ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2017 р. Справа № 907/399/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді: Бойко С.М.,

суддів: Матущака О.І.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Коростенській О.,

за участі представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність №13-11-4339 від 19.06.2017);

від відповідача ОСОБА_3 (довіреність б/н від 14.02.2017);

розглянув апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра б/н від 04.07.2017

на рішення господарського суду Закарпатської області від 12.06.2017

у справі № 907/399/17, суддя Івашкович І.В.

за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Агро Дім

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Закарпатської області від 12.06.2017 відмовлено в задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра до товариства з обмеженою відповідальністю Агро Дім про стягнення суми 1420216,78 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 41028568,75 грн., в т.ч.: 490450,80 євро, що еквівалентно 14168607,66 грн., заборгованості за кредитом відповідно до кредитної угоди №59/05-2003 від 19.05.2003; 803284,67 євро, що еквівалентно 23206049,20 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом; 69052,49 євро, що еквівалентно 1994853,84 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту; 3034,06 євро, що еквівалентно 87650,89 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів; 44140,57 євро, що еквівалентно 1275174,69 грн., 3% річних від простроченої суми кредиту; 10254,18 євро, що еквівалентно 296232,47 грн., 3% річних від простроченої суми процентів; - стягнення суми 1150941,14 доларів США що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 31100438,02 грн. в т.ч.: 431000,00 доларів США, що еквівалентно 11646372,10 грн., заборгованості за кредитом відповідно до кредитної угоди №380/05-2004 від 24.05.2004 р.; 609014,13 доларів США, що еквівалентно 16456624,59 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом; 60582,18 доларів США, що еквівалентно 1639738,40 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту; 2619,32 доларів США, що еквівалентно 70778,47 грн. - пені за несвоєчасне погашення процентів; 38790,00 доларів США, що еквівалентно 1048173,49 грн., 3% річних від простроченої суми кредиту; 8835,51 доларів США, що еквівалентно 238750,97грн., 3% річних від простроченої суми процентів.

Вказане рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 490 450,80 євро, що еквівалентно 14 168 607,66 грн., заборгованості за кредитом відповідно до кредитної угоди №59/05-2003 від 19.05.2003; 803 284,67 євро, що еквівалентно 23 206 049,20 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом; 3 034,06 євро, що еквівалентно 87 650,89 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів; 44 140,57 євро, що еквівалентно 1 275 174,69 грн., 3% річних від простроченої суми кредиту; 10 254,18 євро, що еквівалентно 296 232,47 грн., 3% річних від простроченої суми процентів; про стягнення суми 431 000,00 доларів США, що еквівалентно 11 646 372,10 грн., заборгованості за кредитом відповідно до кредитної угоди №380/05-2004 від 24.05.2004 р.; 609 014,13 доларів США, що еквівалентно 16 456 624,59 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом; 2 619,32 доларів США, що еквівалентно 70 778,47 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів; 38 790,00 доларів США, що еквівалентно 1 048 173,49 грн., 3% річних від простроченої суми кредиту; 8 835,51 доларів США, що еквівалентно 238 750,97грн., 3% річних від простроченої суми процентів, мотивоване спливом строку позовної давності щодо предявлення таких вимог і відсутню поважних причин для поновлення строку, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження існування обставин, які з обєктивних, незалежних від позивача причин створювали перешкоди для звернення з позовом про стягнення заборгованості за спірними кредитними договорами.

Відмова в задоволенні позовних вимог про стягнення 69 052,49 євро, що еквівалентно 1 994 853,84 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту за кредитною угодою №59/05-2003 від 19.05.2003 мотивована безпідставністю їх заявлення, оскільки виходячи з обумовленого відповідно до кредитної угоди №59/05-2003 від 19.05.2003 (Додаток №2 із змінами, внесеними Додатковою угодою №1 від 11.05.2004) кінцевого терміну повернення кредиту (31 жовтня 2005 року), та з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування пені на прострочену заборгованість по тілу кредиту може бути проведено за період прострочення не пізніше як до 01.05.2006 (тобто протягом 6 місяців з дня порушення), а не за період прострочення з 03.10.2016 по 02.04.2017 як це розраховано позивачем, що змінює порядок нарахування пені та суперечить вимогам ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Відмова в задоволенні позовних вимог про стягнення 60 582,18 доларів США, що еквівалентно 1 639 738,40 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту за кредитною угодою №380/05-2004 від 24.05.2004 мотивована безпідставністю їх заявлення, оскільки виходячи з обумовленого відповідно до кредитної угоди № 380/05-2004 від 24.05.2004р. (Додаток №2) кінцевого терміном повернення кредиту (30 квітня 2007 року), та з урахуванням вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування пені на прострочену заборгованість по тілу кредиту може бути проведено за період прострочення не пізніше як до 01.11.2007 (тобто протягом 6 місяців з дня порушення), а не за період прострочення з 03.10.2016 по 02.04.2017 як це розраховано позивачем, що змінює порядок нарахування пені та суперечить вимогам ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

В апеляційній скарзі позивач (ПАТ «Комерційний банк «Надра») просить скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 12.06.2017 та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що оскільки 19.09.2003 в межах кримінальної справи №1173203 проведено виїмку та вилучено матеріали кредитних справ ТОВ «Агро Дім» за №59/03-2003 від 19.05.2003 та №380/05-2004 від 24.05.2004, позивач, з обєктивних, поважних причин був позбавлений можливості звернутися з позовом.

З цих підстав представником ПАТ «Комерційний банк «Надра» подано заяву від 01.06.2017 про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності у звязку з виїмкою та вилученням матеріалів кредитних справ ТОВ «Агро Дім» за №59/03-2003 від 19.05.2003 та №380/05-2004 від 24.05.2004, яка на думку апелянта безпідставно не взята судом першої інстанції до уваги, у звязку з чим апелянт вважає необґрунтованими висновки про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження існування обставин, які з обєктивних незалежних від позивача причин створювали перешкоди для звернення з позовом про стягнення заборгованості за спірними кредитними договорами.

Також, апелянт зазначає, що акт прийому-передачі документів від 19.06.2017, від 21.06.2017, заява від 25.05.2017, яка адресована прокуратурі м. Ужгород є додатковими доказами в розумінні статті 101 ГПК України, тобто такими, що неможливо було подати до суду першої інстанції та які додатково підтверджують обєктивність й поважність причин за яких позивач був позбавлений можливості звернутися з позовом.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач (ТОВ «Агро Дім») просить залишити рішення господарського суду Закарпатської області від 12.06.2017 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу зазначає, що умовами кредитних договорів, які передбачають графік погашення кредиту, встановлено окремі самостійні зобовязання позичальника, які деталізують його обовязок повернути борг частинами та встановлюють настання самостійних правових наслідків за невиконання цього обовязку, а тому право позивача вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності по кожному черговому платежу починається з моменту порушення строку його погашення.

З цих підстав вказує на правильність висновків місцевого господарського суду про те, що кінцевим терміном, з настанням якого необхідно обчислювати перебіг позовної давності для стягнення платежів за спірними кредитними договорами слід вважати: за кредитною угодою №59/05-2003 від 19.05.2003 01.11.2005, а за кредитною угодою №380/05-2004 від 24.05.2004 01.05.2007.

Оскільки позивач (ПАТ «Комерційний банк «Надра») у межах строків позовної давності не скористався своїм правом звернення до суду з вимогою про стягнення з ТОВ «Агро Дім» коштів за кредитними договорами №59/05-2003 від 19.05.2003 та №380/05-2004 від 24.05.2004, місцевий господарський суд правомірно відмовив в задоволенні позову.

В судове засідання 13.09.2017 представники сторін зявились.

Представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення аналогічні вищенаведеним.

Додатково представник відповідача зазначив, що відсутність у позивача (апелянта) матеріалів кредитних справ ТОВ «Агро Дім» за №59/03-2003 від 19.05.2003 та №380/05-2004 від 24.05.2004 в звязку з їх виїмкою та вилученням в межах кримінальної справи №1173203 може свідчити про наявність обставин, які з обєктивних, незалежних від позивача причин створюють перешкоди в доказуванні відповідних позовних вимог, проте не стосується та не впливає на можливість позивача звернення з відповідним позовом про стягнення заборгованості за спірними кредитними договорами.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення рішення господарського суду Закарпатської області від 12.06.2017 без змін, а апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що між відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Надра", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" (Банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Дім" (Позичальник) укладено кредитну угоду №59/05-2003 від 19.05.2003.

У відповідності з положеннями та умовами вказаної угоди передбачено, що Банк надає позичальнику кредит в розмірі 670 000,00 Євро, на строк з 19.05.2003 по 31.10.2005 (п.4.1.1). Кредит використовується для поповнення обігових коштів траншами згідно Додатку №1: 640000,00 Євро - шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника; 3000,00 Євро - шляхом оплати платіжних документів з кредитного рахунка. (п.4.2.1).

Відповідно до умов п.4.4.1 кредитної угоди встановлено, що позичальник зобовязаний повернути кредит та сплачувати відсотки згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, що наведено у додатку №2 до цієї угоди.

Умовами про порядок повернення кредиту та сплати відсотків (п.4.6) передбачено, що всі платежі за цією угодою повинні здійснюватись у валюті кредиту без зустрічних вимог та претензій, добровільно і повністю без відрахувань на будь-які чи за рахунок будь-яких та усіх існуючих та майбутніх податків, відрахувань та утримань і всіх зобовязань стосовно цього, якщо це не суперечить положенням цієї угоди та чинному законодавству.

Проценти по кредиту нараховуються щомісячно на фактичні залишки заборгованості, фактичний час користування та сплачуються позичальником щомісячно в останній робочий день місяця на відповідний рахунок (п.5.1.1).

Відповідно до додатку №2 до кредитної угоди №59/05-2003 від 19.05.2003 сторонами погоджено умови щодо надання кредитних коштів з оплатою 15 відсотків та графік повернення кредиту, відповідно до якого встановлено такий порядок погашення кредиту: жовтень 2003р. - 100000,00 Євро; листопад 2003р. - 125000,00 Євро; вересень 2004р. - 75000,00 Євро; жовтень 2004р. - 50000,00 Євро; листопад 2004р. - 50000,00 Євро; вересень 2005р. - 150000,00 Євро; жовтень 2005р. - 120000,00 Євро.

Відповідно до укладеної 11.05.2004 додаткової угоди №1 до кредитного договору №59/05-2003 від 19.05.2003 сторонами погоджено умови про внесення змін до додатку №2 до кредитної угоди №59/05-2003 від 19.05.2003 та встановлено наступний графік погашення кредиту: листопад 2003р. - 37500 Євро; травень 2004р. - 50000 Євро; вересень 2004р. - 125000 Євро; жовтень 2004р. - 125000 Євро; листопад 2004р. - 50000 Євро; січень 2005р. - 50000 Євро; вересень 2005р. - 100000 Євро; жовтень 2005р. - 132500 Євро.

На виконання взятих на себе зобовязань за кредитною угодою №59/05-2003 від 19.05.2003 Банк (позивач) надав позичальнику (відповідачу) кредит в розмірі, обумовленому п.4.1.1, однак відповідачем не виконано належним чином та у відповідності до умов кредитної угоди зобовязання щодо погашення отриманого кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом, що стало підставою для звернення Банком з даним позовом про примусове стягнення суми 490450,80 євро боргу по кредиту, що в еквіваленті за офіційним курсом Євро станом на 03.04.2017 визначено в розмірі 14 168 607,66 грн., а також нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 803284,67 євро, що в еквіваленті за офіційним курсом Євро станом на 03.04.2017р. визначено в розмірі 23 206 049,20 грн.

Наведені обставини підтверджуються доданим позивачем розгорнутим розрахунком заборгованості, які відповідач в установленому порядку не спростував.

Також, судами встановлено, що між відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Надра", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" (Банк), та товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Дім" (Позичальник) укладено кредитну угоду №380/05-2004 від 24.05.2004.

У відповідності з положеннями та умовами вказаної угоди передбачено, що Банк надає позичальнику кредит в розмірі 431000,00 дол. США, на строк з 01.06.2004 по 30.04.2007 (п.4.1.1). Кредит використовується для придбання борошномельного обладнання та поповнення обігових коштів траншами згідно Додатку №1 (п.4.2.1).

Відповідно до умов п.4.4.1 кредитної угоди позичальник (відповідач) зобовязався повернути кредит та сплачувати відсотки згідно з Графіком повернення кредиту, що наведено в Додатку №2 до цієї угоди, який є її невідємною частиною. Строки, передбачені цим графіком, є обовязковими для Позичальника.

Передбачено, що всі платежі за цією угодою повинні здійснюватись у валюті кредиту без зустрічних вимог та претензій, добровільно і повністю без відрахувань на будь-які чи за рахунок будь-яких та усіх існуючих та майбутніх податків, відрахувань та утримань і всіх зобовязань стосовно цього, якщо це не суперечить положенням цієї угоди та чинному законодавству (п.4.6.1).

Проценти по кредиту нараховуються щомісячно на фактичні залишки заборгованості, фактичний час користування та сплачуються позичальником щомісячно в останній робочий день місяця на відповідний рахунок (п.5.1.1).

Відповідно до Додатку №2 до кредитної угоди №380/05-2004 від 24.05.2004 сторонами погоджено умови щодо надання кредитних коштів з оплатою 14,5 відсотків та графік повернення кредиту, відповідно до якого встановлено такий порядок погашення кредиту: у період з листопада 2004 року по листопад 2006 року підлягає сплаті щомісячно по 13000,00 доларів США, у період з грудня 2006 року по березень 2007 року - по 26000,00 доларів США щомісячно, у квітні 2007 року - 2000,00 доларів США.

На виконання взятих на себе зобовязань за кредитною угодою №380/05-2004 від 24.05.2004 Банк (позивач) надав позичальнику (відповідачу) кредит в розмірі, обумовленому п.4.1.1, однак відповідачем не виконано належним чином та у відповідності до умов кредитної угоди зобовязання щодо погашення отриманого кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом, що стало підставою для звернення Банком з даним позовом про примусове стягнення суми 431000 доларів США боргу по кредиту, що в еквіваленті за офіційним курсом долара США станом на 03.04.2017 визначено в розмірі 11646372,10 грн., а також нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 609014,13 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом долара США станом на 03.04.2017 визначено в розмірі 16 456 624,59 грн.

Наведені обставини підтверджуються доданим позивачем розгорнутим розрахунком заборгованості (а.с.26-27, 36-37), який відповідач в установленому порядку не спростував.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, згідно з доданим до позовної заяви розрахунком відповідачем здійснено погашення кредиту за кредитною угодою №59/05-2003 від 19.05.2003 в загальному розмірі 179 549,20 Євро шляхом сплати 03.11.2003 суми 37500,00 Євро, 24.04.2006 - 142 049,20 Євро.

Отже, правильними є висновки місцевого господарського суду про наявність основної заборгованості в розмірі 490450,80 євро, що еквівалентно 14168607,66 грн. за кредитною угодою №59/05-2003 від 19.05.2003.

Також, з наявних у справі матеріалів вбачається, що згідно з доданим до позовної заяви розрахунком відповідачем отримані кредитні кошти за кредитною угодою №380/05-2004 від 24.05.2004 в розмірі 431000,00 доларів США не повернуто в повному обсязі.

Отже, правильними є висновки місцевого господарського суду про наявність основної заборгованості в розмірі 431000,00 доларів США, що еквівалентно 11646372,10 грн. за кредитною угодою №380/05-2004 від 24.05.2004.

Судами встановлено, що погашення нарахованих процентів за користування кредиту по кредитній угоді №59/05-2003 від 19.05.2003 відбувалось в період з 26.06.2003 по 28.04.2007 на загальну суму 282207,15 Євро. З травня 2006 року погашення кредиту, а з травня 2007 року сплату відсотків припинено взагалі.

Погашення нарахованих процентів за користування кредитом по кредитній угоді №380/05-2004 від 24.05.2004 відбувалось в період з 09.07.2004 по 30.11.2007 на загальну суму 163257,13 доларів США. З грудня 2007 року сплату відсотків припинено.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Кодексом, іншими законами та договором.

Таким чином, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5 та 2.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013, за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

За порушення строків повернення кредиту, сплати відсотків позичальник відповідно до п.5.2.1 кредитної угоди №59/05-2003 від 19.05.2003 зобовязався сплачувати Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки.

Позивачем на підставі вищевикладених умов п. 5.2.1 вказаної кредитної угоди за несвоєчасне погашення кредиту нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 69052,49 Євро, що в еквіваленті за офіційним курсом Євро станом на 03.04.2017 визначено в розмірі 1994853,84 грн., та за порушення строків сплати відсотків нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 3034,06 Євро, що в еквіваленті за офіційним курсом Євро станом на 03.04.2017р. визначено в розмірі 87 650,89 грн.

За порушення строків повернення кредиту, сплати відсотків позичальник відповідно до п.5.2.1 кредитної угоди №380/05-2004 від 24.05.2004 зобовязався сплачувати Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки.

Позивачем на підставі вищевикладених умов п. 5.2.1 вказаної кредитної угоди за несвоєчасне погашення кредиту нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 60682,18 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом долара США станом на 03.04.2017 визначено в розмірі 1 639 738, 40 грн., за порушення строків сплати процентів нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 2 619,32 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом долара США станом на 03.04.2017 визначено в розмірі 70 778,47 грн.

Апеляційний господарський суд, здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені на прострочену заборгованість по тілу кредиту та пені, нарахованої за порушення строків сплати процентів за користування кредитом по кредитній угоді №59/05-2003 від 19.05.2003 у відповідності до вимог законодавства, з урахуванням здійснення декількох зобовязань на різні суми та у різні дати, з урахуванням норм щодо перебігу строків та моменту виникнення прострочення виконання зобовязання, зазначає наступне.

Як вбачається із розрахунку пені за прострочку погашення кредиту по кредитній угоді №59/05-2003 від 19.05.2003, то такі нарахування здійснено із простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 490450,80 Євро за період прострочення з 03.10.2016 по 02.04.2017.

Таким чином, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що виходячи з обумовленого відповідно до кредитної угоди №59/05-2003 від 19.05.2003 (додаток №2 із змінами, внесеними додатковою угодою №1 від 11.05.2004) кінцевого терміну повернення кредиту (31 жовтня 2005 року), та з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування пені на прострочену заборгованість по тілу кредиту може бути проведено за період прострочення не пізніше як до 01.05.2006.

Отже, нарахування пені на прострочену заборгованість по кредиту за період прострочення з 03.10.2016р. по 02.04.2017 суперечить вимогам ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, оскільки нараховані не з наступного дня від порушення зобовязання, тобто зі зміною початку перебігу нарахування пені. З цих підстав місцевий господарський суд обґрунтовано визнав безпідставними вимоги в частині стягнення пені в розмірі 69052,49 Євро, що в еквіваленті за офіційним курсом Євро станом на 03.04.2017 р. визначено в розмірі 1994853,84 грн., та відмовив в їх задоволенні по суті із-за безпідставності.

Як вбачається із розрахунку пені, нарахованої за порушення строків сплати процентів за користування кредитом по кредитній угоді №59/05-2003 від 19.05.2003, то такі нарахування пені здійснено за період прострочення з 03.10.2016 по 02.04.2017 із простроченої заборгованості зі сплати процентів, що виникла в межах періоду з 01.10.2016 по 02.04.2017. Відтак, з аналізу доданого розрахунку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що нарахування пені в розмірі 3034,06 Євро (еквіваленті за офіційним курсом Євро станом на 03.04.2017 визначено в розмірі 1 275 174,69 грн.) є обґрунтованими, відповідають умовам договору та вимогам закону.

Апеляційний господарський суд, здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені на прострочену заборгованість по тілу кредиту та пені, нарахованої за порушення строків сплати процентів за користування кредитом по кредитній угоді № 380/05-2004 від 24.05.2004 у відповідності до вимог законодавства, з урахуванням здійснення декількох зобовязань на різні суми та у різні дати, з урахуванням норм щодо перебігу строків та моменту виникнення прострочення виконання зобовязання, зазначає наступне.

Як вбачається із розрахунку пені за прострочку погашення кредиту по кредитній угоді № 380/05-2004 від 24.05.2004, то такі нарахування здійснено із простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 431000 дол. США за період прострочення з 03.10.2016р. по 02.04.2017р.

Таким чином, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що виходячи з обумовленого відповідно до кредитної угоди № 380/05-2004 від 24.05.2004 (Додаток №2) кінцевого терміном повернення кредиту (30 квітня 2007 року), та з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування пені на прострочену заборгованість по тілу кредиту може бути проведено за період прострочення не пізніше як до 01.11.2007.

Отже, нарахування пені на прострочену заборгованість по кредиту за період прострочення з 03.10.2016р. по 02.04.2017 суперечить вимогами ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, оскільки нараховані не з наступного дня від дня порушення зобовязання, тобто зі зміною початку перебігу нарахування пені. З цих підстав місцевий господарський суд обґрунтовано визнав безпідставними вимоги в частині стягнення пені в розмірі 60682,18 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом дол. США станом на 03.04.2017 р. визначено в розмірі 1 639 738, 40 грн., та відмовив в їх задоволенні.

Як вбачається із розрахунку пені, нарахованої за порушення строків сплати процентів за користування кредитом по кредитній угоді № 380/05-2004 від 24.05.2004, то такі нарахування пені здійснено за період прострочення з 03.10.2016р. по 02.04.2017р. із простроченої заборгованості зі сплати процентів, що виникла в межах періоду з 01.10.2016р. по 02.04.2017р. Відтак, з аналізу доданого розрахунку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що нарахування пені в розмірі 2 619,32 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом дол. США станом на 03.04.2017р. визначено в розмірі 70 778,47 грн. є обґрунтованими, відповідають умовам договору та вимогам закону.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України на прострочену заборгованість по тілу кредиту по кредитній угоді №59/05-2003 від 19.05.2003 нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 44140,57 Євро, що в еквіваленті за офіційним курсом Євро станом на 03.04.2017 визначено в розмірі 1 275 174,69 грн., на прострочену заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом нараховано та заявлено до стягнення 3%річних в розмірі 10254,18 Євро, що в еквіваленті за офіційним курсом Євро станом на 03.04.2017 визначено в розмірі 296232,47 грн.

На прострочену заборгованість по тілу кредиту по кредитній угоді № 380/05-2004 від 24.05.2004 нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 38790,00 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом долара США станом на 03.04.2017 визначено в розмірі 1 048 173,49 грн., на прострочену заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом нараховано та заявлено до стягнення 3%річних в розмірі 8 835,51 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом дол. США станом на 03.04.2017 визначено в розмірі 238750,97 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України, встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розяснено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

В п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013, розяснено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши доданий до позовної заяви розрахунок нарахувань 3% річних, місцевий господарський суд, виходячи з наявності простроченого боргу по тілу кредиту та по процентах за користування кредиту, що виник внаслідок неналежного виконання зобовязань за кредитною угодою №59/05-2003 від 19.05.2003, який відповідач в установленому законом порядку не спростував, дійшов правильного висновку, що нарахування 3% річних в межах вказаного у розрахунку періоду прострочення, а саме: 44140,57 євро, що еквівалентно 1275174,69 грн., 3% річних від простроченої суми кредиту; 10254,18 євро, що еквівалентно 296232,47 грн., 3% річних від простроченої суми процентів заявлені в обґрунтованому розмірі.

Перевіривши додані до позовної заяви розрахунок нарахувань 3% річних, місцевий господарський суд, виходячи з наявності простроченого боргу по тілу кредиту та по процентах за користування кредиту, що виник внаслідок неналежного виконання зобовязань за кредитною угодою №380/05-2004 від 24.05.2004, який відповідач в установленому законом порядку не спростував, дійшов правильного висновку, що нарахування 3% річних в межах вказаного у розрахунку періоду прострочення, а саме: 38790,00 доларів США, що еквівалентно 1048173,49 грн., 3% річних від простроченої суми кредиту; 8835,51 доларів США, що еквівалентно 238750,97грн., 3% річних від простроченої суми процентів заявлені в обґрунтованому розмірі.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності повязаний з моментом, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зокрема, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Таким чином, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов.

Вищенаведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі №6-116цс13, від 16.11.2016 у справі №756/17216/13-ц, від 23.11.2016 у справі №242/3708/14-ц.

Як зазначено вище, за змістом умов спірних кредитних угод позичальник (відповідач) зобовязаний здійснити повернення кредиту частинами в розмірі та строки відповідно до графіка повернення кредиту, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом.

Таким чином, умовами кредитних договорів, що передбачають графік погашення кредиту, встановлено окремі самостійні зобовязання позичальника, які деталізують його обовязок повернути борг частинами та встановлюють настання самостійних правових наслідків за невиконання цього обовязку.

Відповідно, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що право Банку (позивача) вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового платежу, а отже початок перебігу позовної давності по кожному черговому платежу починається з моменту порушення строку його погашення.

У відповідності до умов кредитної угоди №59/05-2003 від 19.05.2003 (Додаток №2 із змінами, внесеними Додатковою угодою №1 від 11.05.2004р.) кінцевим терміном повернення кредиту є 31.10.2005.

У відповідності до умов кредитної угоди №380/05-2004 від 24.05.2004 (Додаток №2) кінцевим терміном повернення кредиту є 30.04.2007.

Таким чином, правильними є висновки суду попередньої інстанції, що кінцевим терміном, з настанням якого необхідно обчислювати перебіг позовної давності для стягнення платежів (зокрема, кінцевого платежу згідно встановленого графіка погашення кредиту) за спірними кредитними угодами слід вважати: за кредитною угодою № №59/05-2003 від 19.05.2003 - 01.11.2005, за кредитною угодою №380/05-2004 від 24.05.2004 - 01.05.2007.

В свою чергу судами встановлено, що позивач звернувся з даним позовом 13.04.2017, тобто після закінчення встановленої згідно ст. 257 Цивільного кодексу України позовної давності тривалістю три роки. Відтак, за вимогами про стягнення заборгованості по кредиту за спірними кредитними угодами позивачем пропущено позовну давність.

Сторонами не подано жодних належних та допустимих доказів, якими б у відповідності до ст. ст. 263, 264, 265 Цивільного кодексу України підтверджувалось наявність підстав зупинення або переривання позовної давності.

Виходячи з вищевикладених мотивів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту за спірними кредитними угодами заявлено після спливу позовної давності.

У відповідності до ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" розяснено, що позовна давність обчислюється окремо щодо основної і щодо кожної додаткової вимоги. Відтак можливий сплив позовної давності щодо додаткової вимоги, тоді як за основною вимогою позовна давність триватиме. Але якщо позовна давність спливла за основною вимогою, то вважатиметься, що вона спливла і стосовно додаткової вимоги (п.5.2). Зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України (п.5.3).

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про сплив позовної давності як за вимогами про стягнення боргу по тілу кредиту, так і за вимогами про стягнення процентів за користування кредитом, які за своєю правовою природою є додатковою вимогою, оскільки є складовою загальної суми боргу, а також до вимог про стягнення нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 3 % річних та нараховних сум пені (неустойки).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

За правилами ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Про застосування позовної давності зроблено заяву відповідачем у даній справі (а.с.54-56).

Позовна давність не є інститутом процесуального права, а тому посилання в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права не відповідають вимогам діючого законодавства.

Разом з тим, за приписами норм ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Позивачем подано заяву, згідно з якою поважність причини пропуску позовної давності позивач обґрунтовує з посиланням на обставини вилучення в межах розслідування кримінальних справ документів кредитних справ стосовно спірних кредитних договорів, що за твердженням позивача обєктивно унеможливило своєчасне звернення до суду з позовами про стягнення заборгованості за цими кредитними договорами.

Розглянувши заяву позивача про визнання поважними причин пропуску позовної давності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не надано достатніх доказів, які б підтверджували існування обставин, які з обєктивних, незалежних від позивача, причин створювали перешкоди для звернення з позовом про стягнення заборгованості за спірними кредитними договорами з дотриманням позовної давності. Відсутність можливості своєчасно звернутися з позовом про стягнення з відповідача спірної заборгованості позивачем належним чином не обґрунтовано та не підтверджено. Зокрема, позивач не підтверджує належними документами факту вилучення в межах розслідування відповідних кримінальних справ документів кредитних справ, а також не подав доказів на підтвердження відсутності факту отримання від правоохоронних органів копій цих документів, що за доводами позивача надало можливість звернутися до суду з даним позовом.

Оскільки за змістом ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права, суд при визнанні вимог обґрунтованими зобовязаний застосувати за заявою сторони позовну давність та у звязку із спливом позовної давності, за відсутності поважних причин пропуску позовної давності - відмовити в задоволенні позову.

Виходячи з вищевикладеного, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 490450,80 євро, що еквівалентно 14168607,66 грн., заборгованості за кредитом відповідно до кредитної угоди №59/05-2003 від 19.05.2003; 803284,67 євро, що еквівалентно 23206049,20 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом; 3034,06 євро, що еквівалентно 87650,89 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів; 44140,57 євро, що еквівалентно 1275174,69 грн., 3% річних від простроченої суми кредиту; 10254,18 євро, що еквівалентно 296232,47 грн., 3% річних від простроченої суми процентів; про стягнення суми 431000,00 доларів США, що еквівалентно 11646372,10 грн., заборгованості за кредитом відповідно до кредитної угоди №380/05-2004 від 24.05.2004 р.; 609014,13 доларів США, що еквівалентно 16456624,59 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом; 2619,32 доларів США, що еквівалентно 70778,47 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів; 38790,00 доларів США, що еквівалентно 1048173,49 грн., 3% річних від простроченої суми кредиту; 8835,51 доларів США, що еквівалентно 238750,97грн., 3% річних від простроченої суми процентів, у зв"язку із спливом позовної давності.

Також, правильними є висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні у звязку з безпідставністю позовних вимог про стягнення 69052,49 євро, що еквівалентно 1994853,84 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту за кредитною угодою №59/05-2003 від 19.05.2003 та 60582,18 доларів США, що еквівалентно 1639738,40 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту за кредитною угодою №380/05-2004 від 24.05.2004.

Таким чином, місцевим господарським судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог.

За правилами ст.49 Господарського процесуального кодексу України суд за результатами вирішення спору покладає витрати по сплаті судового збору на апелянта.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

рішення господарського суду Закарпатської області від 12.06.2017 у справі № 907/399/17 залишити без змін.

Апеляційну публічного акціонерного товариства Комерційний банк Надра б/н від 04.07.2017 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя: С.М. Бойко

Судді: О.І. Матущак

ОСОБА_1

Повний текст постанови виготовлено 18.09.2017.