ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" вересня 2017 р.Справа № 916/1611/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Лузанівка"

До відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

Про стягнення 11422,00 грн.

Суддя Д'яченко Т.Г.

Представники:

від позивача: Соловйов В.В., за довіреністю

від відповідача: не з'явився

Суть спору: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю „Лузанівка" звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою, у якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 суму штрафних санкцій в розмірі заставної вартості устаткування за Договором суборенди устаткування від 02.06.2014р. № 472 у розмірі 11422,00 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.07.2017р. порушено провадження у справі №916/1611/17 та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Відповідач Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 у судові засідання не з'явився, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав, свого права на захист не використав, хоч і повідомлявся про час та місце проведення судового засідання належним чином шляхом надіслання ухвали суду на юридичну адресу, відповідно до інформації з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, наявного в матеріалах справи (а.с. 31-33), однак надіслана кореспонденція суду повернулась до суду без вручення відповідачу з довідкою поштової організації із зазначенням про те, що закінчився термін зберігання (а.с. 50-52).

З огляду на викладене, суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях пояснення представника позивача, суд встановив.

02 червня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Лузанівка" (Орендар) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Суборендар) було укладено Договір суборенди устаткування № 472 (надалі за текстом -Договір), згідно п. 1.1 якого Орендатор бере на себе зобов'язання передати у суборенду, а Суборендар прийняти устаткування, рекламну продукцію (надалі „Устаткування") згідно акту прийому-передачі (Додаток № 1). Перелік устаткування, яке може бути передано у суборенду, його комплектність та заставна вартість зазначаються у акті прийому-передачі, який є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно п. 1.2 Договору устаткування передається Суборендарю без сплати його заставної вартості.

Відповідно до п. 1.5 Договору право власності на устаткування залишається у Орендодавця.

Суборендар зобов'язаний на першу вимогу Орендаря повернути устаткування відповідно до термінів і умов, встановлених в цьому Договорі. В разі нецільового використання устаткування, несанкціонованого та не узгодженого з Орендарем переміщення устаткування, експлуатації з порушенням технічних норм, перешкоди до допуску представників Орендаря до устаткування, порушення термінів оформлення інвентаризаційних документів - даний договір автоматично вважається розірваним. У такому разі суборендар зобов'язаний повернути устаткування Орендарю на протязі трьох робочих днів, попередньо узгодивши умови та час повернення устаткування (п. 2.2.13 Договору).

В разі не повернення або порушень термінів та умов повернення, а також повернення устаткування і рекламної продукції в несправному (пошкодженому) стані, Орендар має право стягнути з Суборендаря штраф у розмірі 100% заставної вартості устаткування (п. 3.1.3 Договору).

12 червня 2014 року устаткування, заставна вартість якого складає 11422,00 грн., фактично передано Орендарем, а Суборендарем прийнято, про що свідчить Акт прийому-передачі від 12.06.2014р. за договором суборенди устаткування від 02.06.2014р. № 472.

21.09.2016р. торговим представником Товариства з обмеженою відповідальністю „Лузанівка" здійснено перевірку торгівельної точки ФОП ОСОБА_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, під час огляду обладнання не виявлено, про що складено відповідний акт перевірки від 21.09.2016р.

Товариством з обмеженою відповідальністю „Лузанівка" направлено 21.11.2016р. на адресу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 претензію про сплату заставної вартості не повернутого обладнання, в якій просить повернути передане устаткування або сплатити його заставну вартість у розмірі 11422,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем станом на 11.09.2017р. не виконано належним чином зобов'язання відповідно до умов укладеного договору, у зв'язку з чим за Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 рахується заборгованість зі сплати заставної вартості не повернутого обладнання у розмірі 11422,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням умов договору суборенди устаткування від 02.06.2014р. № 472 та направлені на стягнення з відповідача штрафу у розмірі 100% заставної вартості устаткування у розмірі 11422,00 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 626 Цивільного кодексу України, визначено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного між ними 02 червня 2014 року Договору суборенди устаткування № 472.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (частина перша статті 759 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.2.2.13 Договору, суборендар зобов'язаний на першу вимогу Орендаря повернути устаткування відповідно до термінів і умов, встановлених в цьому Договорі. В разі нецільового використання устаткування, несанкціонованого та не узгодженого з Орендарем переміщення устаткування, експлуатації з порушенням технічних норм, перешкоди до допуску представників Орендаря до устаткування, порушення термінів оформлення інвентаризаційних документів - даний договір автоматично вважається розірваним. У такому разі суборендар зобов'язаний повернути устаткування Орендарю на протязі трьох робочих днів, попередньо узгодивши умови та час повернення устаткування.

Згідно п. 3.1.3 Договору, в разі не повернення або порушень термінів та умов повернення, а також повернення устаткування і рекламної продукції в несправному (пошкодженому) стані, Орендар має право стягнути з Суборендаря штраф у розмірі 100% заставної вартості устаткування.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 прийнятих на себе зобов'язань за Договором суборенди устаткування № 472 від 02.06.2014р., що підтверджується: Актом прийому-передачі від 12.06.2014р. за договором суборенди устаткування від 02.06.2014р. № 472, підписаним сторонами; Актом перевірки від 21.09.2016р., складеним торговим представником Товариства з обмеженою відповідальністю „Лузанівка"; претензією про сплату заставної вартості не повернутого обладнання, надісланою Товариством з обмеженою відповідальністю „Лузанівка" Суборендарю 21.11.2016р. Належне виконання зобов'язань відповідачем суду не доведено, обставини, викладені позивачем в позові в якості його підстав, відповідачем не спростовані.

Отже, загальна сума заборгованості відповідача зі сплати суми штрафних санкцій в розмірі заставної вартості устаткування становить 11422,00 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором суборенди устаткуання в розмірі 11422,00 грн., заявлені позивачем, підлягають задоволенню судом, оскільки - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами з боку позивача.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Приймаючи до уваги усе вищевикладене, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Лузанівка" зі стягненням з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 штрафних санкцій в розмірі заставної вартості устаткування в сумі 11422,00 грн.

Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. покладаються на відповідача згідно ст.ст.44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Лузанівка" (65102, м. Одеса, пляж Лузанівка, кафе „Лузанівка"; ) суму штрафних санкцій в розмірі заставної вартості устаткування за Договором суборенди устаткування від 02.06.2014р. № 472 у розмірі 11422 (одинадцять тисяч чотириста двадцять дві) грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

Повне рішення складено 13 вересня 2017 р.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д'яченко