РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2017Справа №910/23066/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/23066/15

За позовом публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі

Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на

ліквідацію ПАТ "Дельта Банк"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Ранфорт Лтд"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1) публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк"

2) Національного банку України

про стягнення 544 708 750, 44 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Русскіна О.В., довіреність б/н від 28.08.2017р.;

від відповідача: Бондар О.О., довіреність б/н від 12.01.2016р.;

від третьої осои-1: не з'явився;

від третьої осои-2: Саковець І.В., довіреність № 18-0011/44981 від 27.06.2017р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Ранфорт Лтд" про стягнення 544 708 750,44 грн., з яких: 281 520 886,41 грн. заборгованості за кредитом, 37 253 311,81 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 193 224 675,60 грн. заборгованості за відсотками, 25 569 183,10 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 4 234 382,65 грн. 3 % річних від суми простроченого кредиту, 2 906 310,87 грн. 3 % річних від суми прострочених відсотків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не повернув 281520886,41 грн. кредиту, наданого йому за договором РЕПО № РО 01.007/09 від 22.10.2009, який укладено з відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк». Обґрунтовуючи своє право вимоги за даним договором, позивач посилається на договір купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013р., за яким він придбав у публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (правонаступник відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк») право вимоги за договором РЕПО № РО 01.007/09 від 22.10.2009р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.10.2016р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2017р., у позові відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.06.2017р. рішення Господарського суду міста Києва від 10.10.2016р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2017р., у справі №910/23066/15 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Згідно з розпорядженням Керівника апарату суду від 05.07.2017р., призначено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого справу № 910/23066/15 передано на розгляд судді Привалову А.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2017р. прийнято справу №910/23066/15 до провадження, розгляд справи призначено на 10.08.2017р.

01.08.2017р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2017р. розгляд справи було відкладено на 05.09.2017р., у зв'язку з неявкою представників третіх осіб та неподанням витребуваних доказів.

05.09.2017р. через відділ діловодства суду від представника Національного банку України надійшли письмові пояснення №16 від 11.01.2017р.

Представник позивача у судовому засіданні 31.08.2017р. підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та поясненнях..

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у поясненнях.

Представник третьої особи-2 в судовому засіданні підтримав зазначені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник третьої особи-1 у судове засідання не з'явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, витребувані судом докази не надали.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи-2, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено судом, 22.10.2009 року між ПАТ "Кредитпромбанк" (Банк) і ТОВ "Ранфорт Лтд" (Клієнт) було укладено Договір РЕПО № РО 01.007/09 (далі - Договір № РО 01.007/09), умовами п.1.1 якого передбачалось, в редакції Додаткового договору № 30 від 27.06.2014 року, що Клієнт передає Банку на строк з 22.10.2009 року по 06.08.2014 року включно майнові права на цінні папери, зазначені в п.1.6. цього договору, а Банк надає та Клієнт приймає на умовах, передбачених цим договором, грошові кошти в сумі 281520886,41 грн. на строк до 06.08.2014 року включно.

При цьому, суд зазначає, що протягом дії Договору РЕПО сторони неодноразово змінювали його умови шляхом укладення відповідних додаткових угод. Остаточна редакція Договору РЕПО викладена у додатковому договорі № 30 від 27.04.2014р.

Згідно п.п. 1.3., 1.5. Договору № РО 01.007/09, в редакції Додаткового договору № 30 від 27.06.2014 року, Клієнт зобов'язується повернути Банку грошові кошти в сумі 474745562,01 грн., а Банк зобов'язується повернути Клієнту майнові права на цінні папери, зазначені в п. 1.6. цього договору на дату повернення Клієнтом грошових коштів, зазначену в п. 1.4. цього договору. Різниця між сумою грошових коштів, що надаються Банком Клієнту згідно п. 1.1. цього договору, та грошовими коштами, що повертаються Клієнту Банку згідно з п. 1.3. цього договору, є процентним доходом Банку (процентними витратами Клієнта) за користування Клієнтом наданими грошовими коштами та становить 193224675,60 грн.

При чому, пунктом 1.7. Договору № РО 01.007/09 передбачалось, що право власності на цінні папери, зазначені в п. 1.6. цього договору, не переходить від Клієнта до Банку протягом всього строку дії цього Договору, за винятком підстав, передбачених п. 2.5. цього Договору.

Відповідно до положень п. 2.5 Договору, у разі невиконання Клієнтом в передбачений Договором строк своїх зобов'язань, передбачених п. 2.3 цього Договору, Клієнт зобов'язаний надати своєму зберігачу одночасно з розпорядженням на розблокування також розпорядження на переказ цінних паперів, зазначених в п. 1.6 цього Договору, зі свого рахунку в цінних паперах на рахунок в цінних паперах банку, зазначений в п. 6.1.5 цього Договору.

Згідно п.п. 2.3., 3.3. Договору № РО 01.007/09, Клієнт зобов'язується не пізніше 15 години на дату повернення Банку грошових коштів, зазначену в п. 1.4. цього договору, перерахувати грошові кошти в сумі, що вказана в п. 1.3. цього договору, на рахунок Банку, вказаний в п. 6.1.4. цього договору. Сторони погодили, що у разі невиконання Клієнтом в строк зобов'язання, вказаного в п. 2.3. цього договору, Клієнт зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня, від суми, що вказана в п. 1.3. цього договору за кожний день прострочення перерахування грошових коштів банку.

Відповідно до п. 5.1. Договору № РО 01.007/09, в редакції Додаткового договору №30 від 27.06.2014 року, договір набирає чинності з моменту його підписання Банком і Клієнтом та проставляння їхніх печаток, тобто з дати, зазначеної першою зверху на першій сторінці цього договору, і діє до 06.08.2014р. включно, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором або до його розірвання.

При чому, пунктом 5.4. Договору № РО 01.007/09 встановлювалось, що будь-які права і обов'язки за даним договором можуть бути передані третім особам тільки за згодою сторін.

На виконання умов Договору № РО 01.007/09 ПАТ "Кредитпромбанк" надало ТОВ "Ранфорт Лтд" грошові кошти у розмірі 281520886,41 грн.

В свою чергу, цінні папери, майнові права на які відповідач зобов'язався передати позивачу, були придбані ТОВ "Ранфорт Лтд" у ТОВ «УКХ-СЕЛЕНІТ» 22.10.2009р. за договором № Б 8-1.103/09 купівлі-продажу облігацій.

В подальшому, 27.09.2013 року між ПАТ "Кредитпромбанк" (Продавець) і ПАТ "Дельта Банк" (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким ПАТ "Дельта Банк" набуло право вимоги до ТОВ "Ранфорт Лтд" за Договором № РО 01.007/09.

При цьому, судом також встановлено, що листами, вих. № 17 від 22.12.2010 року та вих. № 18 від 27.12.2010 року, ТОВ "Ранфорт Лтд" направило розпорядження на розблокування та розпорядження на переказ цінних паперів, зазначених в п. 1.6 Договору № РО 01.007/09, зі свого рахунку в цінних паперах на рахунок в цінних паперах Банку, які було отримано ПАТ "Дельта Банк" 27.12.2010 року, про що свідчить відповідна відмітка із підписом уповноваженої особи банку.

Проте, зазначені розпорядження Клієнта Банком виконані не були.

Вимогами ПАТ "Дельта Банк" у даній справі, з посиланням на ст.ст. 6, 11, 509, 525, 526, 530 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 229, 231 Господарського кодексу України, умови Договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013 року, укладеного між ПАТ "Кредитпромбанк" і ПАТ "Дельта Банк", за яким останній набув право вимоги до ТОВ "Ранфорт Лтд" за Договором № РО 01.007/09, є стягнення з ТОВ "Ранфорт Лтд" 544708750,44 грн., з яких: 281520886,41 грн. заборгованості за кредитом, 37253311,81 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 193224675,60 грн. заборгованості за відсотками, 25569183,10 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 4234382,65 грн. 3% річних від суми простроченого кредиту і 2906310,87 грн. 3% річних від суми прострочених відсотків, у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором № РО 01.007/09 про повернення коштів (кредиту) та процентів.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частин 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Крім того, статтею 174 Господарського кодексу України також передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання, є господарський договір.

При цьому, відповідно до приписів ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 цього ж Кодексу встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

При цьому, статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст.ст. 188, 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Водночас, статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено підстави для припинення зобов'язання, а саме: зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Так, зокрема, статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.ст. 512, 513 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Направляючи справу на новий судовий розгляд, суд касаційної інстанції вказував, зокрема, на те, що судами попередніх інстанцій не було надано належної правової оцінки укладеному між ПАТ "Кредитпромбанк" і ПАТ "Дельта Банк" договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013 року, за яким останній набув право вимоги до ТОВ "Ранфорт Лтд" за Договором № РО 01.007/09 про стягнення коштів (кредиту) та процентів з ТОВ "Ранфорт Лтд".

Так, враховуючи вказівки суду касаційної інстанції, судом встановлено, що 27.09.2013 року між ПАТ "Кредитпромбанк" (Продавець) і ПАТ "Дельта Банк" (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким ПАТ "Дельта Банк" набуло право вимоги до ТОВ "Ранфорт Лтд" за Договором № РО 01.007/09.

Дослідження обставин щодо недійсності відступлення права вимоги за даним договором було предметом розгляду у справі № 910/27996/15 за позовом ТОВ «Ранфорт ЛТД» до 1. публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк", 2. публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання недійсним відступлення права вимоги за договором від 27.09.2012р.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищим господарським судом України встановлено (постанова від 01.06.2016р.) наступне.

18.10.2013р. між публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (банк) і товариством з обмеженою відповідальністю "Ранфорт ЛТД" (клієнт) укладено додаткову угоду № 22 до договору РЕПО № РО 01.007/09 від 22.10.2009, якою сторони домовились викласти текст договору в новій редакції.

Згідно з пунктом 1.1 вказаної угоди, за цим договором клієнт передає банку на строк з 22.10.2009 року до 25.10.2013 року включно майнові права на цінні папери, зазначені в пункті 1.6 цього договору, а банк надає та клієнт приймає на умовах, передбачених цим договором, грошові кошти в сумі 281 520 886,41 грн. на строк до 25.10.2013 року включно.

Пунктами 1.3, 1.4 угоди клієнт зобов'язується повернути банку грошові кошти в сумі 445 070 175,42 грн., а банк зобов'язується повернути клієнту майнові права на цінні папери, зазначені в пункті 1.6 цього договору на дату повернення клієнтом грошових коштів, зазначену в п. 1.4 цього договору. Дата повернення клієнтом грошових коштів банку - не пізніше 25.10.2013 включно.

У пункті 5.1 угоди зазначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання банком і клієнтом, тобто з дати, вказаної першої зверху на першій сторінці цього договору, і діє до 25.10.2013 включно, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором або до його розірвання.

Між публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (банк) і товариством з обмеженою відповідальністю "Ранфорт ЛТД" укладено додаткові угоди № 23- № 30, якими сторонами змінювалась грошова сума, яка підлягає поверненню клієнтом банку та строки такого повернення

Вказані докази свідчать про направленість дій відповідача на визнання та схвалення останнім оспорюваного договору відступлення прав вимоги від 27.09.2013 в частині відступлення зобов'язань за договором.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши умови договору купівлі-продажу права вимоги від 27.09.2013 року, укладеного між ПАТ "Кредитпромбанк" і ПАТ "Дельта Банк", за яким останній набув право вимоги до ТОВ "Ранфорт Лтд" за Договором № РО 01.007/09, судом встановлено виникнення у відповідача зобов'язання перед позивачем у даній справі щодо погашення заборгованості за Договором № РО 01.007/09 від 22.10.2009р. (в редакції, з урахуванням змін).

Так, враховуючи встановлені вище обставини, згідно з додатковою угодою № 22 від 18.10.2013р. до Договору № РО 01.007/09 від 22.10.2008р. Договір було викладено у новій редакції та стороною правочину (кредитором) став позивач, оскільки всі умови Договору № РО 01.007/09 були викладені у новій редакції, відбулася заміна первісного зобов'язання від 2009 року на нове зобов'язання від 2013 року.

Тобто з 18.10.2013р. діяв вже по суті новий договір № РО 01.007/09 у редакції, яку сторони погодили у Додатковій угоді № 22. Зазначене свідчить, що відносини за всіма попередніми умовами договору, у тому числі і порушеннями зобов'язань (за наявності) були припинені за згодою сторін.

Матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій на виконання п. 1.7 та п. 2.3, 2.5 Договору № РО01.007/09.

Спосіб переходу прав на облігації (предмет забезпечення) визначений положеннями Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Так, статтею 24 Закону визначено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом

Набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження встановлений ст.27 Закону, де вказано якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про депозитарну систему України» встановлено, що депозитарний облік цінних паперів - облік цінних прав на цінні папери та їх обмежень на рахунках у цінних паперах (далі - депозитарний облік).

Абзац 3 ч.1 ст. 6 Закону України «Про депозитарну систему» визначає, що облік прав на цінні папери конкретного власника ведеться виключно депозитарними установами, Національним банком України у визначених цим Законом випадках і депозитаріями-кореспондентами чи їх клієнтами, а облік цінних паперів і прав за цінними паперами - виключно Центральним депозитарієм або Національним банком України.

З аналізу вказаних норм, можна дійти висновку, що право позивача бути зберігачем цінних паперів жодним чином не передбачає при отриманні розпорядження клієнта на переказ та розблокування цінних паперів на рахунку зберігача, здійснити перехід права власності, яке обліковується у відповідному центральному депозитарії.

Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про депозитарну систему» визначено, що внесення змін до системи депозитарного обліку стосовно цінних паперів конкретного власника здійснюється виключно депозитарними установами (у визначених законодавством випадках - Національним банком України або депозитаріями-кореспондентами), в установленому Комісією порядку на підставі, зокрема, у разі вчинення правочину.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що розпорядження на переказ з рахунку у цінних паперах без укладення договору не припиняє права власності на цінний папір.

Позивач звертає увагу суду, що предметом забезпечення виступали облігації, емітентом яких є ТОВ «Классік-Ассістанс», , ISIN , згідно з умовами розміщення яких строк їх погашення вже прошов у жовтні та листопаді 2014 року. При цьому, згідно з інформацією, розміщеною на ресурсі Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України (АРІФРУ) або Stock market infrastructure development agency of Ukraine(SMIDA) жодних відсотків та проведення погашення цих облігацій не відбулося. Вказані обставини відповідачем не заперечувались.

Таким чином, судом встановлено невиконання відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013 року, щодо погашення заборгованості за Договором № РО 01.007/09 від 22.10.2008р. (в редакції додаткового договору № 30 від 27.06.2014р.) після її укладення до моменту розгляду даної справи в суді, зокрема, згідно з умовами п.1.1 Договору в сумі 281 520 886,41 грн. та п.1.5 Договору в сумі 193 224 675,60 грн. Матеріали справи доказів протилежного не містять.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 37 253 311,81 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 25 569 183,10 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 4 234 382,65 грн. 3% річних від суми простроченого кредиту, 2 906 310,87 грн. 3% річних від суми прострочених відсотків.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно п. 3.3. Договору № РО 01.007/09, у разі невиконання Клієнтом в строк зобов'язання, вказаного в п. 2.3. цього договору, Клієнт зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня, від суми, що вказана в п. 1.3. цього договору за кожний день прострочення перерахування грошових коштів банку.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені, визнав його обґрунтованим, та задовольняє зазначену вимогу у повному обсязі.

Крім того, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань, а не штрафною санкцією.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування 3% річних, задовольняє останні за розрахунком позивача, який викладений у позовній заяві та який є арифметично вірним.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Ранфорт Лтд" (01103, м. Київ, бул. Дружби Народів, 10; код ЄДРПРОУ 19256618) на користь публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б; адреса для листування: 01014, м. Київ, бул. Дружби Народів, 38; ) 281 520 886 грн. 41 коп. заборгованості за кредитом, 37 253 311 грн. 81 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 193 224 675 грн. 60 коп. заборгованості за відсотками, 25 569 183 грн. 10 коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 4 234 382 грн. 65 коп. 3 % річних від суми простроченого кредиту, 2 906 310 грн. 87 коп. 3% річних від суми прострочених відсотків, 160 776 грн. судового збору за розгляд апеляційних скарг, 175 392 грн. судового збору за розгляд касаційних скарг. Видати наказ.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Ранфорт Лтд" (01103, м. Київ, бул. Дружби Народів, 10; код ЄДРПРОУ 19256618) в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 182 700 грн. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 08.09.2017р.

Суддя А.І. Привалов