ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
29 серпня 2017 року Справа № 908/487/16
(в порядку ст. 47 ГПК України)
судді Вищого господарського суду України Полякова Б.М.
на постанову Вищого господарського суду України від 29.08.2017 у справі господарського суду Запорізької області № 908/487/16
29.08.2017 Вищим господарським судом України прийнято постанову у справі № 908/487/16, якою скасовано постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.2017 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.01.2017 з прийняттям нового рішення про визнання вимог гр. ОСОБА_1 по заробітній платі на суму 2 292 327, 77 грн. та гр. ОСОБА_2 по заробітній платі на суму 1 362 507, 94 грн. до ТОВ "Професійний футбольний клуб "Металург-Запоріжжя" та включення їх до першої черги задоволення реєстру вимог кредиторів.
Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі про банкрутство ТОВ "Професійний футбольний клуб "Металург-Запоріжжя" порушено за ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), яка встановлює особливості банкрутства боржника, що ліквідується власником.
Заявлені в межах ліквідаційної процедури грошові вимоги гр. ОСОБА_1, зокрема, складаються із заробітної плати в сумі 7 367, 77 грн. коп. на підставі контракту № 07 від 01.06.2015 та 1 320 000 грн. щомісячної персональної надбавки, виплата якої була передбачена додатком №1 до вказаного контракту. Аналогічну структуру мають і грошові вимоги гр. ОСОБА_2 - 9 533,38 грн. заробітної плати за контрактом № 17 від 16.07.2015 та 750 000 грн. персональної надбавки на підставі додатку № 1 до контракту.
У даному судовому провадженні спірним було питання правомірності заявлених грошових вимог в частині заборгованості зі щомісячних персональних надбавок двом вказаним кредиторам боржника, виплата яких була передбачена окремими додатками до укладених ними з боржником трудових контрактів.
Скасовуючи рішення судів попередніх інстанції, якими відмовлено кредиторам у визнанні грошових вимог в частині щомісячних персональних надбавок та визнаючи спірні грошові вимоги в повному обсязі, суд касаційної інстанції виходив з того, що умови оплати праці гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 передбачені укладеними між вказаними кредиторами та боржником контрактами, які набрали чинності з моменту їх підписання сторонами та є обов'язковими для виконання для обох сторін. При цьому виплата додаткових надбавок працівникам за рахунок власних коштів є правом господарюючого суб'єкта - работодавця та передбачена нормами чинного трудового законодавства.
Мною, Поляковим Б.М., при винесені вказаної постанови від 29.08.2017 висловлено окрему думку, суть якої полягає у наступному.
Так, 09.10.2015 загальними зборами засновників було прийнято рішення про ліквідацію ТОВ "Професійний футбольний клуб "Металург-Запоріжжя" у порядку загальних норм цивільного законодавства. За наслідками здійснення цієї процедури і було порушено дану справу про банкрутство боржника.
При цьому фактичне звільнення гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 у зв'язку з ліквідацією підприємства (п.1. ч.1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України) відбулося згідно з наказом від 14.12.2015, тобто через два місяці після прийняття рішення про добровільну ліквідацію ТОВ "Професійний футбольний клуб "Металург-Запоріжжя".
Відповідно до ст. 104 Цивільного кодексу України ліквідація є однією з форм припинення юридичної особи. Правовим наслідком прийняття юридичною особою рішення про ліквідацію є фактичне повне припинення її статутної господарської діяльності та перехід повноважень щодо управління такою особою до ліквідаційної комісії, яка вчиняє дії, направлені на реалізацію ліквідаційної процедури (ст. 105 ЦК України). Отже, внаслідок ліквідації відбувається істотна зміна режиму трудових правовідносин між работодавцем, що ліквідується, та його працівниками.
Зокрема, під час ліквідації у зв'язку з припиненням господарської діяльності підприємства не виключена можливість простою, порядок оплати якого окремо врегульовано ч. 1 ст. 113 Кодексу Законів про працю України - час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). При цьому у вказаний період законодавством не передбачено виплат працівнику премій, надбавок та інших заохочень. Встановлення судом таких обставин пов'язано зі з'ясуванням наявності відповідного наказу підприємства про простій, а також ознайомлення з цим наказом працівників.
Проте суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях керувалися виключно доданими кредиторами до заяв з грошовими вимогами документами, які підтверджують існування трудових правовідносин між сторонами, без дослідження особливостей внутрішнього трудового режиму в період ліквідації підприємства.
Більше того, судами не враховано, що правове регулювання контракту, як різновиду трудового договору, окрім норм цивільного законодавства, охоплюється також і положеннями спеціального законодавства - Кодексу Законів про працю України і реалізація умов контракту (у тому числі щодо виплати премій і надбавок) напряму пов'язана із особливостями режиму трудових правовідносин між сторонами контракту.
Зазначене свідчить про недотримання судами вимог ст. 43 ГПК України.
Отже, у даному випадку мали місце порушення судами норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказане в силу ст. 1119 ГПК України є безумовною підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
суддя
Вищого господарського
суду України Б.М. Поляков