасувати, а справу №915/974/16 направити для подальшого розгляду до суду апеляційної інстанції.

23.08.2017р. від представника заявника касаційної скарги ОСОБА_7 надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Згідно із ст. 741 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони, третьої особи, прокурора, іншого учасника судового процесу може постановити ухвалу про їх участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Питання про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції вирішується господарським судом за наявності відповідного клопотання або за власною ініціативою не пізніш як за п'ять днів до дня проведення такого судового засідання. Тобто згідно зазначеної норми питання про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції вирішується господарським судом за наявності відповідного клопотання не пізніш як за п'ять днів до дня проведення такого судового засідання. Разом з тим, судді Владимиренко С.В., Демидова А.М. та Шевчук С.Р. перебували у відпустці по 31.08.2017р. включно на підставі відповідних наказів в.о. голови Вищого господарського суду України та голови Вищого господарського суду України відповідно. Відтак, клопотання представника ОСОБА_7 було передано на розгляд колегії суддів лише 01.09.2017р., тобто можливість розгляду даного клопотання у колегії суддів виникла пізніше ніж за п'ять днів до дня проведення такого судового засідання.

Колегія суддів касаційної інстанції також зауважує, що статтями 69, 1118 Господарського процесуального кодексу України обмежено строк розгляду касаційної скарги, який може бути продовжено тільки за письмовим зверненням сторони. В силу наданих статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України повноважень суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, збирати нові, тощо, а перевіряє судові рішення виключно на дотримання судами під час їх прийняття норм матеріального та процесуального права. Таким чином, зважаючи на неможливість розгляду клопотання заявника в строк визначений у ст.741 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на визначені Господарським процесуальним кодексом України межі повноважень суду касаційної інстанцій, враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання суду касаційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а також з огляду на обмеженість строків розгляду справи у суді касаційної інстанції згідно вимог ст.1118 Господарського процесуального кодексу України та відсутність клопотання заявника касаційної скарги про продовження строків розгляду касаційної скарги в порядку ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення вказаного клопотання представника ОСОБА_7 та розгляду справи по суті вимог касаційної скарги останнього у судовому засіданні 05.09.2017р.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач ОСОБА_5 зазначає про безпідставність та необґрунтованість вимог заявника касаційної скарги, а відтак, просить відмовити у її задоволенні, залишивши в силі оскаржувану постанову апеляційного господарського суду.

Колегія суддів касаційної інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги та відзив на неї, заслухавши суддю-доповідача у даній справі, перевіривши матеріали справи, надану судом апеляційної інстанції юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є вимоги ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі (статутному фонді) Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий інститут Селекції", укладеного з ОСОБА_5 23.10.2015 р. та застосування наслідків недійсності даного правочину.

Як вбачається зі змісту наявного у матеріалах справи спірного договору його укладено двома фізичними особами: громадянином України ОСОБА_4 (Продавцем) та громадянином Молдови ОСОБА_5 (Покупцем). Відповідно до п.1.1. даного Продавець продає Покупцю свою частку участі у статутному капіталі (статутному фонді) Товариства з обмежено відповідальністю "Науковий інститут селекції" (надалі - ТОВ "НІС"), яка (частка) становить 50 % (п'ятдесят відсотків) статутного фонду (капіталу ТОВ "НІС", номінальна вартість якої складає 23000 (двадцять три тисячі) гривень 00 копійок.

Відповідно до частини 1 ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік справ підвідомчих господарським судам, серед яких у п.4. вказано категорію справ, які виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов'язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів.

За переконанням позивача спір у даній справі є саме корпоративним, оскільки виник з корпоративних відносин управління часткою, що оформлено спірним договором. Проте колегія суддів касаційної інстанції вважає помилковими доводи заявника касаційної скарги з огляду на наступне.

Як роз'яснено у п.1.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" №4 від 25.02.2016р. за змістом положень пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України, статті 167 ГК України, статті 2 Закону України "Про акціонерні товариства" сторонами у корпоративному спорі є: 1) юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), у тому числі учасник, який вибув; 2) учасники (засновники, акціонери, члени) юридичної особи. Учасник, який вибув зі складу юридичної особи, може бути стороною корпоративного спору щодо визначення та стягнення належної йому до сплати вартості частки майна юридичної особи, про визнання недійсними рішень про виключення його зі складу юридичної особи, а також про визнання недійсними інших рішень юридичної особи, якщо ці рішення прийняті в період до виходу (виключення) учасника, а відповідні вимоги обґрунтовуються порушенням його корпоративних прав на момент прийняття такого рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент подання позову позивач ОСОБА_4 вже не являвся учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий інститут селекції". Крім того, як вказувалось вище суб'єктний склад сторін спірного договору, не відповідає вимогам ч.1 ст.1 Господарського процесуального кодексу України. А договір стосується не реалізації корпоративних прав позивача як колишнього учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Науковий інститут селекції", а власне реалізації останнім свого права на розпорядження майном (в даному випадку часткою в статутному капіталі товариства).

За вказаних обставин правильним є висновок апеляційного господарського суду про те, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України і має розглядатися в порядку цивільного, а не господарського судочинства, а відтак, вірним є і висновок суду про необхідність припинення провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи, що доводи заявника касаційної скарги щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права ґрунтуються на неправильному розумінні та тлумаченні ним положень чинного в Україні законодавства, що унеможливлює прийняття таких доводів судом касаційної інстанції в якості підстави для зміни або скасування оскаржуваної постанови, Вищий господарський суд України не знайшов законних підстав для повного або часткового задоволення вимог касаційної скарги, а тому постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115,1117,1119,11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07.03.2017р. у справі №915/974/16 залишити без змін.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М.Демидова

ОСОБА_3