ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" вересня 2017 р.Справа № 924/453/17

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладія С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", регіональна філія "Львівська залізниця", м. Львів

до Державного підприємства "Шепетівське лісове господарство" м. Шепетівка

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Закарпатська митниця Державної фіскальної служби України м. Ужгород

про стягнення 522416,85 грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №9541 від 25.10.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю №17 від 10.01.2017р.

ОСОБА_3 за довіреністю №1355 від 21.12.2016р.

від третьої особи: не з'явився

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Позивач звернувся із позовом до суду про стягнення з ДП "Шепетівське лісове господарство" 522416,85 грн. нарахованих платежів за час затримки вагонів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач вказує на те, що ДП „Шепетівське лісове господарство відправило зі ст. Шепетівка Південно-Західної залізниці вагони № 67672113, №67180521 з вантажем „деревина паливна відправки Шепетівка Захонь №496547, №496554.

Разом з тим, вказані вагони простоювали на станціях Львівської залізниці з 20.05.2016р. по 15.11.2016р.. При цьому, під час простою вагонів, а також здійснення працівниками Закарпатської митниці митних процедур щодо перевірки зазначеного вантажу, Залізниця здійснювала зважування, переміщення зазначених вагонів, що на думку позивача, є підставою для відшкодування зі сторони відповідача на користь Залізниці витрат, повязаних зі здійсненням митного контролю та митного оформлення товарів, що також визначено ст. 218 Митного кодексу України.

В поданих до суду поясненнях від 22.05.2017р. повноважний представник позивача підтримав вимоги викладені у позові, надав суду додаткові пояснення в обґрунтування яких із посиланням на ст. 119 Статуту залізниць України, п.16. Правил користування вагонами і контейнерами, п. 5.15 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею, ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України, зазначає, що внаслідок простою вагонів відповідача на підставі заявки Закарпатської Митниці ДФС для проведення огляду вантажу, позивачем нараховано 522416,85 грн. за час затримки вагонів залізницею.

Звертає увагу суду, що пунктом 9 Правил зберігання вантажів встановлює, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у т. ч. під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Просить задоволити позовні вимоги.

Відповідач в відзиві на позов та його представники в засіданні суду заперечили проти задоволення позовних вимог. Посилаються на те, що нарахування плати за користування вагонами здійснено не у відповідності до Статуту залізницьУкраїни та Правил користування вагонами та контейнерами, позовні вимоги в цій частині позивачем необґрунтовані. В матеріалах справи відсутні належним чином оформлені відомості користування вагонами для стягнення нарахованої плати за час затримки, та накопичувальні картки для стягнення збору за зберігання та інших нарахованих платежів. Акти загальної форми не містять в собі відомостей щодо порушення відповідачем вимог ст. ст. 24, 120 Статуту залізниць, ст. 11 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, а саме, щодо затримки спірних вагонів. Вагони під час простою не перебували у розпорядженні відповідача, так як були вилучені відповідно до протоколів про порушення митних правил, складених Закарпатською митницею ДФС України, які були оскаржені та скасовані Ужгородським міськрайонним судом та Апеляційним судом Закарпатської області, відповідно затримання вагонів відбулось не з вини відповідача. Зазначає також. Що позивачем не підтверджено документально, зокрема актами загальної форми, загальної суми позову. Крім того, відповідач просить застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин. На підставі наведеного просить в позові відмовити.

Третя особа в судове засідання 11.09.2017р. не зявилась.

Суд, оцінивши подані сторонами по справі докази вважає за можливе прийняти рішення по суті.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Шепетівське лісове господарство 18.05.2016р. та 20.05.2016р. здійснило відправлення вагонів № 67672113, №67180521 за накладними № 496547, № 496554 зі станції Шепетівка, Південно-Західної залізниці до станції Захонь з вантажем «деревина паливна».

20.05.2016 та 22.05.2016 року вказані вагони прибули на прикордонну станцію Батьово відділу митного контролю № 4 (Батьово) та були відчеплені для проведення переогляду згідно з актами загальної форми № 10957 від 20.05.2016 року та № 10969 від 22.05.2016 року на підставі заявок Закарпатської митниці ДФС № 18/16 № 19/18 від 21.05.2016 року, про що на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника надіслано телеграфні повідомлення № 148 від 21.05.2016 року та № 172 від 23.05.2017 року.

На підставі заявки відділу митного оформлення № 4 (Батьово) № 44/16 від 13.06.2016 року проведено перевірку маси вантажу та виявлено різницю між фактичною та заявленою масою вантажу, про що складено акти загальної форми № 669 та № 663 від 14.06.2016р.

За результатами переогляду вантажу у вагонах № 67672113, №67180521 інспекторами митниці складено акти про проведення огляду (переогляду) товарів № 305010002/2016/00062 від 29.09.2016 та № 305010002/2016/00065 від 05.10.2016р.

Згідно листа Закарпатської митниці ДФС України № 07-70-61/34/2450 від 16.09.2016р. призупинено митні формальності щодо товару «деревина паливна» який слідує у вагонах № 67672113, №67180521.

На підставі листа Закарпатської митниці ДФС України № 07-70-61/34/2813 від 20.10.2016р. спірні вагони відправлено на станцію Колчино, ДП «Мукачівське лісове господарство» для проведення митного огляду із залученням експерта Закарпатської ТПП шляхом повного вивантаження вагонів.

На підставі листа Закарпатської митниці ДФС України № 07-70-61/34/3050 від 10.11.2016р. спірні вагони, у звязку з відсутністю місць для вивантаження на території ДП «Мукачівське лісове господарство» направлено в зону митного контролю на територію ДП «Перечинске лісове господарство» для проведення їх вивантаження та митного огляду із залученням експерта Закарпатської ТПП.

Під час здійснення працівниками Закарпатської митниці митного оформлення вантажу, що перевозився в вагонах № 67672113, №67180521, залізниця на виконання заявок Закарпатської митниці здійснювала їх переміщення зі станції Батьово на станції Чоп, Мукачево, Перечин для митного догляду, також здійснювала зважування вантажу, вивантаження/завантаження вантажу, що підтверджується актами загальної форми № 10957 від 20.05.2016., № 10969 від 22.05.2016р, № 692 від 16.09.2016р., № 693 від 16.09.2016р., № 4654 від 17.09.2016р., № 4655 від 17.09.2016р., № 55 від 21.10.2016р., № 89 від 11.11.2016р., № 94 від 11.11.2016р., № 1029 від 20.11.2016р., № 1030 від 20.11.2016р., № 242 від 29.09.2016р., № 251 від 08.10.2016р., № 252 від 09.10.2016р., № 238 від 27.09.2016р. № 988 від 12.11.2016р., № 1002 від 15.11.2016р.

Отже, спірні вагони простоювали на станціях Львівськорї залізниці з 20.05.2016 року по 15.11.2016 року.

Із зазначених вище актів загальної форми вбачається , що в звязку з затримкою Закарпатською митницею ДФС України спірних вагонів і виникненням необхідності проведення залізницею операцій, необхідних для здійснення митного огляду , позивачем було донараховано додаткові збори і платежі , загальна сума яких становить 522416,85 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом приймається до уваги наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 306 Господарського кодексу України, перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, повязана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Відповідно до частини 5 ст. 307 Господарського кодексу Країни, умовами перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність субєктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами. Транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статут залізниць затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 року визначає обовязки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статутом регламентується порядок укладення договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу, і пошти, основні положення експлуатації залізничних підїзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. (п. 2 Статуту).

У відповідності до ч. 1, 2, 4 статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Відповідно до статті 46 Статуту одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно до ст. 119 Статуту залізниць України за користування вагонами залізниці вноситься плата, порядок визначення плати за користування вагонами та звільнення від зазначеної плати встановлюється Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Мінтрансу України від 25.02.1999 року № 113.

Правилами передбачено, що за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (далі вантажовласники) вносять плату.

Відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами. Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися працівником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред'явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці. У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов'язаний підписати відомість із зауваженнями. Відомість плати за користування вагонами (контейнерами) складається у трьох примірниках - два для залізниці і один для вантажовласника, окремо для вагонів і для контейнерів.

Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

Положеннями Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 за № 317 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356, встановлені розміри зборів за зберігання вантажів, тобто збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Статуту залізниць України умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами.

За приписами п. п. 10, 12, 13 Правил користування вагонам і контейнерами затверджених станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Внесення плати за користування вагонами і контейнерами здійснюється в порядку, установленому Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 864/5085.

У п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами визначені випадки, коли вантажовідправник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами. Митні процедури не входять до цього переліку.

Відповідно до ст. 119 Статуту плата вноситься за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Частиною 5 статті 338 Митного кодексу України встановлено що, огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України. З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Так, главою 32 Митного кодексу України, до якої включено ст. 218, врегульовано митні формальності на залізничному транспорті. Митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (п. 29 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України). Таким чином, дії щодо здійснення митницею митного огляду після митного оформлення, є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення ст. 218 Митного кодексу України.

Вимогами спільного наказу Державної митної служби України та Міністерства транспорту та зв'язку України від 18.09.2008 № 1019/1143 "Про затвердження інструкцій про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури в міжнародному залізничному сполученні, і працівників залізниць України" регламентуються дії працівника митниці та працівників залізниці.

Відповідно до п. 9 Правил зберігання вантажів за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у т. ч. під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Позивачем на підставі наведених вище актів загальної форми, які складено відповідно до приписів чинного законодавства, що регулюють вказані правовідносини, було розраховано плату за користування вагонами, збір за зберігання вантажу, збір за телеграфне повідомлення про затримку, плату за маневрову роботу, які були виконані залізницею через затримку вагонів.

Згідно з п. 5.15 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

За приписами § 2 ст. 12 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) перевірка вантажу на шляху перевезення може здійснюватися за умовами, передбаченими митними правилами.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України, митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. При цьому, митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Оскільки ДП «Шепетівське лісове господарство» є вантажовласником, якому залізниця надає послуги, передбачені Статутом залізниць України, дії щодо здійснення Закарпатською митницею ДФС митного огляду після митного оформлення є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення ст. 218 Митного кодексу України.

Обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, визначений положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України у справі № 908/356/14 від 11.12.2014р.

При цьому, судом звертається увага на те, що як вбачається з матеріалів справи, при затримці спірних вагонів не було виявлено факту незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, відповідно, відповідач не позбавлений права захистити свої права та охоронювані законом інтереси у порядку ст. 30 Митного кодексу України, частиною 2 якої встановлено, що шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обовязків, відшкодовується цими органами. Організаціями у порядку визначеному законом.

Щодо застосування строку позовної давності, судом враховується, що згідно наказу Державної митної служби та Міністерства транспорту та звязку від 18.09.2008 року № 1019/1143, після прибуття вантажу на прикордонну станцію, її працівники інформують органи доходів і зборів про це, передають їм супровідні документи на вантаж, після їх повернення здійснюють здачу вагонів із вантажем іноземній залізниці для подальшого перевезення. Підпункт 1.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів передбає, що остаточні розрахунки за експортні вантажі, за перевезення яких платежі платежі були сплачені на станції відправлення , провадяться на прикордонній станції, яка передає вантаж на іноземну залізницю. Виявлені суми недоборів або переборів по кожній відправці прикордонна станція зазначає в копії дорожньої відомості. Розрахунки за перебори та недобори в цих випадках провадяться фінансово-економічною службою залізниці з відправником. В даному випадку нараховані платежі прикордонною станцією Ходорів внесені в дорожні відомості по кожному вагону (п. 8 розділу ІІ СМГС додатка 1 до СМГС), п. 1.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів) та направлено на станцію відправлення Шепетівка для стягнення нарахованих платежів за затримку вагонів з відповідача.

Тобто, право на звернення у позивача виникло не 20.05.2016р. та 22.05.2016р., як зазначає позивач, а 11.11.2016р. та 15.11.2016р., коли на станції Перечин вантаж із вагонів № 67672113 та № 6780521 вивантажено. Враховуючи викладене, в задоволенні клопотання відповідача про застосування строку позовної давності належить відмовити.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Позивачем належним чином доведені обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог.

На підставі викладеного, позовні вимоги ПАТ „Українська залізниця в особі Регіональної філії Львівська залізниця підлягають задоволенню повністю шляхом стягнення з державного підприємства „Шепетівське лісове господарство суми додаткових витрат за час затримки вагонів в розмірі 522416,85 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати, пов'язані з явкою представника регіональної філії „Львівська залізниця у судове засідання 24.05.2017р., 14.06.2017р., 16.06.2017р. та 11.07.2017р., які складаються з вартості проїзних документів, а саме: квитка ПАТ „Укрзалізниця в напрямку Львів Хмельницький від 23.05.2017р. на суму 207,26 грн., автобусного квитка в напрямку Хмельницький Львів від 24.05.2017р. на суму 156,86 грн., : квитка ПАТ „Укрзалізниця в напрямку Львів Хмельницький від 14.06.2017р. на суму 116,42 грн., квитка ПАТ „Укрзалізниця в напрямку Львів Хмельницький від 16.06.2017р. на суму 124,95 грн., : квитка ПАТ „Укрзалізниця в напрямку Хмельницький - Львів від 16.06.2017р. на суму 124,95 грн., : квитка ПАТ „Укрзалізниця в напрямку Львів Хмельницький від 11.07.2017р. на суму 133,45 грн., квитка ПАТ „Укрзалізниця в напрямку Хмельницький - Львів від 11.07.2017р. на суму 161,09 грн., а всього на суму 1075,12 грн.

Відповідно до частини першої статті 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Постановою пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» встановлено, що відповідно до розділу VI ГПК України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

До інших витрат у розумінні статті 44 ГПК України відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою.

Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 224 Господарського кодексу України та статті 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків.

Враховуючи приписи статті 49 ГПК України, згідно з якою судові витрати зі справи слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також зважаючи на те, що представник позивача в судові засідання 24.05.2017р., 14.06.2017р., 16.06.2017р. та 11.07.2017р. з'явився, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені представником позивача документально підтверджені витрати на оплату проїзду для прибуття в судові засідання, що підтверджуються документами, а саме: квитком ПАТ „Укрзалізниця в напрямку Львів Хмельницький № 0570-6Е8А-0001 від 23.05.2017р. на суму 207,26 грн., автобусним квитком в напрямку Хмельницький Львів № 1822115 від 24.05.2017р. на суму 156,86 грн., квитком ПАТ „Укрзалізниця в напрямку Львів Хмельницький від 14.06.2017р. № D570-3АС3-0001 на суму 116,42 грн., квитком ПАТ „Укрзалізниця в напрямку Львів Хмельницький № В574-702F-0001 від 16.06.2017р. на суму 124,95 грн., квитком ПАТ „Укрзалізниця в напрямку Хмельницький - Львів № 85F4-8А51-0001 від 16.06.2017р. на суму 124,95 грн., квитком ПАТ „Укрзалізниця в напрямку Львів Хмельницький від 11.07.2017р. № 173876 на суму 133,45 грн., квитком ПАТ „Укрзалізниця в напрямку Хмельницький - Львів від 11.07.2017р. № 404302 на суму 161,09 грн., всього на суму 1024,98 грн.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 4-4, 4-5, 4-7, 12, 13, 33, 34, 44, 49, 82-85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", регіональна філія "Львівська залізниця", м. Львів, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Закарпатська митниця Державної фіскальної служби України м. Ужгород до Державного підприємства "Шепетівське лісове господарство" м. Шепетівка про стягнення 522416,85 грн. задовольнити.

Стягнути з державного підприємства "Шепетівське лісове господарство" (м. Шепетівка, Хмельницької області, вул. Героїв Сотні, 133, код 00993320) на користь публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", регіональна філія "Львівська залізниця", (м. Львів, вул. Гоголя,1, код 40081195) 522416,85 грн. (пятсот двадцять дві тисячі чотириста шістнадцять гривень 85 коп.) боргу, 7836,25 грн. (сім тисяч вісімсот тридцять шість гривень 25 коп.) судового збору та 1024,98 грн. (одна тисяча двадцять чотири гривні 98 коп.) витрат понесених у звязку з реалізацією процесуальних прав у розгляді справи в господарському суді.

Видати наказ.

Повний текст складено 18.09.2017р.

Суддя С. В. Гладій

Віддрук. 5 прим. :

1 - до справи

2,3 позивачу (03680 м.Київ, вул.Тверська 5 та 79007 м.Львів, вул. Гоголя 1)

4 - відповідачу (30400 м.Шепетівка, вул.Героїв Небесної сотні 133)

5- треті особі (88000, м. Ужгород, вул. Собранецька 20)(прост.)