КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2017 р. Справа№ 925/1464/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Ткаченка Б.О.

за участю представників:

від позивача - Костюк К.О., довіреність від 07.07.2016 № 419/16;

від відповідача - представник не прибув;

від третьої особи - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.03.2017 у справі №925/1464/16 (суддя Грачов В.М.) за позовом публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, про зобов'язання звільнити приміщення.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулось до господарського суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 з позовом про зобов'язання відповідача звільнити незаконно займані приміщення нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 16.03.2017 у справі №925/1464/16 позов задоволено повністю: зобов'язано відповідача звільнити незаконно займані приміщення нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Так, місцевий господарський суд встановивши відсутність обов'язкової згоди позивача, як іпотекодержателя, на передання іпотекодавцем предмету іпотеки у користування іншій особі, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, третя особа звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 16.03.2017 у справі №925/1464/16 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на недійсність договору іпотеки від 30.10.2006 року з огляду на його укладення у забезпечення неіснуючого зобов'язання (оскільки, за доводами скаржника, на виконання генеральної кредитної угоди №010/02-2/734-06/г жодних кредитних договорів між сторонами не укладалося).

Також, скаржник зазначає про недоведеність існування орендних відносин між відповідачем та третьою особою.

Представник позивача в судовому засіданні 04.09.2017 надав пояснення, якими просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Відповідач та третя особа правом на участь представників в судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином; про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми в даному судовому засіданні від відповідача та третьої особи до суду не надійшло.

Враховуючи наведене вище, а також те, що саме третьою особою подана апеляційна скарга, а отже її позиція є викладеною та зрозумілою, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (після зміни найменування - публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль"), як кредитором, та ОСОБА_3, як позичальником, 30.10.2006 року укладено генеральну кредитну угоду №010/02-2/734-06/г, за умовами п. 1.1. якої кредитор зобов'язався надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї Угоди і які є її невід'ємними частинами.

Крім цього, 30.10.2006 року сторони генеральної кредитної угоди № 010/02-2/734-06/г уклали кредитний договір № 010/02-2/734-06, на умовах якого банк, як кредитор, надав позичальнику - ОСОБА_3 кредит у розмірі 395000 доларів США на придбання нерухомого майна з датою остаточного повернення кредиту 30.10.2013 року.

Згодом, а саме 15.12.2006 року сторони генеральної кредитної угоди № 010/02-2/734-06/г від 30.10.2006 року в її рамках уклали також і кредитний договір № 010/02-2/935-06, на умовах якого банк, як кредитор, надав позичальнику - ОСОБА_3 кредит у розмірі 105000 доларів США на купівлю нерухомості і розвиток бізнесу з датою остаточного повернення кредиту 30.10.2013 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника між відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (після зміни найменування - публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль"), як іпотекодержателем та ОСОБА_3, як іпотекодавцем 30.10.2006 року укладено договір іпотеки №010/02-2/734-06з2.

Згідно п. 1.2 вказаного договору предметом іпотеки є нерухоме майно: нежитлові будівлі, а саме магазин літ. А-І, сарай літ. Б, сарай літ. В, огорожа літ. 1-2 загальною площею 389,4 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Того ж дня 30.10.2006 року договір іпотеки був посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Довгань О.Я., зареєстрований у реєстрі за № 6367.

Іпотекодавець зобов'язаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов'язанням з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найом, не передавати у наступну заставу тощо), не видавати довіреності на користування та розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від іпотекодержателя (п. 4.1.4 договору).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.11.2015 року у справі № 711/650/13-ц, провадження 2/711/18/15, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 21.04.2016 року і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.11.2016 року, повністю задоволено позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_3, стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитними договорами станом на 05.08.2010 року в загальній сумі 1460696,48 доларів США, у тому числі і заборгованість за кредитними договорами № 010/02-2/734-06 від 30.10.2006 року і № 010/02-2/935-06 від 15.12.2006 року (а.с. 120-125, 126-128, 129-132).

Таким чином, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.11.2015 року у справі № 711/650/13-ц, провадження 2/711/18/15, набрало законної сили, та відповідно обставини встановлені у вказаній справі, зокрема, і щодо укладення кредитних договорів № 010/02-2/734-06 від 30.10.2006 року та № 010/02-2/935-06 від 15.12.2006 року є преюдиціальними та не потребують повторного доведення в силу положень ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про недійсність договору іпотеки від 30.10.2006 року з огляду на його укладення у забезпечення неіснуючого зобов'язання (оскільки, за доводами скаржника на виконання генеральної кредитної угоди №010/02-2/734-06/г жодних кредитних договорів між сторонами не укладалося), колегією суддів відхиляються за необґрунтованістю.

Під час перевірки предмету іпотеки позивачем було встановлено, що нежитлова будівля, розташована за адресою АДРЕСА_1 використовується відповідачем для здійснення своєї господарської діяльності - роздрібної торгівлі лікарськими засобами.

Позивач 02.09.2016 року звернувся до відповідача - ФОП ОСОБА_5 з письмовою вимогою вих. № 330 про звільнення у строк не більше 30 календарних днів з моменту отримання повідомлення незаконно зайнятих приміщень в нежитловій будівлі за адресою АДРЕСА_1, які використовуються відповідачем як "Аптека" з підстав ненадання банком, як іпотекодержателем, згоди іпотекодавцю на передачу цього майна відповідачу в оренду/користування (а.с. 27-29).

Вказана вимога відповідачем виконана не була, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Судом першої інстанції позов задоволено в повному обсязі; зобов'язано відповідача звільнити незаконно займані приміщення нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Так, місцевий господарський суд, встановивши відсутність обов'язкової згоди позивача, як іпотекодержателя, на передання іпотекодавцем предмету іпотеки у користування іншій особі, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про іпотеку", іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Крім цього, п. 4.1.4 договору іпотеки також передбачено, що іпотекодавець зобов'язаний не передавати предмет іпотеки, зокрема, в оренду, без отримання попередньої письмової згоди на це від іпотекодержателя.

Із долучених до матеріалів справи фотографій аптеки (а.с.31-32) та належним чином засвідченої копії фіскального чеку від 10.01.2017 року з реєстратора розрахункових операцій Аптеки № 1 фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (а.с.56) вбачається, що нежитлова будівля, розташована за адресою АДРЕСА_1 використовується відповідачем.

З огляду на наявність вказаних доказів доводи апелянта про недоведеність існування орендних відносин між відповідачем та третьою особою колегією суддів відхиляються.

Так, відсутність у матеріалах даної справи відповідного договору оренди, укладеного між відповідачем та третьою особою, жодним чином не спростовує обставин використання останньою спірного приміщення. Вказані вище докази зазначене підтверджують.

Будь - яких доводів та доказів щодо набуття права користування чи власності на спірне приміщення, апелянт не навів.

В свою чергу, доказів надання позивачем згоди на передання третьою особою - іпотекодавцем предмету іпотеки у користування відповідачу до суду надано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України "Про іпотеку", правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Отже, законом встановлено, що правочин щодо передачі предмету іпотеки у користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Частиною 2 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З огляду на викладене, враховуючи встановлення законом недійсності правочину щодо передачі предмету іпотеки у користування без згоди іпотекодержателя, такий правочин є нікчемним та відповідно визнання його недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 ст. 216 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

З урахуванням встановлення обставин нікчемності правочину щодо передачі третьою особою відповідачу у користування спірного приміщення, підстави для його використання у останнього відсутні.

В свою чергу, позивач, як іпотекодержатель, який має речове право на предмет іпотеки, вправі захищати це, порушене відповідачем і третьою особою, право шляхом звільнення незаконно зайнятого відповідачем приміщення.

Навіть відсутність письмового договору оренди жодним чином не змінює ситуацію та не впливає на результат розгляду спору в контексті положення договору іпотеки щодо заборони відчуження майна чи передачі його в користування без згоди Банку, відповідно недоведеності правомірності користування спірним майном відповідачем.

До того ж, договір оренди нерухомого майна має укладатися в письмовій формі (ст. 793 Цивільного кодексу України). Отже, у разі відсутності письмового договору оренди, користування майном є незаконним та виключається.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та зобов'язання відповідача звільнити незаконно займані приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Доводи апелянта, в свою чергу, вказаних обґрунтованих висновків суду першої інстанції жодним чином не спростовують, а тому відповідно підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення бути не можуть.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на третю особу (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 16.03.2017 у справі №925/1464/16 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - третю особу у справі.

3. Матеріали справи №925/1464/16 повернути до Господарського суду Черкаської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

Б.О. Ткаченко