ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2017 р. Справа № 925/896/17

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Поліщук Ю.В., за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за довіреністю; відповідача не зявилися, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом державної установи "Черкаська виправна колонія № 62" до приватного підприємства "Гідромакс" про стягнення 6 722 грн. 48 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - державна установа "Черкаська виправна колонія № 62" звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до приватного підприємства "Гідромакс" (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору № 11 від 31.08.2016 року, заборгованості за надані послуги в розмірі 5523 грн. 84 коп., 741 грн. 41 коп. пені, 83 грн.07 коп. 3% річних, 374 грн. 16 коп. інфляційних втрати за період прострочення з 10.01. по 11.07.2017 року, що разом складає 6 722 грн. 48 коп., та відшкодування судових витрат.

Відповідач письмовий відзив на позовну заяву не подав, проти позову не заперечував, явку свого представника в засідання суду без поважних причин не забезпечив, хоч про місце, дату і час судового засідання був повідомлений належним чином за правилами, передбаченими розділом 2.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20 лютого 2013 року № 28.

Представник позивача в судовому засіданні позов з підстав, викладених в позовній заяві, підтримав і просив суд задовольнити повністю

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 75 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з наступних підстав.

31.08.2016 року між позивачем, як «Виконавцем» та відповідачем, як «Замовником» укладено Договір № 11 про надання послуг по використанню праці спецконтингенту для виконання робіт на виробничих обєктах установи, організацій, підприємств усіх форм власності та приватних осіб (а.с.9-11), відповідно до умов якого для виконання робіт на обєктах Замовника Виконавець зобовязався надати в розпорядження робітників з числа спецконтингенту на термін та в кількості згідно із розрахунком вказаним в заяві (п.1.1. Договору).

Пунктом 2 Договору визначені обовязки сторін, зокрема, в п.п.2.2.1. зазначено, що Замовник гарантує оплату заробітку спецконтингенту не нижче рівня мінімальної заробітної плати в Україні.

Пунктом 3 Договору визначені ціна та умови оплати.

Так, згідно підпункту 3.1 пункту 3 оплата за надані послуги по використанню праці засуджених проводиться: попередня згідно виставлених рахунків; остаточна по факту виконання робіт згідно підписаних актів (після закінчення всіх робіт, вказаних у заяві) але не пізніше 3-х робочих днів з моменту підписання актів виконаних робіт.

Відповідно до підпунктів 3.2, 3.3 пункту 3 Договору, вартість однієї години контрагентських робіт визначається згідно калькуляції на послуги робіт засуджених згідно чинного законодавства і складає на день заключення договору 8 (вісім) грн. 69 коп., на заробітну плату за виконання спецконтингентом роботи Замовник проводить нарахування у розмірі 50% згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 24.04.1999р. №653.

У підпункті 3.6 пункту 3 Договору зазначено, що якщо протягом строку дії цього договору законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати буде збільшено і внаслідок цього розмір оплати праці, вказаний у п.3.2 цього договору виявиться меншим за розмір мінімальної заробітної плати, оплата праці здійснюватиметься на рівні діючої мінімальної заробітної плати без додаткового внесення змін до цього договору.

Згідно з підпунктом 4.1 та 4.4. пункту 4 Договору, встановлено, що за невиконання або неналежне виконання зобовязань сторони можуть застосовувати штрафні санкції, передбачені чинним законодавством і договором; за несвоєчасне перерахування заробітної плати засуджених на депозитні рахунки установи Замовником, Виконавець має право на нарахування штрафів, пені на суми доходів та податків, які несвоєчасно були перераховані на рахунки установ, для компенсації втрат установи.

Строк дії договору встановлюється до 31.12.2016 року.

28.11.2016 року між сторонами була укладена Додаткова угода № 1 до Договору № 11 від 31.08.2016 року про надання послуг по використанню праці спецконтингенту для виконання робіт на виробничих обєктах установи, організацій, підприємств усіх форм власності та приватних осіб.

Згідно пункту 1 цієї угоди, сторони дійшли згоди внести зміни до Договору, зокрема пункту 3.2 розділу 3 Договору викласти у такі редакції: « 3.2. Вартість однієї години контрагентських робіт визначається згідно калькуляції на послуги засуджених згідно чинного законодавства, і складатиме з 1 грудня 2016 року 9 (девять) грн.. 59 коп. за одну особу».

Позивачем на виконання зобовязань за Договором були надані, а відповідачем прийняті обумовлені Договором послуги з виконання господарських робіт засудженими обсягом 368 л/год. на загальну суму 5523 грн.84 коп., що підтверджується підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печатками Актом здачі прийняття робіт (надання послуг) від 31 грудня 2016 року (а.с.20).

Відповідач взяті на себе зобов'язання за Договором, у частині оплати послуг, вчасно та в повному обсязі не виконав, у зв'язку з чим, у відповідача, станом на дату подання позову до суду існує непогашена заборгованість в сумі 5523 грн.84 коп.

Позивачем на адресу Відповідача надсилалися претензії від 03.03.2017 № 15/627 та від 30.05.2017 №15/1709 (а.с.13-14), однак вони були залишені відповідачем без відповіді і задоволення.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із Договору № 11 від 31.08.2016 року про надання послуг по виконанню праці спецконтингенту для виконання робіт на виробничих обєктах установи, організацій, підприємств усіх форм власності та приватних осіб, вимоги позивача витікають із прав і обовязків сторін за цим Договором.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобовязань послуг, загальні положення про послуги визначені главою 63, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобовязання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України, правові наслідки порушення зобовязання, відповідальність за порушення зобовязання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України, правові наслідки порушення зобовязання, відповідальність за порушення зобовязання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обовязків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обовязки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903, ч. 1 ст. 905 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором; якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором; строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України: порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свій обов'язок за Договором в повному обсязі, факт надання послуг та їх несплати відповідачем на суму 5523 грн.84 коп. матеріалами справи підтверджено, відповідачем не спростовано та не заперечено, а тому підлягає до стягнення в судовому порядку.

За таких обставин вимогу позивача в частині стягнення основного боргу в розмірі 5523 грн.84 коп. боргу суд вважає обґрунтованою, доказаною і такою, що підлягає задоволенню.

У звязку з простроченням відповідачем грошового зобовязання з оплати наданих послуг по використанню праці засуджених, позивач просить стягнути 741,41 грн. пені, 374,16 грн. інфляційних втрат, 83,07 грн. 3% річних за період прострочення.

Відповідно до ст.ст. 611, 625 ч. 1 ЦК, 216 ГК України, неможливість виконання зобовязання не звільняє сторони від обовязку виконати зобовязання в натурі, порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій.

Виконання зобовязання, згідно зі ст. 546 ч. 1 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею), згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимога позивача про стягнення 741,41 грн. пені передбачена пунктом 4 Договору, відповідає приписам ст.ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», ст.ст. 230 ч. 1, 231 ч. 4, 6 ГК України, вимога позивача про стягнення 374,16 грн. інфляційних втрат та 83,07 грн. 3% річних відповідає приписам ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування проведені відповідно до акту за фактичні періоди прострочення, їх розрахунок судом перевірений, визнаний вірним і в такому розмірі теж підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, подали всі наявні у них докази і на їх підставі судом прийнято рішення у справі.

З урахуванням викладеного суд позов визнає обґрунтованим і доказаним, тому із зазначених в позові підстав його задовольняє повністю.

На підставі статті 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати сплачений судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з приватного підприємства «Гідромакс», , місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, проспект Хіміків, 47 на користь державної установи «Черкаська виправна колонія (№ 62)», , місцезнаходження: 19603, м. Черкаси, вул. Сурікова, 30 5523 грн. 84 коп. основної заборгованості, 741 грн.41 коп. пені, 83 грн.07 коп. 3% річних, 374 грн. 16 коп. інфляційних втрат, 1600 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення підписано 12.09.2017 року.

Суддя В.М. Грачов