КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2017 р. Справа№ 910/1996/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Денисова О.В. - представник, дов. б/н від 03.04.2017;

від відповідача: Ситайло Н.В. - представник, дов. б/н від 30.01.2017;

від третіх осіб: 1. не з'явився;

2. не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МетРудТранс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2017

у справі №910/1996/17 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МетРудТранс"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1. Державне підприємство "Сарненське лісове господарство"

2. Державне підприємство "Рокитнівське лісове господарство"

про стягнення 5 550,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2017 у справі № 910/1996/17 у задоволені позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "МетРудТранс" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2017 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2017 відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Метрудтранс" строк подання апеляційної скарги; апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МетРудТранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2017 у справі №910/1996/17 прийнято до провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 12.07.2017.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 продовжено строк розгляду апеляційної скарги у справі № 910/1996/17; відкладено розгляд справи № 910/1996/17 на 05.09.2017.

У зв'язку із перебуванням судді Іоннікової І.А. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.09.2017 визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Сулім В.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2017 прийняти матеріали справи № 910/1996/17 з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МетРудТранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2017 у справі № 910/1996/17 до свого провадження.

05.09.2017 представником позивача у судовому засіданні подано клопотання про долучення до матеріалів справи копії актів коригувань.

Колегія суддів, розглянувши подане клопотання, дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки зазначені акти не були подані до господарського суду першої інстанції та необґрунтовано причини їх неподання до господарського суду першої інстанції.

Представник позивача у судовому засіданні 05.09.2017 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2017 у справі № 910/1996//17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.09.2017 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2017 у справі № 910/1996/17 залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.12.2015 між позивачем та відповідачем укладено договір № 1033/52-2012 про надання послуг з організації перевезень вантажів на власних платформах для перевезення лісу, в редакції додаткової угоди № 8 від 01.12.2015, відповідно до умов якого відповідач, за договором виконавець зобов'язується за плату і за рахунок позивача, за договором замовника, виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів на власних платформах для перевезення лісу (лісовозах).

Додатком № 1 до додаткової угоди № 8 від 01.12.2015 сторони погодили перелік додаткових послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів.

На виконання умов договору відповідач відкрив для позивача рахунок № 9319266 у філії «Центр транспортної логістики» ПАТ «Українська залізниця».

Позивачем в інтересах третіх осіб та відповідно до укладеного з Компанією «Ердерт-Тужер» договору № МРТ-174 від 27.07.2016, замовлені послуги з організації та перевезення вантажів в міжнародному сполученні за накладною № 504860 від 22.08.2016, на підставі якої він надав відповідачу для подальшого перевезення зі станції Сарни Львівської залізниці з призначенням Угорщина, вагон № 91503540 із вантажем «колоди із сосни», вантажоотримувач - третя особа-1.

Відповідно до акту загальної форми № 11042 від 27.08.2016 вагон № 91503540 затримано для митного огляду та 28.08.2016 повернуто на станцію Тужер МАВ Львівської залізниці, про що свідчить акт загальної форми № 593 від 28.08.2016.

Відповідач у листі № ЦТЛ-19/27 від 10.01.2017 повідомив позивача про те, що на шляху прямування на станції Батьово Львівської залізниці вагон було затримано з причини «поглибленого митного огляду», у зв'язку з чим працівниками Регіональної філії «Львівська залізниця» нараховано додаткові збори по коду 117 - плата за користування вагонами, яка виникла через затримку вагонів на прикордонних станціях та по коду - 118 - надання інформації про вантажні роботи, зважування вантажів при затримці на прикордонних станціях. Оскільки додаткові збори стягнуто з особового рахунку філії «ЦТЛ», то кошти в розмірі 1 509,40 грн. (без ПДВ) будуть проведені та віднесені на рахунок позивача, код 9319266. Для уникнення виникнення дебіторської заборгованості та блокування коду платника відповідач просив позивача забезпечити в необхідному розмірі наявність коштів на особовому рахунку за спірним договором.

05.12.2016 відповідно до накладної № 548347 від 07.12.2016 позивач надав відповідачу для подальшого перевезення зі станції Рокитне-Волинське Львівської залізниці з призначенням Тужер Іпорвагань МАВ вагон № 91503771 із вантажем «колоди із сосни», вантажовідправник - третя особа-2.

Як вбачається із акту загальної форми № 11350 від 03.12.2016 вищевказаний вагон було затримано для митного огляду та 04.12.2016 направлено на станцію Тужер МАВ, про що свідчить акт загальної форми № 835.

07.12.2016 відповідно до накладної № 548347 від 07.12.2016 позивач надав відповідачу для подальшого перевезення зі станції Рокитне-Волинське Львівської залізниці з призначенням Тужер Іпорвагань МАВ вагон № 91503771 із вантажем «лісоматеріали», вантажовідправник - третя особа-2.

Як вбачається із акту загальної форми № 11361 від 05.12.2016 вищевказаний вагон було затримано для митного огляду та 06.12.2016 направлено на станцію Тужер МАВ, про що свідчить акт загальної форми № 839.

13.01.2017 позивач засобами електронного зв'язку отримав коригування по рахунку № 9319266, відповідно до якого з позивача, в односторонньому порядку, стягнуто відповідачем грошові кошти в розмірі 1 509,40 грн.

Листом № ЦТЛ-19/505 від 06.03.2017 відповідач повідомив позивача про те, що на шляху прямування на станції Батьово Львівської залізниці вагони було затримано з причини «для проведення митного огляду», у зв'язку з чим працівниками Регіональної філії «Львівська залізниця» нараховано додаткові збори по коду 115 - маневрова робота, пов'язана з затримкою вагонів на прикордонних станціях, по коду 116 - зберігання вантажів у вагонах через затримку вагонів на прикордонних станціях, по коду 117 - плата за користування вагонами, яка виникла через затримку вагонів на прикордонних станціях та по коду 118 - надання інформації про вантажні роботи, зважування вантажів при затримці на прикордонних станціях. Оскільки додаткові збори стягнуто з особового рахунку філії «ЦТЛ», то сума в розмірі 4 040,70 грн. (без ПДВ) буде віднесена на рахунок позивача, код 9319266.

13.01.2017 та 15.03.2017 позивач засобами електронного зв'язку отримав коригування по рахунку № 9319266, відповідно до якого з позивача в односторонньому порядку стягнуто відповідачем грошові кошти в розмірі 1 509,40 грн. та 4 040,70 грн.

Проте, позивач не погоджується із вказаним донарахуванням, оскільки умовами укладеного між сторонами договору не передбачена можливість самостійного безспірного списання відповідачем з особового рахунку позивача будь-яких коштів, а всі спірні питання, що виникли між сторонами, повинні вирішуватись в претензійно-правовому порядку відповідно до п. 6.1. Договору. Крім того, позивач вказує на те, що вказані вище додаткові витрати, які виникли під час перевезення вантажів, повинні бути стягнуті не з нього, а з вантажовідправників.

За правилами ст. 62 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Відповідно до п. 1.1 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (далі - Правила розрахунків), платежі за перевезення вантажів і надання додаткових послуг можуть уноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Згідно з Розділом 2 «Порядок розрахунків за перевезення вантажів залізницями через розрахункові підрозділи залізниць» Правил розрахунків:

- Розрахункові підрозділи залізниць здійснюють безготівкові розрахунки з відправниками, одержувачами та експедиторами через установи банків за перевезення вантажів, вантажобагажу та за надання додаткових послуг (п. 2.1);

- Для зарахування платежів та обліку виручки залізниць від перевезень вантажів в установах банку, які обслуговують розрахункові підрозділи, відкриваються поточні рахунки зі спеціальним режимом використання (п. 2.2);

- Розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника (п. 2.3).

Дія Правил розрахунків поширюється на правовідносини залізниці як з відправниками та одержувачами вантажу, так і з експедиторами.

Згідно з п.п. 2.2.5, 2.2.6, 2.2.7 договору позивач зобов'язаний здійснювати попередню оплату за послуги, пов'язані з організацією перевезень вантажів, що замовлені позивачем, шляхом перерахування коштів в сумах, що відповідають обсягу замовлених послуг (з урахуванням режиму роботи банківських установ, але не менше ніж середньодобове нарахування протягом 3 діб, що склалося за поточний місяць) на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання відповідача № 8905 у ТВБВ № 10026/01 філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», МФО 322669, код за та забезпечувати своєчасне надходження коштів на зазначений рахунок відповідача; здійснювати оформлення платіжних доручень і в реквізиті «Призначення платежу» вказувати наступне: «Оплата за організацію перевезення вантажів згідно з договором № (номер договору), (дата укладення договору), у т.ч. ПДВ (сума ПДВ)»; проводити оплату за надані послуги, пов'язані з організацією перевезень вантажів та інші додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, які замовлені позивачем, відповідно до розділу 3 договору.

Порядок функціонування поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, обумовленого сторонами в п. 2.2.5 договору, відкрито державному підприємству «Український транспортно-логістичний центр», правонаступником якого є відповідач, для збору дохідних надходжень від основної діяльності залізничного транспорту на підставі пункту 2 Положення про порядок зарахування дохідних надходжень з поточних рахунків зі спеціальним режимом використання залізниць і підприємств, підпорядкованих Державній адміністрації залізничного транспорту України, на єдиний поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Державної адміністрації залізничного транспорту України, затвердженого наказом № 872 від 04.11.2013 Міністерства інфраструктури України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.11.2013 за № 1971/24503), яке розроблено для забезпечення централізованого перерозподілу доходних надходжень між залізницями та підприємствами, підпорядкованими Укрзалізниці.

Згідно із п.п. 3.1, 3.2, 3.4.1 загальна ціна договору складається з суми наданих послуг, пов'язаних з організацією перевезень вантажів, вартість яких визначається сторонами відповідно до п. 3.4.1. цього договору. Оплата послуг відповідно до договору здійснюється сторонами у національній валюті України на умовах попередньої оплати. У разі, якщо сума попередньої оплати перевищує розмір вартості наданих послуг, то сума перевищення враховується, як попередня оплата за організацію майбутніх перевезень. Загальна ціна цього договору визначається сторонами в протоколі погодження договірної ціни, який є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 1 додатку № 2 до договору сторони передбачили, що вартість послуг з організації перевезення вантажів позивача згідно з наданими заявками по кожному вагону включає в себе тариф, встановлений Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги на час відправлення вантажу для вагонів власного парку; тариф за перевезення цього порожнього вагона, який виник за фактом його перевезення у розмірі, встановленим Збірником тарифів на час відправлення для власних вагонів; додаткові збори, пов'язані з перевезенням вантажів, включені до перевізного документу та встановлені Збірником тарифів; інші додаткові послуги, що замовлені позивачем згідно із додатком № 1 цього договору; вагонну складову за ставкою 183,34 грн. (крім того ПДВ у розмірі 36,66 грн.) за вагон на добу.

Таким чином, оскільки послуга з організації перевезень вантажів, відповідно до п. 2.2.5 договору надається на умовах попередньої оплати, сплата додаткових послуг, невід'ємних від основного перевезення відбувається без погодження з позивачем на підставі п. 2 додатку № 2 до договору (Протокол погодження договірної ціни), яким встановлено, що вартість додаткових зборів, пов'язаних з перевезенням вантажів, включених до перевізних документів та встановлених Збірником тарифів є частиною вартості основного перевезення.

Отже, позивач послуг зобов'язаний розрахуватись за замовлене ним перевезення та всі додаткові послуги, які були надані у процесі та з метою здійснення перевезення вантажу як невід'ємні його частини, у зв'язку з чим безспірність стягнення з позивача вартості послуг, наданих йому в процесі перевезення вантажу обумовлюється його обов'язком сплатити вартість замовленого ним основного перевезення. Дані про нарахування додаткових зборів, із зазначенням типу та коду робіт, що проводились станціями затримки, включено до перевізних документів та оформлені відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно із п. 3.4.9 договору наявність підписаного акту наданих послуг не позбавляє виконавця права здійснити донарахування неврахованої плати за надані послуги за минулі періоди.

Відповідно до параграфу 4 статті 13 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення залізниці мають бути відшкодовані понесені нею витрати по перевезенню, в тому числі, не передбачені застосовуваними тарифами, як, наприклад, витрати по виправленню навантаження, витрати по перевантаженню, пов'язаному з виправленням навантаження. Ці витрати повинні бути встановлені для кожної відправки та підтверджені належними документами. Зазначені витрати вписуються залізницею в накладну і стягуються з відправника, якщо витрати виникли на залізниці відправлення, або з одержувача, якщо витрати виникли на залізниці призначення.

Пунктом 2.5 Правил розрахунків за перевезення вантажів встановлено, що платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг.

Відповідно до п. 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг. Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису). Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

Згідно із п. 2.10 всі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковими підрозділами, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

Якщо платник підписує відомості плати за користування вагонами і контейнерами, накопичувальні картки тощо із запереченнями, зауваженнями чи застереженням, залізниця не має права списувати спірні суми із попередньої оплати; в такому разі спір має врегульовуватись платником безпосередньо зі станціями, які нарахували платежі, і ТехПД, що провадить розрахунки, і у разі недосягнення домовленості стягнення коштів вирішується в претензійно-позовному порядку за позовом залізниці (п. 5.1 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", із змінами і доповненнями, внесеними роз'ясненням президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 № 04-5/225).

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачем належним чином не доведено, що ним були висловлені заперечення щодо обсягу наданих послуг та вартості додатково нарахованих зборів і платежів. Доказів наявності первинних документів, підписаних позивачем з зауваженнями чи запереченнями, матеріли справи не містять, не надані такі докази і до суду апеляційної інстанції.

Згідно із витягом із особового рахунку, наданої позивачем, грошові кошти у розмірі 2 004,80 грн. та 2 035,90 грн. були списані відповідачем 15.03.2017, а заперечення позивача проти списання цих коштів висловлені ним у Коригуваннях № 3 від 31.03.2017, тобто вже після списання коштів залізницею.

Доказів направлення відповідачу листа № МРТ-2598 від 12.01.2017 із запереченнями проти списання грошових коштів у розмірі 1 509,40 грн. матеріали справи не містять, не надано таких доказів позивачем і до суду апеляційної інстанції.

Як вбачається із позовної заяви, правовою підставою заявленого позову позивачем визначено положення ст. 1212 ЦК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами у справі було укладено договір, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача отримано останнім як плата на умовах договору, тому такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не можуть бути витребувані відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як безпідставне збагачення

Зазначене виключає застосування положень ст. 1212 ЦК України.

Згідно із ст. 4 Статуту перевезення залізниця вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) - це міжнародна угода про пряме вантажне сполучення між станціями, які відкриті для вантажних операцій у внутрішньому залізничному сполученні країн, яка розроблена і діє в рамках організації співпраці залізниць (ОСЖД), членом якої є і Україна. СМГС є чинною з 01.11.1951, а для України з 05.06.1992.

Кабінет Міністрів України у Постанові від 03.04.1993 № 246 «Про угоди щодо міжнародного залізничного вантажного та пасажирського сполучення» у зв'язку з прийняттям Державної адміністрації залізничного транспорту України до Організації співдружності залізниць та її приєднанням до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення та Угоди про міжнародне залізничне пасажирське сполучення постановив залізницям, морським пароплавствам, вантажовідправникам і вантажоодержувачам України забезпечити виконання цих угод.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про міжнародні договори» міжнародні договори набирають чинності для України після надання нею згоди на обов'язковість міжнародного договору відповідно до цього Закону в порядку та в строки, передбачені договором, або в інший узгоджений сторонами спосіб.

Статтею 21 Закону України «Про міжнародні договори» визначено, що чинні міжнародні договори України публікуються українською мовою в "Зібранні діючих міжнародних договорів України" та інших офіційних друкованих виданнях України.

Згідно з п. 2 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.11.2007 № 01-8/917 «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення є чинною в Україні відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» та «Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів».

Відповідно до параграфу 1 ст. 3 СМГС у редакції від 06.06.2014 дана угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і у прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні.

Параграфом 6 ст. 28 СМГС встановлено, що якщо перешкода з перевезення вантажу або його видачі виникла з причин, які не залежать від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі та витрати, які понесені ним у зв'язку з перешкодою, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Відповідно до ст. 32 СМГС перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, які не передбачені тарифами, що діють і які викликані причинами, що не залежать від перевізника. Відшкодування додаткових витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 31 «Сплата провізних платежів та неустойок».

Статтею 31 СМГС передбачено, що якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, сплата провізних платежів є обов'язком:

1) відправника, який бере участь у перевезенні вантажу, за винятком перевізника, який видає вантаж, за перевезення, яке їм здійснюється;

2) отримувача - перевізнику, який видає вантаж, за перевезення, яке їм здійснюється.

Щодо неустойок діє такий же порядок.

Отже, з огляду на законодавство, яким регулюються правовідносини залізниці з іншими учасниками перевезень вантажив у міжнародному сполученні, якщо перешкода з перевезення вантажу або його видачі виникла з причин, які не залежать від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі та витрати, які понесені ним у зв'язку з перешкодою, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Як слідує з матеріалів справи, спір сторін виник через віднесення відповідачем сум додаткових зборів і платежів, нарахованих в зв'язку з затримкою Закарпатською митницею ДФС України спірних вагонів з вантажем позивача, за рахунок позивача.

Позивач заперечує проти віднесення додаткових витрат відповідача на свій рахунок, посилаючись на норми ст. ст. 325, 338 Митного кодексу України, в той час як відповідач вважає, що до спірних відносин слід застосовувати норми ст. 218 вказаного Кодексу.

Проте, суд з такою правовою позицією позивача погодитись не може, враховуючи наступне.

Главою 32 Митного кодексу України, до якої включено ст. 218, врегульовано митні формальності на залізничному транспорті.

Митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (п. 29 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України).

Статтями 318, 316 Митного кодексу України визначено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний огляд (огляд та переогляд товарів, транспортних засобів комерційного призначення) є формою митного контролю, який здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів.

Таким чином, дії щодо здійснення митного огляду після митного оформлення є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення ст. 218 Митного кодексу України.

Враховуючи, що статтею 338 Митного кодексу України, відповідно до ч. 5 якої митний огляд у випадках не виявлення факту незаконного переміщення товарів проводиться за рахунок органу, з ініціативи якого здійснений такий огляд, визначений загальний (для всіх видів транспорту) порядок здійснення митного контролю, в той час як ст. 218 Митного кодексу України, відповідно до ч. 2 якої операції, необхідні для здійснення митного контролю, проводяться за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб, регулює здійснення митних формальностей саме на залізничному транспорті, норми ст. 218 Митного кодексу України є спеціальними по відношенню до норм ст. 338 цього Кодексу.

Отже, положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин, визначений обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю.

Враховуючи викладене, апеляційний господарським суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції та вважає заявлені позивачем вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Київський апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Враховуючи умови п.п. 3.2, 2.2.5, 3.4.9 слід зазначити, що право відповідача на списання сум додаткових зборів без погодження з позивачем, обумовлено укладеним договором.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачу надані всі належні підтверджуючі документи (копії накладних з зазначенням розміру додаткових зборів), передбачені укладеним договором, оскільки саме на підставі його умов відбуваються розрахунки між позивачем та відповідачем, а одним з документів на підставі якого проводиться списання коштів з особового рахунку платника, є перевізний документ.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 23.03.2016 у справі № 6-297цс15 за змістом ст. 1212 ЦК України, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, а чинний договір чи інший правочин є достатньої та належною правовою підставою для набуття майна (отримання коштів).

Норми ст. 1212 ЦК України застосовується лише в цих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Відповідно до ст. 249 Митного кодексу України повідомлення декларантів або уповноважених ними осіб під час митного оформлення не є обов'язком відповідача, а даний обов'язок покладається на митний орган, що здійснює заходи, передбачені ст.ст. 338, 339 Митного кодексу України.

Згідно із п. 2.2.13 договору інформувати відповідача про всі обставини, які перешкоджають просуванню вагонів з причини, які не залежать від відповідача є обов'язком саме позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 26.07.2017 у справі № 910/20643/16.

Підстави звільнення вантажовласників від плати за користування вагонами передбачені в пункті 121 Статуту залізниць України, та в пункті 16 Правил користування вагонами і є вичерпним, затримку вагонів, пов'язану з митним оформленням, до цих підстав не віднесено.

Перелік обставин, які потребують складання комерційного акту закріплені в. п.п. 5, 6, 7 Правил складання актів, затримка вагонів, пов'язана з митним оформленням, до цих обставин не входить, таким чином, твердження скаржника щодо необхідності складання комерційного акту не відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, за умови наявності договірних відносин між залізницею та платником, обов'язком здійснити відповідну оплату покладається на такого платника.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МетРудТранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2017 у справі № 910/1996/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2017 у справі № 910/1996/17 залишити без змін.

3. Справу № 910/1996/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складно 14.09.2017.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

А.І. Тищенко