ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18 вересня 2017 р. Справа № 903/626/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-2"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промцемент-Луцьк"

про стягнення 173 558,22грн.

Суддя Філатова С.Т.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. № 172/1 від 05.06.2017 р.

від відповідача:н/в

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

В судовому засіданні 18.09.2017р. відповідно до ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-2" звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промцемент-Луцьк" про стягнення 180 133,57грн., в тому числі: 150 000,00 грн. заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги (позики) № 12/01/17 від 12.01.2017 р., 9 636,99 грн. пені за період з 06.05.2017 р. по 07.08.2017 р., 15 000,00 грн. 10% штрафу згідно п. 4.2. договору №12/01/17 від 12.01.2017 р., 4 350,00 грн. інфляційних втрат за травень - червень 2017 року, 1 146,58 грн. 3% річних за період з 06.05.2017 р. по 07.08.2017 р.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

12.01.2017 р. між сторонами укладено договір № 12/01/17 про надання поворотної фінансової допомоги (позики). Згідно договору позикодавець надає позичальнику кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги (позики), а позичальник зобовязується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

ТзОВ Житлобуд-2 12.01.2017 року надав відповідачу (позичальнику) поворотну фінансову допомогу (позику) у розмірі 300 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 52 від 12.01.2017 року.

Згідно п. 1.3. договору поворотна фінансова допомога надається на строк до 30 квітня 2017 року.

Свої зобовязання по оплаті за договором відповідач виконав частково на загальну суму - 150 000 грн., з них: 03.05.2017 р. сплатив 50 000 грн., 04.05.2017р. сплатив 50 000 грн., 05.05.2017р. - ще 50 000 грн., борг 150 000,00 грн.

03.07.2017 р. позивач звернувся до відповідача із письмовою вимогою, на яку відповідь не отримав.

Згідно п.п. 1.4, 4.1, 7.2 договору, поворотна фінансова допомога має бути повернена позичальником позикодавцю в повному обсязі та не є доходом позичальника.

Сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобовязань за цим договором відповідно до чинного законодавства України.

Ухвалою суду від 10.08.2017р. порушено провадження у справі. Зобовязано позивача подати статут, довідку про включення до ЄДРПОУ, відповідача: пояснення (обґрунтовані доводи та заперечення) по суті позовних вимог, у разі заперечень подати контррозрахунок.

Ухвалою суду від 05.09.2017р. згідно зі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався у звязку з неподанням витребуваних доказів; зобовязано відповідача подати суду пояснення (обґрунтовані доводи та заперечення) по суті позовних вимог, у разі заперечень подати контррозрахунок.

У судовому засіданні 18.09.2017р. представник позивача в межах повноважень, визначених довіреністю від 05.06.2017р. №172/1, подав заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені та просив стягнути 3 061,64грн. пені за період з 06.05.2017р. по 03.06.2017р.; вказав, що з 30 календарного дня прострочки повернення позики нарахований штраф.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі відмовитись від позову, зменшити розмір позовних вимог.

Вищий господарський суд України у п. 3.10 постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вказав, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Оскільки зменшення розміру позовних вимог не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та інтересів відповідача, судом прийнята заява представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, нова ціна позову 173 558,22грн.

Відповідач в судове засідання не зявився, ухвали суду від 10.08.2017р., 05.09.2017р. повернуті органами поштового зв'язку із відмітками "за закінченням терміну зберігання".

У пункті 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження ТОВ Промцемент-Луцьк: м. Луцьк, вул. Тараса Бульби Боровця, 13, куди і направлялися ухвали суду.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, враховуючи те, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, був повідомлений ухвалами суду, що у разі неявки в судове засідання спір буде розглянуто за наявними в справі матеріалами, господарський суд, заслухавши пояснення представника позивача, визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ :

12 січня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлобуд-2" (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промцемент-Луцьк" (позичальник) був укладений договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №12/01/17, відповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику кошти в сумі 300 000,00грн. у вигляді поворотної фінансової допомоги (позики), а позичальник зобовязався повернути надані грошові кошти до 30.04.2017р. (п.п. 1.1, 1.3, 2.1 договору, а.с. 15).

Відповідно до п. 2.2 договору поротна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується.

Поворотна фінансова допомога має бути повернена позичальником позикодавцю в повному обсязі та не є доходом позичальника.

На виконання умов договору позивач перерахував відповідачу кошти в сумі 300 000,00грн. із зазначенням призначення платежу поворотно-фінансова допомога згідно договору №12/01/17 від 12.01.2017р., що стверджується платіжним дорученням від 12.01.2017р. №52 та банківською випискою від 11.01.2017р.(а.с. 16, 22).

Згідно п. 3.1 договору повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позикодавця.

Відповідач зобовязання щодо повернення позики виконав частково, повернувши кошти в розмірі 150 000,00грн. з призначенням платежу поворотна фінансова допомога згідно договору №12/01/17 від 12.01.2017р., що стверджується звітом про дебетові і кредитові операції по рахунку позивача за період з 03.05.2017р. по 05.05.2017р. (а.с. 17-20); претензію №225 від 03.07.2017р. залишив без відповіді та задоволення (а.с. 21).

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України господарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобовязань і є обовязковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобовязання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України.

Зобовязанням, відповідно до ст.509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Такі ж правила встановлює і ст.174 ГК України.

Між сторонами виникли відносини позики, які врегульовані статтею 1046 ЦК України, згідно якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми (ст.1047 ЦК України).

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст.1049 ЦК України).

Укладений між сторонами договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №12/01/17 від 12.01.2017р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач позов не оспорив, доказів оплати не представив.

Заборгованість на день розгляду спору становить 150 000,00грн., стверджується договором про надання поворотної фінансової допомоги (позики) №12/01/17 від 12.01.2017р. (а.с.15), банківською випискою від 11.01.2017р. (а.с. 22), платіжним дорученням №52 від 12.01.2017р. (а.с16), звітом про дебетові і кредитові операції по рахунку позивача за період з 03.05.2017р. по 05.05.2017р. (а.с. 17-20), відповідачем не оспорена та підлягає до стягнення з ТзОВ "Промцемент-Луцьк" в силу ст.193 ГК України, ст. ст. 1046, 1049 ЦК України

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 061,64 грн. пені за період з 06.05.2017 р. по 03.06.2017 р. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 18.09.2017р.), 15 000,00 грн. 10% штрафу згідно п. 4.2. договору № 12/01/17 від 12.01.2017р., 4 350,00 грн. інфляційних втрат за травень - червень місяці 2017 року, 1 146,58 грн. річних за період з 06.05.2017 р. по 07.08.2017 р.

Згідно з ч. 1 ст. 199 ГК виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбачених цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК.

Виходячи зі змісту ст. ст. 546, 548, 549 ЦК виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до закону або умов договору, зокрема неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст.ст.230-232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України, ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договором (п. 4.2) передбачено, що у випадку порушення п. 1.3 договору позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Позивач просить стягнути з відповідача 3 061,64 грн. пені (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 18.09.2017р.) за період з 06.05.2017 р. по 03.06.2017 р. (заборгованість у відповідача виникла 03.05.2017р.).

Пеня нарахована у відповідності з вимогами ч.6 ст. 232, ст. 343 ГК України, ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", п.4.2 договору, розрахунок перевірено судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3, є підставною та підлягає до стягнення.

Крім того, у п. 4.2 договору сторони обумовили, що у випадку прострочення більше 30 календарних днів позичальник додатково сплачує штраф у розмірі 10%.

Позивачем нараховано відповідачу штраф у сумі 15 000,00грн. за прострочення повернення суми позики у розмірі 150 000,00грн. понад 30 календарних днів.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Дана правова позиція висвітлена у постановах Верховного Суду України №3-88гс11 від 09.04.2012р., №3-24гс12 від 27.04.2012р.

Відповідно до ч. 1 ст. 11128 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Сторони у договорі передбачили господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки у формі пені та штрафу.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З огляду на викладене, підставні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 15 000,00грн. 10% штрафу за прострочення платежу згідно ст.ст. 230-231 ГК України, ст.ст. 549, 627 ЦК України та п. 4.2 договору.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежів, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищий господарський суд України у п.п. 1.3, 4.1 постанови пленуму від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначив, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", і ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з представленими господарському суду розрахунками, не оспореними відповідачем, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України було нараховано відповідачу 4 350,00 грн. інфляційних втрат за травень-червень місяці 2017 року, 1 146,58 грн. річних за період з 06.05.2017 р. по 07.08.2017 р. (заборгованість у відповідача виникла 03.05.2017р.).

Розрахунок нарахування річних та інфляційних втрат перевірено судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3.

Розглянувши позовні вимоги щодо стягнення річних та інфляційних втрат, суд вважає, що останні підставні, нараховані у відповідності та з дотриманням вимог чинного законодавства України та підлягають до задоволення згідно зі ст. 625 ЦК України.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 2 603,37грн. слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 61 Конституції України, ст.ст. 549, 627, 629, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.193, 230-232, 343 ГК України, ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань"ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промцемент-Луцьк» (м. Луцьк, вул. Тараса Бульби-Боровця, 13, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю (м.Луцьк, вул. Конякіна, 16-Б, )

150 000,00грн. заборгованості, 4 350,00грн. інфляційних втрат, 1 146,58грн. річних, 3 061,64грн. пені, 15 000,00грн. штрафу, 2 603,37грн. витрат по сплаті судового збору. Всього: 176 161,59грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст.85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до вимог ст.84 цього Кодексу.

Повне рішення складено

19.09.2017р.

Суддя С.Т.Філатова