ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.09.2017 Справа № 904/7562/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білайф", м. Дніпро

про стягнення 1473387,51 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник Борейко Н.О., довіреність № 620 від 22.12.2016;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білайф" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 825177,53 грн, 626004,55 грн процентів, 22205,43 грн пені, нарахованих ним за неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору № 261213-К, укладеного між сторонами 26.12.2013.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов та на участь у судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Від відповідача повернулися на адресу господарського суду рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про їх отримання.

З огляду на викладене суд керується ч.1 ст.64 ГПК України, у якій зазначено, що ухвала про порушення провадження по справі надсилається зазначеним особам (сторонам) за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження по справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою вважається, що ухвала про порушення провадження по справі вручена їм належним чином.

Аналогічна позиція викладена у п.п. 3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" де зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвали суду були надіслані відповідачу завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 ГПК України.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

26.12.2013 між ПАТ "Банк Кредит Дніпро" (далі - позивач, банк / кредитор) та ТОВ "Білайф" (далі - відповідач, позичальник) було укладено кредитний договір № 261213-К (далі - кредитний договір), за умовами п. 1.1. якого банк починаючи з 23 грудня 2013 року надає позичальнику строковий кредит у сумі 1260000,00 грн на поповнення обігових коштів.

Пунктом 1.3 кредитного договору процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. Плата за користування одержаними кредитними коштами встановлюється в розмірі 21% процентів річних.

Відповідно до п. 1.4 договору сторони домовились, що у разі прострочення повернення кредиту плата за користування одержаним кредитом в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту згідно цього договору і до дня фактичного повернення кредиту позичальником встановлюється в розмірі 26% процентів річних за користування кредитними ресурсами, що надані в гривні; сума заборгованості за кредитом, що не сплачена позичальником у визначений цим договором термін, наступного робочого дня вважається простроченою.

Нарахування та сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюються щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця та одночасно з остаточним погашенням заборгованості по кредиту на рахунок нарахованих процентів відкритого в банку та вказаного в п. 1.6 цього договору (п. 7.1 договору).

За змістом п. 1.6 кредитного договору, позичальнику відкриваються наступні рахунки:

2062-7-30744601 позичковий рахунок за наданим короткостроковим кредитом в поточну діяльність;

2067-3-30744602 рахунок прострочення заборгованості за кредитом;

2068-4-30744602 рахунок нарахування процентів за кредитом до сплати;

2069-5-30744602 рахунок простроченої заборгованості по сплаті процентів.

Пунктом 4.5 кредитного договору сторони погодили, що в разі неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за цим договором, позичальник зобов'язується протягом 30 робочих днів з дня пред'явлення банком письмової вимоги, сплатити банку штрафні санкції у випадках та розмірі, передбачених договором, повернути кредит, сплатити проценти за його користування, виконати інші зобов'язання в повному обсязі. Під "пред'явленням вимоги" сторони розуміють направлення банком вимоги на адресу позичальника (зазначену у цьому договорі, або ту, що буде повідомлена самим позичальником) рекомендованим листом поштою.

На виконання умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у сумі 1260000,00 грн, відкривши при цьому передбачені кредитним договором, відповідні рахунки.

Відповідач в свою чергу порушив договірні зобов'язання щодо своєчасного та повного повернення отриманого кредиту, в результаті чого в останнього виникла заборгованість перед позивачем у сумі 825177,53 грн за кредитом та 89933,05 грн за нарахованими процентами.

Через що позивач 09.12.2014 звернувся до відповідача з вимогою від 03.12.2014 № 6/21-8372 про стягнення заборгованості, яка була отримана останнім 10.12.2014, що підтверджується повідомленням - розпискою про вручення відправлення спецзв'язку, але залишена останнім без відповіді та задоволення.

Станом на 15.06.2017 заборгованість відповідача перед позивачем склала 825177,53 грн за кредитом та 626004,55 грн за нарахованими процентами.

Наявна заборгованість і стала підставою для звернення позивача до суду з цим позовом, предметом якого є 825177,53 грн заборгованості за кредитом, 626004,55 грн заборгованості за нарахованими процентами та 22205,43 грн пені на несвоєчасне погашення відсотків за кредитом.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи позивача та надані ним докази, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Матеріалами справи підтверджено, що правовідносини між сторонами пов'язані з кредитуванням та визначені укладеним між ними кредитним договором № 261213-К від 26.12.2013.

Факт видачі кредиту позивачем підтверджено меморіальним ордером № К/757079 від 27.12.2013 на суму 1260000,00 грн та виписками по особовим рахункам відповідача за №№ 2062-7-30744601, 2067-3-30744602, 2068-4-30744602, 2069-5-30744602 за період з 26.12.2013 по 15.06.2017.

Позивачем доведено, що станом на 15.06.2017 у відповідача у зв'язку з порушенням умов кредитного договору існують заборгованість за кредитом у сумі 825177,53 грн та заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 626004,55 грн за період з 01.07.2014 по 31.05.2017.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст.193 ГК України.

Згідно п. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою кредитний договір не може бути безоплатним, тобто безвідсотковим. Основними ознаками кредиту є строковість, платність і зворотність. Сплата процентів за користування кредитними коштами є невід'ємною умовою кредитування, тому як сам кредит так і проценти є складовими основного зобов'язання за кредитним договором. За кредитним договором, що укладений сторонами цієї справи, позичальник зобов'язався повернути одержані кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі. Тому перелічені зобов'язання для позичальника є основними, а несплачені проценти за користування кредитом основним боргом.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач доказів належного виконання зобов'язань за кредитним договором не надав.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Факт порушення відповідачем умов договору підтверджено матеріалами справи. Отже, позовні вимоги відповідають вимогам законодавства, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

При вирішенні позовних вимог в частині стягнення пені за прострочення сплати кредиту та відсотків за користування ним суд виходить з наступного.

У зв'язку із невиконанням відповідачем грошових зобов'язань за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування ним позивач, як кредитор, має право на неустойку у вигляді пені.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України). Сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі (ч. 1 ст. 552 ЦК України).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

За умовами п. 8.1 кредитного договору сторони домовилися, що за несвоєчасне погашення одержаних кредитів, а також процентів за користування кредитом, позичальник сплачує банку за кожен день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період такого прострочення, від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам. Пеня сплачується у гривнях за курсом Національного банку України на день сплати пені. Позичальник відшкодовує інші збитки, завдані банку невиконанням зобов'язань. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами згідно з умовами цього договору.

У зв'язку з невиконанням відповідачем у встановлений строк зобов'язань з повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ним, позивачем нарахована пеня за несвоєчасне непогашення відсотків за користування кредитом за загальний період з 01.07.2016 по 14.06.2017 в сумі 22205,43 грн, перевіривши розрахунок якої, суд дійшов висновку про обгрунтованість та вірність її нарахування.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з підстав, про які йдеться вище у цьому рішенні.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у сумі 22100,81 грн, згідно ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 32-34, 36, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Білайф" (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26Б, оф. 221; ідентифікаційний код 33669264) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" (м. Київ, вул. Мечникова, 3; ідентифікаційний код 143522406) - 825177,53 грн заборгованості за кредитом, 626004,55 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 22205,43 грн пені за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом та 22100,81 грн витрат по сплаті судового збору, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 20.09.2017.

Суддя В.Д. Воронько