ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.09.2017р. Справа №905/1751/17

за позовом Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая», м.Вугледар

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі

Регіональної філії «Донецька залізниця», м.Лиман

про стягнення вартості недостачі вантажу в розмірі 5269,36 грн.

Суддя Левшина Г.В.

Представники:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_2-по дов.

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Державне підприємство «Шахта ім. М.С. Сургая», м.Вугледар, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця», м.Лиман, про стягнення вартості недостачі вантажу в розмірі 5269,36 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на залізничну накладну №53344412 від 25.12.2016р., комерційні акти №БН 729312/354 від 31.12.2016р., №БН 729313/355 від 31.12.2016р., №БН 729314/356 від 31.12.2016р., довідки щодо вартості вантажу, посвідчення щодо якості вантажу №240 від 26.12.2016р., договір №ДФ/10283 від 30.08.2016р., акт приймання-передачі продукції №44648 від 20.10.2016р., рахунок №2 від 16.01.2017р., акт приймання-передачі рядового вугілля від 16.01.2017р., акти звіряння по кількості та якості №2 від 16.01.2017р., платіжні доручення.

Відповідач у відзиві на позовну заяву №2022/193 від 19.08.2017р. заперечив проти позовних вимог, посилаючись на недоведеність позивачем факту збитків у звязку з тим, що останнім не представлено належних доказів на підтвердження вартості вантажу та його оплати.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, господарський суд встановив:

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного Кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

30.08.2016р. між сторонами укладено договір №ДФ/10283 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги, предметом якого є надання відповідачем (виконавцем) позивачу (вантажовласнику) послуг, повязаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Крім того, укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України, підтверджується складанням транспортної накладної.

Відповідно до ст.6 Статуту залізниць України накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Як встановлено, за накладною №53344412 від 25.12.2016р. Державне підприємство «Шахта ім. М.С. Сургая» (надалі вантажовідправник) зі станції відправлення Південнодонбаська Донецької залізниці на станцію Красноармійськ Донецької залізниці відвантажило на адресу Філії ПАТ «ЦЗФ Комсомольська» (надалі Вантажоотримувач) у вагонах №65399073, №68717743, №68825066, вантаж вугілля камяне.

При оформленні вказаної залізничної накладної відправником вказано масу вантажу у вагоні №65399073 нетто 63700 кг., №68717743 нетто 63000 кг., №68825066 63200 кг.

На станції Красноармійськ Донецької залізниці були складені комерційні акти, згідно з якими виявлено наступне.

Відповідно до комерційного акту №БН 729312/354 від 31.12.2016р., вагон №65399073 комісійно перевантажений на справних 150-тонних вагах станції. В залізничній накладній значиться: брутто не вказано, тара 22300 кг., нетто 63700 кг. Фактично вага брутто після перевірки складає 84100 кг., тара 22300 кг., нетто 61800 кг., що на 1900 кг. менше зазначеного в залізничній накладній. За описом перевірки встановлено, що поверхня вантажу нижче бортів на 30 см., розрівняна, не маркована. Двері люку зачинені, течі вантажу не виявлено.

Відповідно до комерційного акту №БН 729313/355 від 31.12.2016р., вагон №68717743 комісійно перевантажений на справних 150-тонних вагах станції. В залізничній накладній значиться: брутто не вказано, тара 20600 кг., нетто 63000 кг. Фактично вага брутто після перевірки складає 78950 кг., тара 20600 кг., нетто 58350 кг., що на 4650 кг. менше зазначеного в залізничній накладній. За описом перевірки встановлено, що поверхня вантажу нижче бортів на 50 см., розрівняна, не маркована. Над 1-2 люками є виїмка 300х100х30 см., над 5-7 люками виїмка 450х50х30 см. Двері люку зачинені, течі вантажу не виявлено.

Відповідно до комерційного акту №БН 729314/356 від 31.12.2016р., вагон №68825066 комісійно перевантажений на справних 150-тонних вагах станції. В залізничній накладній значиться: брутто не вказано, тара 21000 кг., нетто 63200 кг. Фактично вага брутто після перевірки складає 79350 кг., тара 21000 кг., нетто 58350 кг., що на 4850 кг. менше зазначеного в залізничній накладній. За описом перевірки встановлено, що поверхня вантажу нижче бортів на 40 см., розрівняна, маркована однією поздовжньою полосою жовтого кольору, маркування порушено. Над 1-6 люками виїмка 700х100х20 см. Двері люку зачинені, течі вантажу не виявлено.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р., передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Суд встановив, що комерційні акти підписані належними особами у відповідності до п.10 Правил складання актів.

Згідно із ст.ст.4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

У відповідності з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами за визначенням статей 32-36 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Ст.23 Закону «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Відповідно до ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення.

Відповідач не довів суду, що недостача вантажу відбулася не з вини залізниці.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст.26 Закону України Про залізничний транспорт обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, засвідчено належним доказом комерційними актами №БН 729312/354 від 31.12.2016р., №БН 729313/355 від 31.12.2016р., №БН 729314/356 від 31.12.2016р.

Вказані акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнаються судом належними доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В матеріалах справи наявний рахунок Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» (постачальник вантажу) №2 від 16.01.2016р., щодо вартості вугілля камяного марки Г (Г2) 0-200 в розмірі 1308,45 грн. з ПДВ за 1 т.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Норми природної втрати та граничного розходження у визначені маси нетто встановлені п.27. Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції №862/5083 від 24.11.2000р., у яких закріплено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження для визначення маси нетто) для вугілля камяного у вологому станоні становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах.

Недостача згідно вищезазначених комерційних актів у вагоні №65399073 складає 1900 кг., у вагоні №68717743 становить 4650 кг., у вагоні №68825066 становить 4850 кг.

Згідно розрахунку, що міститься в матеріалах справи, вартість недостачі розрахована позивачем з урахуванням норми природної втрати маси вантажу з застосуванням 2% маси, зазначеної в перевізному документі, та заявлена у розмірі 5269,36 грн.

Суд, перевіривши розрахунок позовних вимог встановив, що останній виконаний із врахуванням вартості вантажу в розмірі 711,5 грн. за 1 тону. Оскільки суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, задоволенню підлягає вартість недостачі вантажу у заявленому до стягнення розмірі.

Таким чином, за висновками суду, своїх зобовязань за договором перевезення відповідач не виконав належним чином, оскільки не забезпечив збереження вантажу.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача недоведеність позивачем факту збитків у звязку з відсутністю належних доказів на підтвердження вартості вантажу та його оплати, оскільки матеріали справи містять рахунок на оплату №2 від 16.01.2017р. та відповідні платіжні доручення.

Враховуючи викладене, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вартості недостачі вантажу в сумі 5269,36 грн. підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги, що з вини відповідача виник цей спір, на нього покладаються судові витрати на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая», м.Вугледар до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі Регіональної філії «Донецька залізниця», м.Лиман про стягнення вартості недостачі вантажу в розмірі 5269,36 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» (84400, м.Лиман, вул.Привокзальна, буд.22, ) на користь Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» (85670, м.Вугледар, ) вартість недостачі вантажу у сумі 5269,36 грн., судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 13.09.2017р. оголошено повний текст рішення.

Суддя Г.В. Левшина