РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017Справа №910/12187/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТА СОФІЯ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАДОЛЮКС"

про стягнення 1 000 000,00 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Яценко Н.О. (довіреність)

від відповідача: Соковець І.О. (довіреність)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "САНТА СОФІЯ" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАДОЛЮКС" (відповідач) 1 000 000,00 грн. заборгованості за договором поставки №1612-16 від 16.12.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки №1612-16 від 16.12.2016, в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, у зв'язку із чим у відповідача утворилась заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міст Києва від 27.07.2017 порушено провадження у справі № 910/12187/17 та призначено її до розгляду на 17.08.2017.

17.08.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 17.08.2017 представники сторін не з'явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2017 розгляд справи відкладено на 12.09.2017 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

05.09.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач повністю визнав позовні вимоги.

05.09.2017 від позивача надійшли документи по справі.

У судовому засіданні 12.09.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просив суд їх задовольнити, надав оригінали документів для огляду.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.09.2017 визнав позовні вимоги.

Приймаючи до уваги те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 12.09.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

16.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "САНТА СОФІЯ" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРАДОЛЮКС" (далі - покупець) укладено договір поставки № 1612-16 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець - прийняти й оплатити товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим Договором.

Згідно з п. 3.3 Договору, моментом здійснення поставки товарів постачальнику є їх отримання покупцем з відповідною відміткою у видатковій накладній.

Положеннями п. 4.1 Договору встановлено, що розрахунки за поставлений постачальником товар здійснюються протягом 20 календарних днів з моменту поставки товару.

Розрахунок здійснюється в безготівковій формі в національній грошовій одиниці України. Днем здійснення платежу вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, поступає на розрахунковий рахунок постачальника (п.п. 4.3, 4.4 Договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2016 (п. 7.1 Договору).

Позивачем на виконання умов договору поставки № 1612-16 поставлено відповідачу товар на суму 2 235 462,10 грн.

Однак, в порушення умов договору, відповідач не здійснив оплати за поставлений товар, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість у розмірі 2235462,10 грн.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача заборгованість лише у розмірі 1 000 000,00 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, на виконання умов Договору, позивач здійснив поставку товару на загальну суму 2235462,10 грн., що підтверджується видатковою накладною № 637 від 19.12.2016, яка підписана представниками товариств та скроплена печатками.

Матеріали справи не містять жодних доказів здійснення відповідачем оплат за товар, поставлений за вказаною видатковою накладною № 637 від 19.12.2016.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за Договором становить 2235462,10 грн.

Сума боргу за Договором у розмірі 2235462,10 грн. підтверджена актом звірки взаємних розрахунків від 16.12.2016, що складений та підписаний сторонами.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань за договором поставки №1612-16 від 16.12.2016 в частині своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

Заборгованість відповідача перед позивачем за договором поставки №1612-16 від 16.12.2016 у розмірі 2235462,10 грн. належним чином доведена та документально підтверджена.

В той же час, позивач просить стягнути з відповідача борг лише у розмірі 1000000,00 грн., позивачем у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України не заявлялось клопотань про можливість суду виходити за межі позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню борг у розмірі 1000000,00 грн.

Більше того, представник відповідача через канцелярію суду подав заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Господарський суд не приймає, зокрема, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України визнання позову відповідачем викладається в адресованій господарському суду письмовій заяві, що долучається до справи.

У разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Згідно із ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, невиконане зобов'язання за договором у розмірі 1000000,00 грн. підтверджується матеріалами справи, доказів оплати заборгованості відповідачем не надано, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 1000000,00 грн. боргу.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАДОЛЮКС" (04071, м. Київ, вул. Олегівська, буд. 36, код 36127170) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "САНТА СОФІЯ" (04070, м. Київ, вул. Боричів тік, буд. 35-В, код 38956339) 1000 000,00 грн. заборгованості та 15000,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 18.09.2017.

Суддя С.О. Турчин