ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2017 року Справа № 912/1462/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Вечірко І.О.

при секретарі судового засідання: Манчік О.О.

представники сторін:

від позивача за первісним позовом: ОСОБА_1, представник, довіреність №010-01/5434 від 10.08.2015 р.;

від позивача за первісним позовом: ОСОБА_2, представник, довіреність №010-01/5411 від 10.08.2015 р.;

від позивача за первісним позовом: ОСОБА_3, представник, довіреність №010-00/3724 від 01.09.2017 р.;

від відповідача за первісним позовом: ОСОБА_4, представник, довіреність №11-15 від 05.09.2016 р.;

від третьої особи -2 за первісним позовом: ОСОБА_5, представник, довіреність №199Д-10 від 16.09.2016 р.;

представник третьої особи-1 за первісним позовом в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонпродукт - Україна" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 18.01.2017 року у справі № 912/1462/16

за первісним позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно- імпортний банк України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонпродукт - Україна"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні

позивача за первісним позовом - Кабінету Міністрів України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом - Приватного акціонерного товариства "Креатив"

про стягнення 123 771 979,48 доларів США та 576 828 782,87 грн.,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонпродукт - У країна"

до відповідача 1 Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України",

до відповідача 2 Приватного акціонерного товариства "Креатив"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за зустрічним позовом - Кабінету Міністрів України

про визнання припиненим договору поруки № 121514Р25 від 30.07.2014 та визнання недійсним договору поруки № 121514Р25 від 30.07.2014 року,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Кіровоградської області звернулось Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (надалі ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", Банк, позивач) з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонпродукт-Україна" (надалі ТОВ Регіонпродукт-Україна, відповідач) про стягнення простроченої станом на 22.03.2016 заборгованості за Кредитними договорами № 151213К17 від 21.08.2013, №151214К12 від 10.06.2014 та № 151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014, укладеними в рамках Генеральної кредитної угоди № 151308N2 від 17.11.2008 у розмірі 11 729 428,60 доларів США та 198 041 867,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням Позичальником Приватним акціонерним товариством "Креатив" (надалі ОСОБА_6 Креатив), умов Кредитних договорів від 21.08.2013 № 151213К17, від 10.06.2014 № 151214К12, від 19.09.2014 № 151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ, укладених в рамках Генеральної кредитної угоди від 17.11.2008 № 151308N2.

Позовні вимоги до Поручителя ТОВ "Регіонпродукт-Україна" обґрунтовані невиконанням ним умов договору поруки від 30.07.2014 № 151214Р25, укладеним між ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та ТОВ "Регіонпродукт-Україна".

Ухвалою від 13.04.2016 порушено провадження у даній справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_6 "Креатив".

17.05.2016 ТОВ "Регіонпродукт-Україна" подало зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", у якій просить:

- визнати припиненим договір поруки № 121514Р25 від 30.07.2014;

- визнати недійсним договір поруки № 121514Р25 від 30.07.2014.

Також ТОВ "Регіонпродукт-Україна" просило залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_6 "Креатив".

Ухвалою від 17.05.2016 господарським судом прийнято зустрічну позовну заяву для спільного розгляду з первісним та залучено ОСОБА_6 "Креатив" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за зустрічним позовом.

Приватним акціонерним товариством "Креатив" подано до господарського суду пояснення від 23.05.2016 № 444-10, у якому викладена позиція щодо визнання позовних вимог ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" обґрунтованими, оскільки між ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та ТОВ "Регіонпродукт-Україна" було укладено договір поруки від 30.07.2014 № 151214Р25 у забезпечення виконання зобов'язань за Генеральною угодою від 17.11.2008 №151308N2.

ОСОБА_6 "Креатив" не заперечило факт наявної заборгованості перед ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", водночас зазначило, що сам розмір заявлених позовних вимог має бути обґрунтованим позивачем за первісним позовом.

Позивач за первісним позовом подав клопотання про залучення Кабінету Міністрів України, як органа державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Під час судового розгляду представник позивача за первісним позовом уточнив, що вказану третю особу необхідно залучити на стороні позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом).

Ухвалою від 02.06.2016 задоволено клопотання позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) про залучення до участі у справі № 912/1462/16 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) - Кабінету Міністрів України, та, відповідно, залучено останнього до участі у справі.

Заявою від 08.07.2016 № 225-16 позивач за зустрічним позовом змінив предмет зустрічного позову та просить суд:

- визнати припиненою поруку за договором поруки від 30.07.2014 № 121514Р25;

- визнати недійсним договір поруки від 30.07.2014 № 121514Р25.

Даною ж заявою відповідач за первісним позовом просить відмовити Публічному акціонерному товариству "Державний експортно-імпортний банк України" у задоволенні первісного позову.

Враховуючи зміну складу суду і те, що розгляд справи останнім не розпочато по суті, господарський суд прийшов до висновку про своєчасність подання заяви про зміну предмету зустрічного позову, така заява прийнята господарським судом в силу приписів статті 22 Господарського процесуального кодексу України.

Зустрічний позов (з урахуванням заяви про зміну його предмету) ТОВ "Регіонпродукт-Україна" мотивує припиненням поруки, оскільки Поручитель не був обізнаний з усіма додатковими угодами до Генеральної кредитної угоди від 17.11.2008 № 151308N2.

У судовому засіданні 01.08.2016 господарським судом, згідно приписів частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, прийнято заяву ТОВ "Регіонпродукт-Україна" про зміну предмету позову.

Представником ТОВ Регіонпродукт-Україна у судовому засіданні 27.09.2016 подано зустрічну позовну заяву, у якій заявлена вимога про визнання недійсною Генеральної кредитної угоди №151308N2 від 17.11.2008 з усіма додатковими угодами про внесення змін та додатків до неї. Також позивач за зустрічним позовом просить залучити у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_6 "Креатив".

Оскільки позивач за зустрічним позовом у вказаній заяві одночасно змінює і підстави і предмет позову, що суперечить вимогам статті 22 Господарського процесуального кодексу України і є недопустимим, господарський суд відмовив у прийнятті поданої ТОВ "Регіонпродукт-Україна" зустрічної позовної заяви № 257-16 від 27.09.2016.

18.08.2016 до господарського суду від ПАТ „Державний експортно-імпортний банк України надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої первісний позивач просить стягнути з ТОВ „Регіонпродукт-Україна прострочену станом на 10.08.2016 заборгованість за Кредитними договорами № 151213К17 від 21.08.2013, №151214К12 від 10.06.2014 та №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014, укладеними в рамках Генеральної кредитної угоди №151308N2 від 17.11.2008 у розмірі 123 771 979,48 доларів США та 576 828 782,87 грн.

1) за Кредитним договором № 151214К12 від 10.06.2014 в розмірі 22 376 885,07 доларів США та 20 477 699,97 грн, з яких:

- 20 000 000 доларів США простроченої заборгованості за кредитом;

- 2 352 589,43 доларів США прострочених процентів;

- 11 110 300,82 грн простроченої комісії за управління кредитом;

- 0,00 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту;

- 8 106 795,62 грн пені за несвоєчасну сплату процентів;

- 907 479,03 грн пені за несвоєчасну сплату комісії за управління;

- 1 169,36 грн пені за несвоєчасну сплату комісії за зміну умов;

- 0,00 доларів США 3% річних у зв?язку із несвоєчасним погашенням кредиту;

- 24 295,64 доларів США 3% річних у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів;

- 69 342,87 грн 3% річних у зв'язку з несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитом;

- 59,18 грн 3% річних у зв'язку з несвоєчасною сплатою комісії за зміну умов;

- 282 725,18 грн втрати від інфляції у зв'язку із несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитом;

-172,09 грн витрати від інфляції у зв'язку із несвоєчасною сплатою комісії за зміну умов;

2) за Кредитним договором № 151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014 в розмірі 1 023 733,22 доларів США та 4 677 538,13 грн, з яких:

- 910 000,00 доларів США простроченої заборгованості за кредитом;

- 112 572,21 доларів США прострочених процентів;

- 2 832 098,43 грн простроченої комісії за управління кредитом;

- 980 007,92 грн простроченої комісії за зобов'язання;

- 0,00 грн пені за несвоєчасну сплату процентів;

- 392 600,65 грн пені за несвоєчасну сплату процентів;

- 226 439,37 грн пені за несвоєчасну сплату комісії за управління;

- 116 529,74 грн пені за несвоєчасну сплату комісії за зобов'язання;

- 801,60 грн пені за несвоєчасну сплату комісії за зміну умов;

- 0,00 доларів США 3% річних у зв'язку із несвоєчасним погашенням кредиту;

- 1 161,01 доларів США 3% річних у зв'язку із несвоєчасною сплатою процентів;

- 16 567,34 грн 3% річних у зв'язку із несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитом;

- 8 664,06 грн 3% річних у зв'язку із несвоєчасною сплатою комісії за зобов'язання;

- 40,24 грн 3% річних у зв'язку з несвоєчасною сплатою комісії за зміну умов;

- 69 346,54 грн втрати від інфляції у зв'язку із несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитом;

- 34540,02 грн втрати від інфляції у зв'язку із несвоєчасною сплатою комісії за зобов'язання;

- 97,77 грн втрати від інфляції у зв'язку із несвоєчасною сплатою комісії за зміну умов.

3) Кредитним договором № 151213К17 від 21.08.2013 в розмірі 100 371 361,19 доларів США та 551 673 544,77 грн, і складається із:

- 87 555 000,00 доларів США простроченої заборгованості за кредитом;

- 12 554 551,84 доларів США прострочених процентів;

- 422 013 544,04 грн простроченої комісії за управління кредитом;

- 41 934 949,52 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту;

- 44 176 786,79 грн пені за несвоєчасну сплату процентів;

- 31 327 329,68 грн пені за несвоєчасну сплату комісії за управління;

- 1 754,04 грн пені за несвоєчасну сплату комісії за зміну умов;

- 127 983,40 доларів США 3% річних у зв'язку із несвоєчасним погашенням кредиту;

- 133 825,95 доларів США 3% річних у зв'язку із несвоєчасною сплатою процентів;

- 2 349 597,06 грн 3% річних у зв'язку із несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитом;

- 88,77 грн 3% річних у зв'язку з несвоєчасною сплатою комісії за зміну умов;

- 9 869 753,00 грн втрати від інфляції у зв'язку із несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитом;

- 258,13 грн втрати від інфляції у зв'язку із несвоєчасною сплатою комісії за зміну умов.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 18.01.2017 року у справі № 912/1462/16 (головуючий суддя - Наливайко Є.М., судді - Макаренко Т.В., Шевчук О.Б.) первісний позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонпродукт-Україна" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" прострочену станом на 10.08.2016 року заборгованість за Кредитними договорами N° 151213К17 від 21.08.2013 року, №151214К12 від 10.06.2014 року та №51214К16/ЕЕР-17-ЕХТМ від 19.09.2014 року, укладеними в межах Генеральної кредитної угоди № 151308N2 від 17.11.2008 року у розмірі 123 771 979,48 доларів США та 576 828 782,87 грн., а також 206 700,00 грн. судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що ні відповідачем за первісним позовом Товариством з обмеженою відповідальністю "Регіонпродукт - Україна", ні третьою особою ОСОБА_6 Креатив не було спростовано наявність заборгованості останнього перед Публічним акціонерним товариством "Державний експортно- імпортний банк України" в загальній сумі 123 771 979,48 доларів США та 576 828 782,87 грн.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, господарський суд послався на пункт 2.1.7 Договору поруки від 30.07.2014 року, яким визначено, що Поручитель надає згоду на забезпечення цією порукою всіх зобов'язань Позичальника за Кредитною угодою, в тому числі з урахуванням всіх змін та доповнень до Кредитної угоди, що будуть укладені в майбутньому. З огяду на що відсутні підстави вважати поруку припиненою.

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Регіонпродукт-Україна" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічний позов, стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонпродукт-Україна" судовий збір в розмірі 264 000,00 грн.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, господарським судом при прийняті рішення не в повному обсязі зясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно досліджено докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

Скаржник в апеляційній скарзі вказує на те, що Банком документально не підтверджено значення базової ставки LIBOR для доларів США (6м) для здійснення розрахунків. Зокрема, в Кредитному договорі № 151214К12 від 10.06.2014 передбачено два джерела у інформації для розміру ставки (п.п. 3.2.5), але яке саме джерело використовувалось при здійсненні розрахунку - невідомо. Окрім того, позивачем не надано жодних доказів зазначеного розміру ставки LIBOR на відповідні дати розрахунків. Аналогічний пункт містить Кредитний договір № 151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від09.09.2014 року (п.п. 4.1.5.).

Апелянт вказує на те, що будь-які зміни кредитного договору, які стосуються збільшення відповідальності поручителя, повинні бути узгоджені з ним шляхом підписання додаткових угод до раніше укладеного договору поруки.

Згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною та наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Договір поруки від 30.07.2014 року не містить заздалегідь висловленої згоди поручителя відповідати за ОСОБА_6 v «Креатив» у випадку зміни основного зобовязання у формі, яка б дозволяла вважати очевидною таку згоду та такою, що відповідає дійсній волі поручителя, а зміст пункту 2.1.7 договору не свідчить про очевидність волі Поручителя на збільшення обсягу його відповідальності у майбутньому.

Суд, відмовляючи ТОВ «Регіонпродукт-Україна» у задоволені зустрічної позовної заяви, прийшов до помилкового висновку, що Поручитель під час укладання Договору поруки погодив встановлення у майбутньому розміру процентної ставки за Кредитною угодою на підставі додаткових договорів, та таке встановлення процентної ставки за додатковими договорами не є збільшенням обсягу відповідальності поручителя і не може бути підставою для припинення договору поруки згідно ст. 559 ЦК України.

Судом при вирішенні питання щодо визнання Договору поруки недійсним не зясовано та не досліджено, за яких обставин та внаслідок чого ТОВ «Регіонпродукт-Україна» не було ознайомлено зі всіма змінами до Кредитної угоди.

Також, не викладено у рішенні суду мотивів відмови у визнані Договору поруки недійсним за зоводами ТОВ «Регіонпродукт- Україна» щодо введення його в оману.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, те, що валютою Кредитних договір є іноземна валюта - долар США, проценти за користування кредитами сплачується в іноземній валюті і таким чином є суперечливим нарахування пені на іноземну валюту, переведену в подальшому по курсу Національного банку України в гривню для розрахунку пені за несвоєчасну сплату процентів.

Також скаржник в апеляційній скарзі вказує на те, що максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти (в тому числі до гривневого еквіваленту іноземної валюти), пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Судом першої інстанції при задоволенні позовної вимоги Позивача за первісним позовом була задоволена вимога про стягнення основної заборгованості за Кредитними договорами, яка взагалі не заявлялася за Первісними позовними вимогами. Судом не досліджено розмір погашеної заборгованості за Кредитними договорами самим Позичальником, чи були укладені інші договори поруки, чи здійснювалось погашення заборгованості за Кредитної угодою іншими учасниками та в якому розмірі. Ці питання судом першої інстанції не досліджувались, в рішенні суду не відображені.

Банком не надано всіх необхідних первинних документів, що підтверджують видачу коштів та рух коштів взагалі, а надані виписки не відносяться до поточних рахунків ОСОБА_6 «Креатив» і не підтверджують факт видачі та повернення кредитних коштів, деякі виписки взагалі не місять відомостей. Надані Банком виписки з рахунків не є первинними документами, не підтверджують факт здійснення господарських операцій і належним чином не оформлені.

Виписки, в яких самочинно Банком вказано на їх відношення до конкретних договорів є неналежними доказами.

Позивач обгрунтовує збільшення розміру позовних вимог збільшенням періоду невиконання Позичальником (ОСОБА_6 «Креатив») зобовязань передбачених Кредитними договорами № 151214К12, № 151213К17 та № 151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ, а також додатковими вимогами - стягнення простроченої заборгованості за вищезазначеними кредитними договорами в розмірі 108 465 000,48 доларів США. Первісні вимоги Позивача за первісним позовом не містили вимог про стягнення (дострокове стягнення) простроченої заборгованості за кредитними договорами в розмірі 108 465 000,48 доларів США. Таким чином, Позивач за первісним позовом звертаючись до суду про стягнення простроченої заборгованості за кредитними договорами змінює предмет позову. Вважає, що господарським судом було розглянуто позовні вимоги Позивача за первісним позовом, що не були предметом первісних позовних вимог викладених у позовній заяві від 22.03.2016 року.

Незважаючи на те, що Договір поруки від 30.07.2014 року № 151214Р25 укладений між AT «Укрексімбанк» (Кредитор) з однієї сторони, ОСОБА_6 «Креатив» (Позичальник) та ТОВ «Регіонпродукт-Україна» (Поручитель) з другої сторони, господарський суд Кіровоградської області не залучив до участі у справі за зустрічним позовом ТОВ «Регіонпродукт-Україна» у якості інших відповідачів ОСОБА_6 «Креатив», чим припустився порушення норм процесуального права (ст.ст. 21, 24 ГПК України).

Крім того місцевим господарським судом вимогу ст. 86 ГПК України було проігноровано, ухвалу про прийняття до розгляду заяву Позивача за первісним позовом про збільшення розміру позовних вимог не було винесено.

Банк безпідставно нарахував нараховану комісію за управління за відсутності порядку її розрахунку, який повинен був міститися в п. 4.3 Договору № 151214К16/ЕЕР- 17-ЕХІМ.

За різними Кредитними договорами встановлені різні бази нарахування, однак це не враховується в розрахунках Банку.

Договір поруки № 151214Р25-1 від 30.06.2015 року про забезпечення зобовязань за кредитним договором № 151213К17 від 21.08.2013, кредитним договором № 151214К12 від 10.06.2014, кредитним договором № 151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014 року не укладався.

Скаржник зазначає, що Генеральна кредитна угода № 151308N2 від 17.11.2008 - це попередній договір, а не кредитний договір, і за ним кредитні кошти не видавались, а тому договір поруки № 151214Р25 від 30.07.2014 року забезпечує саме попередній договір, а не кредитний договір і тому внесення до нього змін шляхом включення реквізитів кредитних договорів не може слугувати належним забезпеченням кредитного договору, не враховуючи той факт, що відповідні зміни не містять істотних умов договорів поруки за конкретними кредитними договорами.

Публічне акціонерне товариство "Державний експортно- імпортний банк України" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду Кіровоградської області від 18.01.2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонпродукт - Україна" залишити без задоволення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача за первісним позовом - Кабінет Міністрів України у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонпродукт - Україна" залишити без задоволення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом - Приватного акціонерного товариства "Креатив" в поясненнях вважає, що позовні вимоги ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ТОВ «Регіонпродукт-Україна» є обгрунтованими, оскільки вони базуються на договорах поруки № 121514Р25 від 30.07.2014р. та № 121514Р25 від 30.07.2014р., які укладалися в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_6 «Креатив» за Генеральною угодою від 17.11.2008 року №151308N2.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 року апеляційну скаргу у складі колегії суддів: головуючого судді Вечірко І.О., суддів Антонік С.Г., Чимбар Л.О. було прийнято та призначено до розгляду на 22.03.2017 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 року було залучено Приватне акціонерне товариство "Креатив" до участі у справі № 912/1462/16 за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонпродукт-Україна" до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про визнання припиненим договору поруки № 121514Р25 від 30.07.2014 року та визнання недійсним договору поруки № 121514Р25 від 30.07.2014 року в якості іншого відповідача та відкладено розгляд справи на 03.04.2017 року.

У судовому засіданні 03.04.2017 року по справі №912/1462/16 було оголошено перерву до 15.05.2017 року.

22.05.2017 року розпорядженням Керівника апарату суду ОСОБА_7 відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №912/1462/16 у звязку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді - доповідача Вечірко І.О.

Таким чином, в результаті повторного автоматичного розподілу, справу №912/1462/16 було передано судді - доповідачу Іванову О.Г.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 року справу № 912/1462/16 з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонпродукт - Україна" у складі колегії суддів: головуючого судді Іванова О.Г., суддів Антоніка С.Г., Березкіної О.В. було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду на 13.07.2017 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 року розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонпродукт - Україна" було відкладено на 03.08.2017 року.

03.08.2017 року по справі №912/1462/16 було оголошено перерву до 05.09.20107 року.

05.09.2017 року у судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача за первісним позовом - Кабінету Міністрів України не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 05.09.2017 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін , дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

17.11.2008 року між відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (Банк) та Закритим акціонерним товариством "Креатив" (Позичальник) було укладено Генеральну кредитну угоду № 151308N2 (т. 1, а.с.12-20).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Генеральної кредитної угоди остання регулює загальні засади співпраці між Банком та Позичальником щодо фінансування довгострокової програми по розвитку діяльності Позичальника, яка містить усі напрямки діяльності підприємства Позичальника, зазначені у Бізнес-Плані Позичальника.

Метою Генеральної кредитної угоди є визначення загальних умов фінансування інвестиційної, торгово-закупівельної, виробничої та іншої діяльності Позичальника, яке здійснюється відповідно до цієї генеральної угоди шляхом укладення Кредитних договорів.

Згідно зі статтею 2 Генеральної кредитної угоди Кредитний договір означає будь-який договір, угоду, правочин, що передбачає здійснення кредитних операцій та який укладається сторонами в рамках цієї Генеральної угоди і є її додатком.

Умовами підпункту 4.5.1 Генеральної кредитної угоди пердбачено, що загальний ліміт заборгованості за Генеральною угодою не може перевищувати 25 000 000,00 доларів США.

16.09.2009 року Додатковою угодою № 151308N2-5 було внесено зміни до цього пункту Генеральної кредитної угоди та загальний ліміт заборгованості Позичальника за Кредитом не може перевищувати еквівалент 46 000 000 доларів США (т.1, а.с. 30-32).

25.12.2009 року Додатковою угодою № 151308N2-7 було внесено зміни до вказаного пункту Генеральної кредитної угоди та визначено, що загальний ліміт заборгованості Позичальника за Кредитом не може перевищувати еквівалент 52 000 000 доларів США (т.1, а.с. 34).

17.03.2010 року Додатковою угодою № 151308N2-9 було визначено загальний ліміт заборгованості Позичальника за Кредитом в розмірі, що не може перевищувати еквівалент 64 000 000 доларів США (т.1, а.с. 36).

19.10.2012 року Додатковою угодою № 151308N2-18 було внесено зміни до вказаного пункту Генеральної кредитної угоди, за якими загальний ліміт заборгованості за Генеральною угодою визначено в межах, що не може перевищувати 1 073 300 000 грн. (т.1, а.с. 53-58).

Згідно Додаткової угоди № 151308N2-30 від 10.06.2014 року було внесено зміни до вказаного пункту Генеральної кредитної угоди та визначено, що Ліміт Генеральної угоди: 1 312 000 000 грн.(т.1, а.с. 83-84).

Додатковою угодою № 151308N2-31 від 30.07.2014 року було внесено зміни до Генеральної угоди, зокрема крім Банку та Позичальників:

- ОСОБА_6 Креатив;

- Товариства з обмеженою відповідальністю Завод модифікованих жирів;

- Приватного підприємства Еллада;

- Публічного акціонерного товариства Яготинське хлібоприймальне підприємство;

- Товариства з обмеженою відповідальністю Протеїн-Продакшн;

- Товариства з обмеженою відповідальністю Креатив Постач;

- Товариства з обмеженою відповідальністю Креатв Трейд

до Генеральної угоди приєднався Позичальник-8 ТОВ Регіонпродукт-Україна.

Крім того за вищезазначеною Додатковою угодою було внесено зміни до пункту 4.5.1 Генеральної угоди і її Ліміт становив 1 760 000 000грн.

Відповідно до п.п. 4.5.2 Генеральної кредитної угоди Ліміт заборгованості за Кредитним договором встановлюється в порядку та на умовах, визначених у Кредитному договорі, укладеному Банком з Позичальником, який є невід'ємною частиною Генеральної угоди.

Згідно з підпунктом 4.5.3 Генеральної кредитної угоди загальна сума всіх чинних лімітів заборгованості за Кредитними договорами в будь-який момент дії Генеральної угоди не може перевищувати суми загального розміру заборгованості за Генеральною угодою.

У відповідності до пункту 10.1 Генеральної кредитної угоди остання набирає чинності з дати її підписання повноважними представниками Позичальника та Банку і залишається чинною до дати повного виконання сторонами зобов'язань за Генеральною угодою.

Як частково описано вище, у подальшому між сторонами укладено низку Додаткових угод до Генеральної кредитної угоди за №№ з 151308N2-1 по 151308N2-32 про внесення змін до Генеральної кредитної угоди.

Зокрема, додатковою угодою від 14.03.2013 року № 151308N2-23 до Генеральної кредитної угоди преамбулу Генеральної кредитної угоди викладено у новій редакції, згідно з якою було збільшено кількість позичальників:

- Приватне акціонерне товариство "Креатив" Позичальник 1;

- Приватне акціонерне товариство "Завод модифікованих жирів" Позичальник 2;

- Приватне підприємство "Еллада" Позичальник 3;

- Публічне акціонерне товариство "Яготинське хлібоприймальне підприємство" Позичальник 4;

- Приватне акціонерне товариство з іноземними інвестиціями "Протеїн-Продакшн" Позичальник 5;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Креатив Постач" Позичальник 6;

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Креатив Трейд" Позичальник 7 (т.1, а.с. 68-69).

Додатковою угодою від 30.07.2014 року № 151308N2-31 до Генеральної кредитної угоди, зокрема, було змінено преамбулу Генеральної кредитної угоди, викладено її в новій редакції, згідно з якою до переліку позичальників включено також Товариство з обмеженою відповідальністю "Регіонпродукт-Україна" (Позичальник 8) (т.1, а.с.87-92).

В рамках укладеної Генеральної кредитної угоди між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (Банк) та Приватним акціонерним товариством "Креатив" (Позичальник) було укладено кредитний договір від 21.08.2013 року № 151213К17 (т.1, а.с. 96-111).

Згідно пункту 3.3.1 кредитного договору Банк надає Позичальникові Кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на умовах цього Договору (Кредит або кредитна лінія), а Позичальник зобов'язується повернути Кредит, сплатити Проценти за користування Кредитом, комісії та інші платежі, встановлені цим Договором.

Пунктом 3.2.1. кредитного договору зазанчено, що ліміт кредитної лінії: 87 555 000,00 доларів США.

Також згідно пункту 3.2.1. кредитного договору зазначено, що ліміт кредитної лінії не може перевищувати ліміту Генеральної угоди.

Пунктом 3.2.2. кредитного договору визначено, що кінцевий термін погашення Кредиту: 20 серпня 2016 року.

Відповідно до пункту 3.2.3. кредитного договору цілі кредиту: поповнення оборотних коштів, в тому числі для закупівлі насіння соняшника та соєвих бобів.

Згідно до пункту 3.2.4. кредитного договору тип процентної ставки за користування Кредитом за Кредитним договором № 151213К17 фіксована. Проценти за користування Кредитом сплачуються Позичальником, виходячи з встановленої Банком процентної ставки у розмірі 10,5% річних.

Також з матеріалів справи вбачається, що між Публічним акціонерного товариством "Державний експортно- імпортний банк України" (Банк) та Приватним акціонерним товариством "Креатив" (Позичальник) було укладено додаткові договори до Кредитного договору №151213К17 від 28.08.2013 року №151213К17-1, від 11.09.2013 року, №151213К17-2, від 13.09.2013 року, №151213К17-3, від 11.12.2013 року, №151213К17-4, від 13.12.2013 року, №151213К17-5, від 19.12.2013 року, №151213К17-7, від 20.12.2013 року, №151213К17-8, від 23.12.2013 року, №151213К17-9, від 25.12.2013 року. №151213К17-10, від 27.12.2013 року. №151213К17-11, від 11.01.2014 року, №151213К17-13, від 10.06.2014 року, №151213К17-14, від 16.06.2014 року, №151213К17-15, від 07.07.2014 року, №151213К17-16, від 22.07.2014 року, №151213К17-17, від 24.07.2014 року. №151213К17-18, від 28.07.2014 року, №151213К17-19, від 22.08.2014 року, №151213К17-20, від 26.08.2014 року, №151213К17-21, від 10.09.2014 року, №151213К17-22, від 16.10.2014 року, №151213К17-23, від 02.12.2014 року, №151213К17-24, від 30.06.2015 року, №151213К17-25 від 30.06.2015 року (т.1 а.с.116-142).

Відповідно до умов кредитного договору № 151213К17 від 21.08.2013 року ОСОБА_6 "Креатив" зобов'язалося сплачувати комісію за управління кредитом: у розмірі 0,019% від Ліміту заборгованості. За невиконання умов Генеральної угоди та Кредитних договорів комісію за управління було підвищено: 01.05.2015 до 0,119%; 01.08.2015 до 0,339%; 01.11.2015 до 1,509%; 01.01.2016 до 1,829%; 01.03.2016 до 2,229%; 01.06.2016 до 2,248%.

Відповідно до пункту 4.1.2. кредитного договору № 151213К17 від 21.08.2013 року комісія за управління нараховується за період нарахування комісії за управління у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України на дату нарахування, в останній Банківський день місяця, і підлягає сплаті щомісяця з 1 по 7 число місяця, наступного за розрахунковим (у січні та травні - до 15 числа), на рахунок, зазначений у п.3.8 Договору.

Також з матеріалів справи вбачається, що між Публічним акціонерного товариством "Державний експортно- імпортний банк України" (Банк) та Приватним акціонерним товариством "Креатив" (Позичальник) було укладено Кредитний договір від 10.06.2014 року №151214К12 (т.1. а.с. 143-156).

Згідно пункту 3.3.1 кредитного договору Банк надає Позичальникові Кредит шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії на умовах цього Договору (Кредит або кредитна лінія), а Позичальник зобов'язується повернути Кредит та сплатити Проценти за користування Кредитом, комісії та інші платежі встановлені цим Договором (пункт 3.1 Кредитного договору №151214К12).

Пунктом 3.2.1. кредитного договору зазначено, що Ліміт кредитної лінії: 20 000 000,00 доларів США.

Пунктом 3.2.2. кредитного договору визначено, що кінцевий термін погашення Кредиту: 09 червня 2017 року.

Відповідно до пункту 3.2.3 кредитного договору цілі кредиту: рефінансування витрат на придбання сировини (насіння соняшника).

Тип процентної ставки за користування Кредитом за Кредитним договором № 151214К12 змінювана (плаваюча).

Згідно з статті 1 Договору № 151214К12 від 10.06.2014 року "Базова ставка LIBOR для доларів США (індекс)" означає ставку пропозиції депозитів на Лондонському міжбанківському ринку для шестимісячних депозитів у доларах США, що визначається Британською банківською асоціацією, (заокруглену в більший бік до найближчої 1/100 1%), дійсну (з датою валютування) на "27"грудня та "27" червня кожного року дії Договору, або, у разі якщо на зазначені дати таку ставку не було визначено, на найближчий попередній день, коли визначалася така ставка. Процентна ставка за Кредитом з урахуванням Фінансової вигоди внаслідок Участі ЄІБ (процентна ставка за Кредитом) встановлюється таким чином: Базова ставка LIBOR_6m USD+8,15% річних, але не менше ніж 8,5% річних, та не більше 17,0% річних.

Пунктом 3.2.4 кредитного договору визначено, що порядок зміни процентної ставки за Кредитом визначено підпунктами 3.5.2, 3.5.3 та 3.5.4 цього Договору.

З матеріалів справи вбачається, що між Публічним акціонерного товариством "Державний експортно- імпортний банк України" (Банк) та Приватним акціонерним товариством "Креатив" (Позичальник) було укладено додаткові договори до Кредитного договору №151214К12 від 22.08.2014 року №151214К12-1, від 30.06.2015 №151214К12-2 (т.1, а.с.162-167).

Відповідно до умов кредитного договору № 151214К12 від 10.06.2014 року ОСОБА_6 "Креатив" зобов'язалося сплачувати комісію за управління кредитом: у розмірі 0,5% річних від Ліміту кредитної лінії. За невиконання умов Генеральної угоди та Кредитних договорів комісію за управління було підвищено: 01.05.2015 до 0,6% річних; 01.08.2015 до 0,82% річних; 01.11.2015 до 1,99% річних; 01.01.2016 до 2,31% річних; 01.03.2016 до 2,71% річних; 01.06.2016 до 3,21% річних.

Відповідно до пункту 4.1.3. кредитного договору №151214К12 від 10.06.2014 року комісія за управління нараховується за період нарахування комісії за управління у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України на дату нарахування, в останній Банківський день місяця, і підлягає сплаті щомісяця з 1 по 7 число місяця, наступного за розрахунковим (у січні та травні - до 15 числа), на рахунок, зазначений у пункті 3.8 цього Договору.

Також з матеріалів справи вбачається, що між Публічним акціонерного товариством "Державний експортно- імпортний банк України" (Банк) та Приватним акціонерним товариством "Креатив" (Позичальник) було укладено кредитний договір від 19.09.2014 року №151214К116/ЕЕР-17-ЕХІМ (т.1, а.с.168-185).

Згідно з пункту 2.1 кредитного договору №151214К116/ЕЕР-17-ЕХІМ банк надає Позичальникові Кредит шляхом відкриття не відновлювальної кредитної лінії в рамках реалізації спільного з МБРР Проекту з енергоефективності на умовах цього Договору, а Позичальник зобов'язується повернути Кредит та сплатити Проценти за Кредитом, комісії та інші платежі, встановлені цим Договором.

Пунктом 2.3.1. кредитного договору Ліміт кредитної лінії є 5 266 437,00 доларів США.

Також згідно пункту 2.3.1. сума Основного боргу в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на кожну поточну дату не може перевищувати 74 237 145,28 грн.

Пунктом 2.4. кредитного договору визначено, що кінцевий термін погашення кредиту: 18 вересня 2019 року.

Відповідно до пукнту 3.1.1. кредитного договору тип процентної ставки за Кредитом: змінювана (плаваюча).

Згідно з статті 1 кредитного Договору № 151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014 року "Базова ставка LIBOR для доларів США означає ставку пропозиції на Лондонському міжбанківському ринку для шестимісячних депозитів у доларах США, що визначається Британською банківською асоціацією (заокруглена в більший бік до сотих (два знаки після коми), дійсна (з Датою валютування (value date)*) на "15" квітня та "15" жовтня кожного року дії Договору, або, у разі якщо на зазначені дати таку ставку не було визначено, на найближчий попередній день, коли визначалася така ставка. Розмір процентної ставки за Кредитом визначається таким чином: Базова ставка LIBOR для доларів США (6м) + 8,68% річних, але не менше ніж 9% річних та не більше 17,0% річних.

На дату підписання сторонами цього Договору Базова ставка LIBOR для доларів США (6м) становить 0,32% річних.

Відповідно до пункту 3.1.2. кредитного договору Розмір процентної ставки за Кредитом на дату підписання сторонами цього Договору становить 9,0% річних (Базова ставка LIBOR для доларів США (6м) (0,32% річних+8,68% річних, але не менше ніж 9% річних та не більше ніж 17% річних).

Згідно пункту 3.1.3. кредитного договору розмір процентної ставки за Кредитом змінюється у випадках та в порядку, які передбачені пунктом 4.1 цього Договору.

Проценти за Кредитом нараховуються протягом усього строку користування Кредитом на залишок Основного боргу на кінець календарного місяця за кожен день користування Кредитом на основі Банківського року.

Також, з матеріалів справи вбачається, що між Публічним акціонерного товариством "Державний експортно- імпортний банк України" (Банк) та Приватним акціонерним товариством "Креатив" (Позичальник) було укладено додаткові договори до Кредитного договору №151214К116/ЕЕР-17-ЕХІМ від 02.12.2014 року №151214К116/ЕЕР-17-ЕХІМ-1, від 30.06.2015 року №151214К116/ЕЕР-17-ЕХІМ-2 (т.1. а.с.201-203).

Відповідно до умов кредитного договору №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014 року ОСОБА_6 "Креатив" зобов'язалося сплачувати комісію за управління кредитом: у розмірі 0,5% річних від Ліміту кредитної лінії. За невиконання умов Генеральної угоди та Кредитних договорів комісію за управління було підвищено: 01.05.2015 року до 0,6% річних; 01.08.2015 року до 0,82% річних; 01.11.2015 до 1,99% річних; 01.01.2016 до 2,31% річних; 01.03.2016 року до 2,71% річних; 01.06.2016 до 3,21% річних.

Згідно з пункту 6.8. кредитного договору №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014 року сплата комісії за управління (крім комісії за управління за останній період сплати такої комісії) має здійснюватись позичальником з 1 по 7 число кожного місяця (у січні та травні - по 15 число) у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України на дату останнього банківського дня попереднього місяця. Протягом цього періоду сплачується комісія за управління за попередній місяць.

Комісію за зобов'язання за кредитним договором № 151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014 у розмірі 0,75% річних від різниці між Лімітом кредитної лінії та Основним боргом.

Відповідно до пункту 6.10. вищезазначеного кредитного договору сплата комісії за зобов'язання (крім комісії за зобов'язання за останній період сплати такої комісії) має здійснюватись позичальником з 1 по 7 число кожного місяця (у січні та травні - по 15 число) у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України на дату останнього банківського дня попереднього місяця. Протягом цього періоду сплачується комісія за зобов'язання за попередній місяць.

Згідно до умов кредитних договорів Позичальник (ОСОБА_6 Креатив) взяв на себе зобов'язання погашати кредити, сплачувати проценти за користування кредитом, комісію за управління кредитною лінією, а також виконувати інші зобов'язання за кредитними договорами.

Будь-який з платежів позичальника по погашенню кредиту, оплаті процентів за користування кредитом, здійснюється у валюті кредиту, а інші платежі за Генеральною угодою та/або кредитним договором - у національній валюті.

Між ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" (Кредитом), ОСОБА_6 Креатив (Позичальник) та ТОВ "Регіонпродукт-Україна" (Поручитель) було укладено договір поруки від 30.07.2014 року № 151214Р25 (т.1, а.с. 204-206).

Згідно з пунктів 3.1, 3.2 Договору поруки Поручитель зобов'язався перед Кредитором солідарно відповідати за своєчасне повне виконання Позичальником Основного зобов'язання.

У випадку невиконання Позичальником Основного зобов'язання Кредитом має право вимагати виконання цього зобов'язання у Поручителя та/або Позичальника, як у солідарних боржників.

Між Кредитором, Позичальником та Поручителем було укладено Договір від 30.06.2015 року про внесення змін № 151214Р25-1 до Договору поруки № 151214Р25 від 30.07.2014 року (т.1, а.с.207).

Згідно з п.п. 1, 2 договору поруки Поручитель підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з усіма змінами, що були внесені до Генеральної кредитної угоди № 151308N2 від 17.11.2008 року після дати укладення Договору поруки, починаючи з додаткової угоди № 151308N-31 від 30.07.2014 року до додаткової угоди № 151308N-32 від 22.08.2014 року.

Підставою для звернення Банку з первісним позовом є те, що Позичальник порушив зобов'язання за кредитними договорами, внаслідок чого Банк звернувся із позовом про стягнення з Поручителя - ТОВ "Регіонпродукт-Україна", як солідарного з Позичальником боржника за основним зобов'язанням, простроченої заборгованості за Генеральною кредитною угодою та укладеними в її рамках кредитними договорами, розмір якої станом на 10.08.2016 складає суму простроченої заборгованості за Кредитними договорами: №151213К17 від 21.08.2013, № 151214К12 від 10.06.2014 та № 151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014, укладеними в рамках Генеральної кредитної угоди №151308N2 від 17.11.2008 між позивачем та третьою особою, в розмірі 123 771 979,48 доларів США та 576 828 782,87 грн.

Обґрунтовуючи свій зустрічний позов ТОВ Регіонпродукт-Україна вказує на те, що зі змісту договору від 13.06.2015 №151214Р25-1 про внесення змін до договору поруки від 30.07.2014 №151214Р25 Поручитель підтверджував, що він ознайомлений і погоджується з усіма змінами, що були внесені до Генеральної кредитної угоди від 17.11.2008 №151308N2 після дати укладання договору поруки, починаючи з додаткової угоди № 151308N2-31 від 30.07.2014 та додаткової угоди №151308N2-32 від 22.08.2014 до зазначеної Генеральної кредитної угоди.

Про існування решти тридцяти додаткових угод та їх зміст до Генеральної угоди Поручителя не повідомляли, що, на думку ТОВ "Регіонпродукт-Україна", суперечить вимогам частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України та є підставою вважати, що порука є припиненою.

ТОВ "Регіонпродукт-Україна"стверджує, що за кредитним договором від 21.08.2013 року №151213К17 його також не було ознайомлено з усіма змінами до нього. Так, з моменту його укладення та до 30.06.2015 включно (дата укладення додаткового договору № 151213К17-25 від 30.06.2015) було внесено 25 змін шляхом підписання додаткових договорів до нього, однак Поручитель по кредитному договору №151213К17 був ознайомлений лише з двома додатковими договорами, а зі змістом інших додаткових договорів Поручителя не було ознайомлено.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Господарським судом вірно встановлено, що укладений мід позивачем та Позичальником ОСОБА_6 Креатив правочин за своїм змістом та правовою природою є кредитним договором, а тому саме умови укладеного сторонами договору зі всіма змінами та відповідні положення статей параграфів 1, 2 глави 71 підрозділу І розділу III Цивільного кодексу України, регулюють права та обов'язки сторін, що виникають при одержанні та поверненні кредиту.

В той же час, колегія суддів погоджується з господарським судом, що спочатку необхідно розглянути зустрічний позов, оскільки в результаті його розгляду буде можливий подальший розгляд первісного позову, так як останній ґрунтується на поруці, яку у зустрічному позові ТОВ Регвіонпродукт-Україна просить визнати припиненою, а також Договір поруки просить визнати недійсним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Тобто обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Згідно з частиною 1 статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту зазначеної норми випливає, що припинення поруки спричинюють такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Водночас порука не припиняється, якщо поручитель надав свою згоду на зміну умов основного зобов'язання. Згода поручителя надається в порядку та у спосіб, який передбачений договором поруки.

Зокрема, у разі якщо поручитель під час укладення договору поруки погодив встановлення у майбутньому розміру процентної ставки за кредитним договором на підставі додаткових договорів, то таке встановлення процентної ставки за додатковими договорами не є збільшенням обсягу відповідальності поручителя і не може бути підставою для припинення договору поруки згідно зі статтею 559 Цивільного кодексу України. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17.01.2011 у справі №5020-10/012.

Під Основним зобов'язанням згідно зі статтею 1 Договору поруки сторони розуміють зобов'язання Позичальника, передбачені Кредитною угодою, щодо відшкодування суми кредиту, процентів, штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, пов'язаних з наданням та обслуговуванням кредиту.

Кредитна угода (стаття 1 Договору поруки) Генеральна угода № 151308N2 від 17.11.2008 року з усіма чинними кредитними договорами, які укладаються в рамках Генеральної угоди, їй підпорядковуються та є Додатками до Генеральної угоди, є невід'ємними її частинами та складають єдиний документ, укладена між Позичальником, Поручителем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод модифікованих жирів", Приватним підприємством "Еллада", Товариством з обмеженою відповідальністю "Протеїн-Продакшн", Товариством з обмеженою відповідальністю "Креатив Постач", Товариством з обмеженою відповідальністю "Креатив Трейд" та Кредитором, відповідно до якої Кредитор при виконанні Боржником певних її умов проводить кредитні операції в межах ліміту, встановленого в розмірі, що не перевищує 1 760 000 000,00 гривень на визначених Кредитною угодою умовах, строком погашення 15.11.2024 з нарахуванням процентів, комісій та інших платежів у відповідності до умов Кредитної угоди.

Відповідно до пункту 2.1.6. Договору поруки Поручитель ознайомився з умовами Кредитної Угоди (включаючи всі додатки до Кредитної угоди, що були чинними на дату укладення цього Договору), укладеної між Кредитором і Позичальником, поінформований про фінансово-економічний стан Позичальника і повністю розуміє свої обовязки згідно з цим Договором.

Отже пунктом 2.1.6. Договору поруки спростовуються доводи позивача за зустрічним позовом та доводи скаржника щодо його неознайомлення із всіма додатками Кредитної угоди (Генеральної угоди, Кредитними договорами, укладеними в її межах та Додатковими угодами до останніх).

Пунктом 2.1.7 Договору поруки від 30.07.2014 року визначено, що Поручитель надає згоду на забезпечення цією порукою всіх зобов'язань Позичальника за Кредитною угодою, в тому числі з урахуванням всіх змін та доповнень до Кредитної угоди, що будуть укладені в майбутньому.

Згідно із нормами ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням, зокрема, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, а також можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч. 2, ч. З ст. 6 ЦК України).

Стаття 559 ЦК України не конкретизує, коли саме має бути надана згода поручителя на зміну зобовязання, внаслідок чого відбувається збільшення обсягу відповідальності поручителя. Отже визначення такої згоди в договорі заздалегідь не суперечить нормам ст. 559 ЦК України. Такої ж позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який в своїй ухвалі від 06.07.2016 у справі №2-1451/11.

Отже, сторони Договору поруки на власний розсуд визначили умови пп. 2.1.7 п. 2.1 Договорів поруки, відповідно до яких Поручителем надано беззаперечну згоду на забезпечення порукою змін та доповнень, що будуть внесені до Генеральної угоди та Кредитних договорів в майбутньому і така умова Договорів поруки не суперечить чинному законодавству і відповідає вимогам ст. 559 ЦК України.

Враховуючи зазначене, будь-які зміни до забезпеченого порукою зобовязання, що вносились після укладання Договорів поруки є такими, що вносились за попередньою згодою поручителя, викладеною в Договорах поруки і відповідно відсутні підстави, передбачені ст.559 ЦК України для припинення поруки внаслідок внесення таких змін.

Слід також зазначити, що ні норма ст. 559 ЦК України, ні будь-які інші норми чинного законодавства України, не встановлюють жодних обмежень щодо того, у якій формі (усній, простій письмовій або письмовій з нотаріальним посвідченням) та яким чином (у вигляді окремого документа або в договорі поруки) має надаватись відповідна згода Поручителя. Договори поруки також не встановлюють будь-яких обмежень щодо такої згоди.

В будь-якому випадку перед внесенням всіх змін до забезпеченого порукою зобовязання (Генеральна угода та Кредитні договори) отримувалась безпосередня згода Поручителя.

Так, у Договорі про внесення змін до Договору поруки від 30.06.2015року Поручителем було підтведжено, що він ознайомлений і погоджується з усіма умовами кредитних договорів, що були укладені між Кредитором та Позичальником в рамках Генеральної угоди, а саме: кредитного договору №151213К17 від 21.08.2013, кредитного договору №151214К12 від 10.06.2014, кредитного договору №151214К116/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014.

Поручителем підтверджено, що він був ознайомлений і погоджується з усіма змінами до: Кредитного договору № 151213К17 від 21.08.2013, починаючи з додаткового договору № 151213К17-20 від 22.08.2014 до додаткового договору № 151213К17-25 від 30.06.2015; кредитного договору №151214К12 від 10.06.2014, починаючи з додаткового договору № 151214К12-1 від 22.08.2014 до додаткового договору №151214К12-2 від 30.06.2015; кредитного договору №151214К116/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014, починаючи з додаткового договору № 151214К116/ЕЕР-17-ЕХІМ-1 від 02.12.2014 до додаткового договору № 151214К116/ЕЕР-17-ЕХІМ-2 від 30.06.2015.

Вищезазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги проте, що Договір поруки № 151214Р25-1 від 30.06.2015 року про забезпечення зобовязань за кредитним договором № 151213К17 від 21.08.2013, кредитним договором № 151214К12 від 10.06.2014, кредитним договором № 151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014 року не укладався.

Також, згідно з пунктам 3 та 4 спірного договору від 30.06.2015 року про внесення змін до договору поруки, якими сторони визначили, що Поручитель підтверджує і погоджується, що зміни, внесені після дати укладення договору поруки до Генеральної угоди та кредитних договорів, вносилися за його попередньою згодою та що Поручитель підтвердив, що порука залишатиметься чинною й після укладення кредитних договорів від 21.08.2013, 10.06.2014, 19.09.2014 та внесених до них та до Генеральної кредитної угоди змін.

Отже зі змісту Договору поруки та Договору про внесення до нього змін від 30.06.2015 випливає, що Поручитель ознайомлений з Генеральною угодою, Кредитними договорами № 151213К17 від 21.08.2013, № 151214К12 від 10.06.2014, № 151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014 з усіма, без винятку, внесеними змінами, про що чітко зазначено у Договорі поруки та Договору про внесення змін до нього, чим спростовуються доводи позивача за зустрічним позовом щодо його необізнаності про всі зміни до вказаних договорів, і, як наслідок, про збільшення обсягу зобовязань Позичальника ОСОБА_6 Креатив за вказаними кредитними договорами, яке здійснювалось без згоди Поручителя.

Таким чином, відповідно до положень зазначеного Договору про внесення змін, зокрема, Поручитель підтвердив, що всі зміни, які були внесені до Генеральної угоди після дати укладення Договору поруки, вносилися за його попередньою згодою та після укладення Кредитних договорів та внесення змін до Генеральної угоди та Кредитних договорів, порука, надана згідно з Договорами поруки, залишатиметься чинною.

Як встановлено матеріалами справи, після укладення зазначеного вище Договору про внесення змін, до Генеральної угоди та укладених в її рамках кредитних договорів зміни не вносились.

Отже, згоди, надані Поручителем на внесення зазначених вище змін до забезпеченого порукою зобовязання є очевидними і відображають волевиявлення Поручителя.

Таким чином, твердження Скаржника, а також доводи, викладені як в зустрічній позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, щодо того, що Поручитель у передбаченому законом та договором порядку не надавав згоди на вищезазначені зміни зобовязання не відповідають дійсності і спростовуються матеріалами справи.

Також, відповідно до тексту Договору про внесення змін, а також згідно із фактичними обставинами справи, Поручитель не мав жодних сумнівів щодо вказаних змін і лише підтвердив надання своїх попередніх згод на їх внесення та чинність поруки після їх внесення.

Враховуючи вищезазначене, безсумнівним є:

- обізнаність Поручителя про зміст описаних вище змін до забезпечуваного порукою зобовязання,

- очевидність згод, що надавались Поручителем на внесення кожних з таких змін,

- попередній характер таких згод та втілення в них дійсного і реального волевиявлення Поручителя, що існувало на момент надання цих згод та внесення таких змін, що свідчить по наявність у Поручителя зобовязань за Договором поруки в повному обсязі.

Щодо відсутності збільшення відповідальності Відповідача, як Поручителя, в результаті внесення змін до Генеральної угоди та Кредитних договорів, слід зазначити, що сума лімітів Кредитних договорів, в тому числі тих, що були укладені в рамках Генеральної угоди після укладання Договору поруки-1 не перевищували ліміт Генеральної угоди, визначений в п. 4.5.1 ст. 4 Генеральної угоди та ст.1 Договору поруки-1.

Так, станом на момент укладення Кредитного договору №151214К16/ЕЕР-17- ЕХІМ та включення його до переліку кредитних договорів, що діють в рамках Генеральної угоди (додаткова угода № 151308N2-32 від 19.09.2014 до Генеральної угоди), сума лімітів/ наданих позичкових коштів за Кредитними договорами № №151214К12 та №151214К12 становила - 107 555 000,00 дол. США, що еквівалентно 1 444 908 174,82 грн. за курсом, встановленим Національним банком України на 19.09.2014 (1 дол. США = 13,434133 грн.).

З урахуванням ліміту, встановленому в Кредитному договорі №151214К16/ЕЕР- 17-ЕХІМ (5 266 437,00 дол. США, що еквівалентно 70 750 015,09 грн. за курсом, встановленим Національним банком України на 19.09.2014 (1 дол. США = 13,434133 грн.), загальна сума лімітів за вказаними Кредитними договорами становила - 1 515 658 189,91 грн. (1 515 658 189,91 + 70750 015,09), що на 244 341 810,09 грн. менше встановленого у Генеральній угоди ліміту (1 760 000 000,00 грн. - 1 515 658 189,91 грн.).

Беручи до уваги зазначене, є обґрунтованим висновок, що внаслідок укладення відповідних кредитних договорів, в тому числі Кредитного договору №151214К16/ЕЕР-17- ЕХІМ сума виданих кредитних коштів не перевищувала ліміту, визначено п. 4.5 ст. 4 Генеральної угоди в розмірі 1 760 000 000,00 грн.

Норма ч. 1 ст. 559 ЦК України пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності на це згоди поручителя та зумовленим такою зміною збільшенням обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов'язання, забезпеченого порукою.

В той же час, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України (до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у своїх постановах від 18.11.2015 у справі № 3-988гс15 та від 05.02.2014 у справі № 6-160цс13).

Норма у ст. 553 ЦК України визначає поруку як договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Порука має похідний характер від забезпечуваного нею зобов'язання - своєчасного повернення кредиту за кредитним договором, а тому обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору. яким визначено обсяг зобов язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 17.01.2011 у справі № 3- 62г10).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1 та ч. 2 ст. 554 ЦК України).

Пленум Вищого господарського суду України (надалі за текстом - Пленум ВГСУ) у пп. 4.1.2. п. 4.1. своєї постанови №1 від 24.11.2014 зазначив, що обсяг зобов'язань поручителя повинен бути визначений умовами договору поруки та узгоджений з умовами кредитного договору. Якщо у договорі поруки не визначено умови забезпечення зобов'язання (розмір і строк виконання зобовязання, розмір процентів тощо), проте з умов договору можливо встановити, яке саме зобов'язання було або буде забезпечене порукою, чи в договорі поруки є посилання на договір, що регулює забезпечене зобов'язання з відповідними умовами, то у такому випадку відсутні підстави для визнання цього договору поруки недійсним.

Отже, з умов Договору поруки, враховуючи положення п.2.1.7. Договору поруки, щодо надання Поручителем згоди на внесення змін до Генеральної угоди та Кредитних договорів в майбутньому, вбачається, що дія поруки Поручителя розповсюджена на забезпечення зобовязань за Кредитною угодою (Генеральною угодою) в повному обсязі - в тому числі, з урахуванням всіх змін та доповнень до Кредитної угоди (Генеральної угоди), що будуть укладені в майбутньому.

Таким чином, обсяг відповідальності Поручителя за виконання зобовязань за Генеральною угодою не міг збільшитися порівняно з обсягом відповідальності, на яку він погодився при укладенні Договору поруки, а відтак необхідність отримання додаткової згоди Поручителя на внесення змін до Кредитної угоди (Генеральної угоди) відсутня.

Верховний Суд України, здійснюючи аналіз застосування судами законодавства, яке регулює поруку як вид забезпечення виконання зобов'язання (лист від 01.02.2015) зауважив, що норми ЦК України, якими врегульовано відносини поруки, мають диспозитивний характер, надаючи можливість сторонам врегулювати на свій розсуд переважну частину умов договору, зокрема, щодо обсягу зобов'язання поручителя, характеру зобов'язання поручителя тощо.

Також, в абз. 5 та абз.7 пп. 4.1.6. п. 4.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 24.11.2014 №1 зазначено, що у разі якщо поручитель під час укладення договору поруки погодив встановлення у майбутньому розміру процентної ставки за кредитним договором на підставі додаткових договорів, то таке встановлення процентної ставки за додатковими договорами не є збільшенням обсягу відповідальності поручителя і не може бути підставою для припинення договору поруки згідно із статтею 559 ЦК України.

Відповідно ло матеріалів справи Поручитель під час укладення Договору поруки погодився з умовами Генеральної угоди і Договору поруки, та, відповідно, надав беззаперечну згоду на встановлення у майбутньому окремими кредитними договорами, зокрема, розміру процентів, комісій, неустойки та інших платежів, тобто взяв на себе ; відповідальність за невиконання Позичальниками, визначених відповідними кредитними договорами, зобовязань, в тому числі у разі їх збільшення чи зменшення.

Резюмуючи все вищезазначене, очевидним є, що:

- ні стаття 559 ПК України, ні будь-які інші норми чинного законодавства України, не встановлюють жодних обмежень щодо того, у якій формі (усній, простій письмовій або письмовій з нотаріальним посвідченням) та яким чином (у вигляді окремого документа або в договорі поруки) вказана згода може надаватись. Договір поруки також не встановлює будь-яких обмежень щодо такої згоди;

- саме Договором поруки надана згода на можливу зміну умов Генеральної угоди та відповідних Кредитних договорів, що є домовленістю сторін та відповідає зазначеній вище правовій позиції Вищого господарського суду України;

- шляхом укладення Договору про внесення змін сторони підтвердили наявність зазначених вище правовідносин поруки, в тому числі в звязку зі змінами умов Генеральної угоди та відповідних кредитних договорів, а також те, що зміни до основного зобовязання вносились за попередньої згоди Поручителя, а отже відсутній, передбачений приписами ч. 1 ст. 559 ЦК України юридичний склад припинення поруки за Договором поруки.

З огляду на викладене, доводи апелянта стосовно наявності факту збільшення обсягу зобовязань Поручителя без його згоди є незаконними та необгрунтованими, що цілком обґрунтовує наявність правових підстав для залишення оскаржуваного рішення без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Водночас, ТОВ "Регіонпродукт-Україна" у зустрічному позові та ареляційній скарзі посилається на введення його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме не ознайомлення його з усіма змінами до Генеральної кредитної угоди №151308N2 від 17.11.2008, а відтак просить визнати договір поруки від 30.07.2014 № 121514Р25 недійсним з огляду на положення статті 230 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів вважає зазначені твердження безпідставними, з огляду на наступне.

Так, обставини які мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідно до п. 7 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною'(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.І-З, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.І ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 N 11 (із змінами і доповненнями) роз'яснено, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину.

У пункті 20 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року роз'яснено, що на відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Як вбачається з матеріалів справи при зверненні з зустрічним позовом, а також в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що при укладенні оспорюваного договору Відповідача було введено в оману, при цьому зазначені доводи не підтверджено жодним доказом.

В той же час, колегія суддів звертаємо увагу, що ТОВ «Регіонпродукт-Україна» є стороною Генеральної угоди, а отже твердження Відповідача про не ознайомлення його зі всіма змінами до Генеральної угоди є безпідставними, оскільки всі внесені зміни є невідємною частиною Генеральної угоди (оригінал Генеральної угоди з усіма змінами і доповненнями скріплений, зокрема, печаткою Скаржника, був оглянутий та досліджений судом 1-ї інстанції).

Враховуючи вищевикладене, господарським судом було правомірно відмовлено у задоволенні зустрічного позову повністю.

Щодо доводів апеляційної скарги про не розповсюдження умов договору поруки на забезпечення зобовязань за кредитними договорами, укладеними в рамках Генеральної угоди колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалося вище відповідно до ст. 1 Договору поруки визначено, що термін Основне зобовязання у даному договорі використовується у такому значенні: зобовязання Позичальників, передбачені Кредитною Угодою, щодо відшкодування суми кредиту, процентів, штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, повязаних з наданням та обслуговуванням кредиту.

Разом з тим, термін Кредитна Угода використовується у наступному значенні: Генеральна кредитна угода від 17.11.2008 № 151308N2, з усіма чинними кредитними договорами, які укладаються в рамках Генеральної угоди, їй підпорядковуються та є Додатками до Генеральної угоди, є невідємними її частинами та складають єдиний документ, відповідно до якої Кредитор при виконанні боржником певних її умов проводить кредитні операції в межах ліміту, встановленого в розмірі, що не перевищує 1 760 000 000,00 (один мільярд сімсот шістдесят мільйонів,00) гривень на визначених Кредитною угодою умовах, строком погашення 15.11.2024, з нарахуванням процентів, комісій га інших платежів у відповідності до умов Кредитної угоди.

В свою чергу, пунктами 4.1., 4.2. ст. 4 Генеральної угоди (в редакції чинній на момент укладення Договору поруки) встановлено, що відповідно до положень та умов цієї Генеральної угоди Банк проводить Кредитні операції в межах лімітів, визначених п. 4.5 Генеральної угоди, на підставі та з урахуванням умов Кредитного договору, укладеного в рамках цієї Генеральної угоди. Кредитні договори укладаються Сторонами за умови позитивного рішення Банку відповідно до конкретних потреб Позичальника у фінансуванні та інших домовленостей між сторонами і повинні визначати валюту та суму кредиту чи Ліміт кредитної лінії, термін користування кредитними коштами, розмір процентів за користування кредитом, комісій та інших платежів за Кредитним договором, рахунки для обслуговування кредиту, графік надання та погашення кредиту та інші умови.

Згідно зі ст. 2 Генеральної угоди для цілей останньої термін Кредитний договір означає будь-який договір, угоду, правочин, що передбачає здійснення Кредитних операцій та який укладається сторонами в рамках цієї Генеральної угоди і є її додатком.

Додатком 1 до Генеральної угоди (в редакції додаткової угоди №151308N2-32 до Генеральної угоди, підписаної, зокрема, ТОВ «Регіонпродукт-Україна») визначено перелік кредитних договорів, які є такими, що діятимуться в рамках Генеральної угоди, і є додатками до Генеральної угоди, зокрема:

- Кредитний договір №151213К17 від 21.08.2013 укладений з Позичальником;

- Кредитний договір №151214К12 від 10.06.2014 укладений з Позичальником;

- Кредитний договір №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014 укладений з Позичальником.

З огляду на викладене, твердження Скаржника про не розповсюдження умов договору поруки на забезпечення зобовязань за кредитними договорами, укладеними в рамках Генеральної угоди є безпідставними, як і твердження про відсутність істотних умов в Генеральній угоді.

Доводи апеляційної скарги про те, що Генеральна угода не є кредитним договором, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вищезазначені кредитні договори є невідємною частиною Генеральною угоди.

Розглядаючи первісний позов у даній справі колегія суддів враховує наступне.

В силу вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (стаття 1056-1 Цивільного кодексу України).

Матеріали справи свідчать, що Банк свої зобов'язання за кредитними договорами по наданню Позичальнику кредиту виконав належним чином. Вказані обставини не заперечуються сторонами у справі та ОСОБА_6 "Креатив".

Відкриття Банком Позичальникові кредитних ліній (надання Кредитів), обумовлених у Кредитних договорах №№151213К17, 151214К12, 151214К116/ЕЕР-17-ЕХІМ, відображено на відповідних рахунках Позичальника, відкритих на виконання Банком умов вказаних кредитних договорів, про що Банком надано господарському суду відповідні виписки по рахункам Позичальника (том 2, а.с. 1-67).

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що Банком не надано всіх необхідних первинних документів, що підтверджують видачу коштів та рух коштів взагалі, а надані виписки не відносяться до поточних рахунків ОСОБА_6 «Креатив» і не підтверджують факт видачі та повернення кредитних коштів, з огляду на наступне.

В матеріалах справи містяться наступні документи:

- розрахунок заборгованості ОСОБА_6 «Креатив», заявлений в заяві про збільшення розміру позовних вимог, з додатками;

- виписки по рахункам ОСОБА_6 «Креатив» (із зазначенням сплат за Кредитними договорами);

- копії платіжних доручень (докази видачі кредитних коштів);

- меморіальні ордери, що підтверджують факт надання ОСОБА_6 «Креатив» кредитних коштів;

- меморіальні ордери, що підтверджують факт сплати заборгованості за процентами, комісіями.

Крім того, за клопотанням Скаржника та на виконання вимог суду 1-ї інстанції Банком було долучено до матеріалів справи документи, що були підставою для здійснення платежів, надані численні усні та письмові пояснення щодо розміру та складу позовних вимог до Відповідача, надано повний пакет доказів, що підтверджують розмір позовних вимог Банку.

Більш того, факт отримання грошових коштів, у зазначеному позивачем розмірі, підтверджує й безпосередньо позичальник ОСОБА_6 «Креатив».

У зв'язку з невиконанням Позичальником Приватним акціонерним товариством "Креатив", умов Кредитних договорів №№ 151213К17, 151214К12, 151214К116/ЕЕР-17-ЕХІМ, Банком було направлено на адресу Поручителя повідомлення про порушення зобов'язань від 13.11.2015 № 195-03/7121 (том 2, а.с. 68-71), яке було отримано Товариством з обмеженою відповідальністю "Регіонпродукт-Україна" 03.12.2015 (том 2, а.с. 75).

Крім того у зв'язку із тривалим невиконанням Позичальником умов Кредитних договорів Банк звернувся до ОСОБА_6 "Креатив" з вимогою від 13.06.2016 № 195-03/2547 про дострокове повернення кредитних коштів, а також нарахованих процентів, пені, 3% річних та інфляційних втрат (том 4, а.с.145-146).

Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, якою відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України є пеня.

Сторони в кредитних договорах узгодили умову про те, що розмір пені за прострочення позичальником платежів - подвійна облікова ставка Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, виходячи з наведених норм та матеріалів справи, у Банка виникло право вимагати з Позичальника дострокового повернення кредитних коштів та нарахованих процентів, а також пені, 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення сплати вказаних сум.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі статтею 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Розрахунки відповідних сум заборгованості, які здійснені Банком, було надано до матеріалів справи (том 4, а.с. 4-55).

Вказані письмові докази є зведеними документами бухгалтерського обліку, що у зрозумілій, узагальненій формі, з урахуванням передбачених договором відсотків, штрафів, строків погашення та періоду нарахування показують існуючий борг Позичальника.

Наявний розрахунок заборгованості, наданий Банком, є зрозумілим та відповідає договірним відносинам з відповідачем.

Крім того, на підтвердження позовних вимог Банком було подано до суду детальні пояснення, зокрема, щодо:

- розрахунку заборгованості за Кредитними договорами, в тому числі по ставці LIBOR;

- суми та дати надання ОСОБА_6 «Креатив» кредитних коштів за Кредитними договорами;

- суми та дати погашення заборгованості із зазначенням номеру та дати розрахункового документа;

- обґрунтування грошових зобовязань ОСОБА_6 «Креатив» по нарахованим відсоткам, комісіям та штрафним санкціям.

Відтак, AT «Укрексімбанк» було виконано всі вимоги суду щодо надання пояснень та відповідних доказів, що підтверджують розмір та склад позовних вимог Банку до Відповідача, а господарським судом надано їм належної оцінки.

Відповідно до пункту 2.6. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

У звязку з чим, стосовно підтвердження наявності заборгованості ОСОБА_6 «Креатив» слід звернути увагу суду на прийняті господарськими судами рішення про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_6 «Креатив», що набрали законної сили, у справах №912/163/16, 912/3136/16, 912/15/16, 912/20/16.

З матеріалів справи вбачається, що Доказів сплати Позичальником - ОСОБА_6 "Креатив" та/або Поручителем - ТОВ "Регіонпродукт-Україна" суми заборгованості за кредитними договорами № 151213К17 від 21.08.2013, №151214К12 від 10.06.2014 та № 151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014, укладеними в рамках Генеральної кредитної угоди № 151308N2 від 17.11.200 року у матеріалах справи відсутні.

На підставі викладеного, встановивши порушення зобов'язань Поручителем ТОВ "Регіонпродукт-Україна" та виникнення у Банку права вимоги, господарський суд правомірно визнав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заявленої заборгованості з відповідача, як поручителя.

При цьому, господарським судом враховано, що відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Частина 1 статті 533 Цивільного кодексу України встановлює загальне правило, відповідно до якого грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Між тим, диспозиція норми частини 3 цієї статті дозволяє використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Аналогічний режим використання національної та іноземної валюти при виконанні грошових зобов'язань передбачений Господарським кодексом України. Зокрема, частиною 2 статті 198 Господарського кодексу України встановлено, що грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях; грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Як вбачається із матеріалів справи операції Банку в іноземній валюті здійснюються на підставі виданих Національним банком України генеральних ліцензії на здійснення валютних операцій №2 від 05.10.2011 та №2-2 від 30.09.2016 (а.с. 67-71, том 5).

Не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 р. у справі № 6-190цс15).

З огляду на вказану правову позицію, наявність у Банка Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, правомірним є заявлення до стягнення боргу в іноземній валюті доларах США.

Заперечень щодо розміру основної суми заборгованості у відповідача за первісним позовом не виникало, а тому в цій частині позов правомірно адоволено.

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування під час нарахування процентів за користування кредитом змінюваної ставки LIBOR-6m у зв'язку із неповідомленям Поручителя про таку зміну, колегія суддів зазначає наступне.

Ставка LIBOR (LIBOR rates) - це параметр, що характеризує середньозважену процентну ставку міжбанківських кредитів, що видаються банками-учасниками лондонського міжбанківського ринку.

LIBOR розраховується як середньоарифметичне значення ставок за пропозицією ресурсів , що надаються банками-учасниками індексу до 11-00 за Лондонським часом (ІСЕ BENCHMARK ADMINISTRATION INTEREST SETTLEMENT RATE (LIBORT) - роздруківка із системи ThomsonReuters, з перекладом міститься в матеріалах справи).

Крім того, в матеріалах справи міститься докази опублікування в засобах масової інформації, зокрема, в газеті Financial Times розміру ставки LIBOR.

При цьому, розмір ставки LIBOR в усіх зазначених джерелах, в тому числі і зазначених в кредитних договорах № 151214К12 від 10.06.2014 та №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014, є однаковий, в звязку з чим, колегія суддів вважає безпідставним посилання скаржника на недоведеність Банком розміру ставки LIBOR та неправомірності зазначення в договорах декількох джерел інформації «про відповідний індекс».

При цьому, відповідний порядок розрахунку процентної ставки міститься як в Кредитному договорі № 151214К12 (пп. 3.2.4 п. 3.2 ст. 3 та пп. 3.5.3 та 3.5.4 п. 3.2 ст. 3 Кредитного договору № 151214К12), так і Кредитному договорі №151214К16/ЕЕР-17- ЕХІМ (пп. 3.1.2 п. 3.1 ст. З та ст. 4 Кредитного договору №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ).

Про зміну розміру ставки LIBOR Банк повідомляв в порядку, встановленому вказаними кредитними договорами, як Позичальника, так і Відповідача (докази містяться в матеріалах справи).

Таким чином, враховуючи умови відповідних Кредитних договорів, зміна розміру ставки LIBOR-6m не є зміною процентної ставки в односторонньому порядку, оскільки вона прямо передбачена умовами двосторонніх кредитних договорів (така правова позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 р. у справі № 6-511цс15).

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що позивачем за первісним позовом надано до матеріалів справи докази та обґрунтування на підтвердження застосування ставки LIBOR, яка використана в розрахунку. Враховується також і те, що Позичальник будь-яких заперечень щодо застосування ставки LIBOR, щодо здійсненого Банком розрахунку заборгованості не подав, наявність заборгованості за кредитними договорами не оспорив.

Враховуючи вищезазначене та правову природу змінюваної процентної ставки, колегя суддів вважає безпідставними посилання Скаржника на необхідність укладення додаткових угод до вказаних кредитних договорів у разі зміни ставки LIBOR.

Аналогічно спростовуються заперечення відповідача за первісним позовом щодо збільшення комісії по Кредитним договорам у зв'язку із порушенням ОСОБА_6 Креатив умов Генеральної угоди та Кредитних договорів. Неповідомлення Поручителя про порушення Позичальником умов Кредитного договору і збільшення у зв'язку з цим розміру комісії, що передбачено умовами Кредитних договорів, з якими Поручитель ознайомлений, не є збільшенням відповідальності Поручителя, а є лише наслідком порушення умов Кредитних договорів Позичальником, в результаті чого збільшується розмір комісії Позичальника. Водночас Поручитель несе солідарний обов'язок за несплату і такої комісії ОСОБА_6 Креатив.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо відсутності в Кредитному договорі №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ порядку розрахунку комісії за управління, то вказане спростовуються умовами п. 4.2. Кредитного договору №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ в якому такий порядок встановлений.

Доводи скаржника щодо наявності помилок у розрахунку заборгованості, що призвели до його необґрунтованості є безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами та умовами кредитних договорів, укладених в рамках Генеральної угоди.

Так, зокрема, відповідно до пп. 4.1.2 п. 4.1. ст. 4 Кредитного договору № 151213К17 від 21.08.2013 у разі перевищення суми фактичної заборгованості за Основним боргом над сумою Ліміту заборгованості, при зменшенні Ліміту заборгованості з будь-яких причин (наприклад, прострочення будь-яких платежів за Основним боргом, виходячі з Графіку збільшення та зменшення Ліміту заборгованості тощо), базою для нарахування комісії є сума фактичної заборгованості за Основним боргом.

Посилання відповідача за первісним позовом на недопустимість перевищення сум Основного боргу за Кредитними договорами у разі збільшення розмірів комісій колегія суддів не бере до уваги, оскільки максимальні розміри Основного боргу визначені у Кредитних договорах в розділі Ліміти кредитування за Договором, тобто визначені для недопущення перевищення надання кредитних коштів у більшому розмірі, ніж то передбачено у відповідному Кредитному договорі. Тобто у жодному разі такі обмеження не передбачають обмеження нарахування, в даному випадку комісії, розмір якої збільшується відповідно до умов Кредитного договору у зв'язку із порушенням Позичальником її умов.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості стягнення пені у доларах США є правомірними, оскільки пеня обраховується у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка передбачена лише для гривні, то і пеня має обчислюватись та стягуватись за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні.

В той же час, Банком заявлено пеню саме у гривні: 8 106 795,62грн пені за несвоєчасну сплату процентів, 907 479,03грн пені за несвоєчасну сплату комісії за управління, 1 169,36грн пені за несвоєчасну сплату комісії за зміну умов (Кредитний договір № 151214К12); 392 600,65грн пені за несвоєчасну сплату процентів, 226 439,37 грн пені за несвоєчасну сплату комісії за управління, 116 529,74грн пені за несвоєчасну сплату комісії за зобов'язання, 801,60грн пені за несвоєчасну сплату комісії за зміну умов (Кредитний договір №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ); 41 934 949,52грн пені за несвоєчасне погашення кредиту, 44 176 786,79грн пені за несвоєчасну сплату процентів, 31 327 329,68грн пені за несвоєчасну сплату комісії за управління, 1 754,04 грн пені за несвоєчасну сплату комісії за зміну умов (Кредитний договір №151213К17).

Отже заявлена до стягнення пеня не суперечить нормам чинного законодавства і повністю узгоджується із висловленою правовою позицією ТОВ Регіонпродукт-Україна щодо необхідності стягнення пені лише в гривні.

Також господарським судом встановлено що Банк здійснює нарахування 3% річних та інфляційних втрат на тіло кредиту, проценти, комісію. Вказане нарахування є допустимим, враховуючи такі норми чинного законодавства.

За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 19.10.2016).

Враховуючи, що ні відповідач за первісним позовом, ні третя особа ОСОБА_6 Креатив не спростували наявність заборгованості останнього перед Банком в загальній сумі 123 771 979,48 доларів США та 576 828 782,87 грн., господарський суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову у даній справі у повному обсязі.

Слід також зазначити, що арбітражним керуючим - розпорядником майна у справі №910/9131/16 про банкрутство ОСОБА_6 «Креатив», згідно повідомлення про результати розгляду вимог від 15.07.2016 №01-11/32138 (копія наявна в матеріалах справи), визнанні грошові вимоги AT «Укрексімбанк».

Доводи апеляційної скарги про порушення господарським судом вимог передбачених ст. 22, 86 ГПК України є безпідставними з огляду на наступне..

18.08.2016 AT «Укрексімбанк» подано заяву яро збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої первісний позивач просить стягнути з ТОВ „Регіонпродукт- Україна прострочену станом на 10.08.2016 заборгованість за Кредитними договорами № 151213К17 від 21.08.2013, №151214К12 від 10.06.2014 та № 151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014, укладеними в рамках Генеральної кредитної угоди № 151308N2 від 17.11.2008 у розмірі 123771979,48 доларів США та 576828782,87 грн.

Зі змісту самої заяви про збільшення розміру позовних вимог вбачається збільшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві, тобто має місце нова ціна позову, яку згідно з ч. 3 ст. 55 ГПК України вказує позивач.

Так, у вже порушеній провадженням справі, позивач вправі до прийняття рішення у справі збільшити розмір позовних вимог, відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України.

Дослідивши заяву про збільшення розміру позовних вимог AT «Укрексімбанк», господарський суд дійшов правильного висновку, що подана заява містить ті ж підстави та той же предмет позову. Тобто, позивачем у вказаній заяві збільшено лише кількісні показники.

Відповідно до правової позиції, викладеній у п. 3.10 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», передбачені ч.4 ст. 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

З огляду на викладене, твердження Скаржника про подачу Банком фактично нового позову, а також про необхідність винесення ухвали про прийняття до розгляду заяви Позивача за первісним позовом про збільшення розміру позовних є безпідставними.

Інші доводи Скаржника не спростовують правильного висновку гогсподарського суду, оскільки суперечать встановленим обставинами спрпави та колегією суддів відхиляються.

В судовому засіданні представником Відповідача заявлено клопотання про призначення судової фінансово-кредитної (економічної) експертизи та доручити її проведення Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз. Заява мотивована неможливістю відповідачем за первісним позовом самостійно визначити обсяг заборгованості, оскільки для цього необхідно володіти спеціальними знаннями та досліджувати документи фінансово-кредитних операцій, а зі змісту позовної заяви та додатків до неї неможливо встановити яким чином позивач за первісним позовом нараховував проценти на заборгованість тощо.

У даному клопотанні ТОВ "Регіонпродукт-Україна" пропонує перелік питань, які необхідно поставити перед судовим експертом, зокрема щодо того, чи підтверджується документально та у якому розмірі отримання ОСОБА_6 "Креатив" кредитних коштів за Генеральною кредитною угодою від 17.11.2008 № 151308N2 та укладеними в її рамках кредитними договорами, а також заборгованість ОСОБА_6 "Креатив" зі сплати процентів за користування кредитом, пені, комісії за управління кредитом, пені за прострочення сплати комісій за управління кредитом, 3% річних, втрат від інфляції за Генеральною кредитною угодою та кредитних договорів, укладених в її рамках.

Окрім того, ТОВ "Регіонпродукт-Україна" просить на вирішення судового експерта поставити питання щодо того, чи правильно визначена базова ставка LIBOR 6m для доларів США в розрахунках та чи підтверджується вона документально у визначеному позивачем розмірі.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суд України від 23 березня 2012 року N 4 Про деякі питання практики призначення судової експертизи судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Господарським судам необхідно також враховувати, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу, що призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Заслухавши доводи представників сторін щодо заявленого клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, дослідивши наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що воно задоволенню не підлягає, оскільки судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

В той же час, запропоновані заявником на вирішення експерта питання стосуються визначення дійсного розміру боргу, який виник у зв'язку з порушенням третьою особою своїх зобов'язань за кредитними договорами, за виконання яких, у свою чергу, поручився відповідач. Проте порядок та строки повернення тіла кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, порядок притягнення позичальника до відповідальності за прострочення повернення кредиту та сплати процентів і комісій сторони погодили в умовах кредитних договорів, укладених в рамках Генеральної кредитної угоди. Порядок розрахунків поручителя у випадку невиконання боржником взятих на себе кредитних зобов'язань, як і обсяг поручительства, сторони погодили у договорах поруки.

Таким чином винесені ТОВ "Регіонпродукт-Україна" на вирішення судового експерта питання безпосередньо стосуються умов кредитних договорів та договору поруки та можуть бути вирішені судом шляхом надання оцінки умовам договорів у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами (банківські виписки, додаткові угоди до кредитних договорів, договір поруки, розрахунок заборгованості, поданий позивачем, вимоги (претензії) банку до відповідача про погашення боргу, тощо).

Отже, потреба у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування при вирішенні саме даного спору - у суду відсутня, а отже у колегії суддів, як і у господарського суду відсутні підстави для призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору по суті судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіонпродукт - Україна"- залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 18.01.2017 року у справі № 912/1462/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 11.09.2017 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя І.О. Вечірко