ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2017 справа № 908/284/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання за участю представників сторін: від позивача: від відповідача - 1: від відповідача - 2: ОСОБА_4 ОСОБА_5 представник за дов.; ОСОБА_6 представник за дов.; не зявились;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства Наукове промислово-комерційне обєднання Тата, м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від28.04.2017
у справі№ 908/284/17 (суддя Зінченко Н.Г.)
за позовомПриватного підприємства Наукове промислово-комерційне обєднання Тата, м. Запоріжжя
до відповідача:1.Запорізької митниці ДФС, м. Запоріжжя; 2.Управління Державної казначейської служби у Дніпровському районі м. Запоріжжя, м. Запоріжжя
простягнення 47 934,60 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 28.04.2017р. у справі № 908/284/17 відмовлено у задоволенні позовних вимог Приватного підприємства Наукове промислово-комерційне обєднання Тата, м. Запоріжжя до Запорізької митниці ДФС, м. Запоріжжя про стягнення 47 934, 60 грн. матеріальної шкоди.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції, як таке, що прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, та без дослідження всіх доказів по справі.

Обґрунтовуючи свою позицію, апелянт зазначає, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016р. у справі № 808/1432/16, яка набрала законної сили, вже встановлено факт, що посадові особи відповідача винесли незаконне та неправомірне рішення, чим порушили законодавство України та міжнародне законодавство, ратифіковане Україною, та спричинили позивачу матеріальну шкоду.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 22.05.2017р. апеляційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 12.07.2017р. розгляд справи відкладався, до участі у справі залучено Управління Державної казначейської служби у Дніпровському районі м. Запоріжжя, м. Запоріжжя у якості відповідача 2.

Розпорядженням керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду № 1573 від 05.09.2017р., у звязку з перебуванням у відпустці судді Москальової І.В. на дату слухання справи 06.09.2017р., призначено повторний автоматизований розподіл справи. Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 05.09.2017р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Малашкевич С.А., судді члени колегії Агапов О.Л., Будко Н.В.

В призначене судове засідання прибули представники позивача та відповідача 1, відповідач 2 правом на участь у судовому засіданні не скористався, до суду не прибув, від останнього надійшов лист № 04-12.1/327-1066 від 30.08.2017р., в якому він просить розглянути справу № 908/284/17 без участі його представника, у звязку з відсутністю коштів на відрядження.

Враховуючи те, що явка сторін судом не визнавалася обовязковою, колегія суддів, з урахуванням думки представників сторін, які зявились в судове засідання, дійшла висновку про можливість розгляду справи без участі зазначеного представника.

В судовому засіданні апелянт підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, проти чого заперечував представник відповідача - 1, який вважає подану апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним, та таким, що прийняте у відповідності до норм чинного законодавства. Свою позицію відповідач обґрунтував письмово у відзиві № 181/92/08-70-10 від 26.05.2017р., який надіслав до суду.

Також, від апелянта до суду надійшли доповнення до апеляційної скарги № 1862 від 18.08.2017р., які залучені судовою колегією до матеріалів справи.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

Відповідно до контракту № 14 від 30.09.2015, укладеного між GLARIOZO ADVANCED LIMITED, Cyprus та ПП НПКО Тата, останнє повинно було відвантажити феросиліцій МФС-10, придбаний у виробника ПАТ Запорізький абразивний комбінат.

На виконання контракту позивачем було замовлено, а ПАТ Запорізький абразивний комбінат подано на їх ж/д площадку 3 ж/д вагони, які завантажувались та розвантажувались 201,9 тонами феросиліцію МФС-10.

30.11.2015 ПП НПКО Тата до Запорізької митниці ДФС було заявлено митну декларацію № 112050000/2015/021711 на експорт цієї партії феросиліцію МФС-10, та додано весь вичерпний перелік документів, що визначений Митним кодексом України, однак посадові особи Запорізької митниці ДФС змінили код товару та скоригували митну вартість рішенням № КТ-129-2015 від 15.12.2015.

26.04.2016 року позивач звернувся до 3апорізького окружного адміністративного суду і постановою від 14.06.2016 року йому було відмовлено в позові про визнання протиправним та скасування рішення Запорізької митниці ДФС № КТ-129-2015 від 15.12.2015 року. Але 16.11.2016 року Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд своєю постановою задовольнив апеляційну скаргу ПП НПКО Тата, скасував постанову Запорізького окружного адміністративного суду по справі № 808/1432/16, постановив нову, якою визнав рішення Запорізької митниці ДФС № КТ-129-2015 від 15.12.2015 року неправомірним та скасував його. Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набрала законної сили.

За твердженням позивача, за час оскарження протиправного незаконного рішення № КТ-129-2015 експортований товар був змушений знаходитись на ж/д шляхах ТОВ Ікар плюс, ТОВ Металургтранс, у вагонах ПАТ Запоріжвогнетрив, чим ПП НПКО Тата було завдано матеріальну шкоду, яку можна було уникнути, якщо би відповідачем не було винесено протиправного рішення, а саме: експлуатації ж/д шляхів ТОВ Ікар плюс, використання ж/д вагонів ПАТ Запоріжвогнетрив, роботи по завантажуванню та розвантажуванню ж/д вагонів ПАТ Запоріжсталь, перевезення вантажів та маневрову роботу на ж/д платформі ПАТ Запоріжсталь (для вивільнення проїзних ж/д шляхів для інших підприємств), оплату за час знаходження ж/д вагонів на під'їзній колії ТОВ Металургтранс.

Як зазначає позивач, протиправними та неправомірними діями посадових осіб відповідача,йому була завдана матеріальна шкода за час оскарження незаконного рішення відповідача у сумі 47 936,60 грн., яка складається з:

1.Експлуатації ж/д під'їзних шляхів ТОВ Ікар плюс на суму 2400,00 грн. (рахунок-фактура № СФ-0000519 від 31.12.2015, акт № ОУ-0000511 від 31.12.2015);

2.Використання та перевантажування ж/д вагонів ПАТ Запоріжвогнетрив на суму 784,80 грн. (рахунок-фактура № 404-4348 від 31.12.2015, акт за грудень 2015 року);

3.Перевезення вантажів та маневрову роботу на ж/д платформі ПАТ Запоріжсталь на суму 8839,80 грн. (рахунок-фактура № 104032 від 31.12.2015 та акт № 12/18 від 31.12.2015);

4. Час знаходження ж/д вагонів на під'їзній колії ТОВ Металургтранс на суму 35910,00 грн. (рахунок до акту № 02/4953 від 31.12.2.015).

Відмовляючи у задоволенні позовний вимог суд першої інстанції зазначив, що оскаржуване рішення відповідача по визначенню митного коду товару не перебуває у причинно наслідковому звязку з понесеними витратами позивача по експлуатації ж/д шляхів, використанням та перевантажуванням вагонів та платою за знаходження вагонів на підїзних коліях; позивачем не доведено першої та головної складової збитків - наявності протиправної поведінки завдавача шкоди та самого факту заподіяння шкоди. Крім того, позивач сам не виконав вимог, передбачених митним кодексом України та не забезпечив сплату митних платежів відповідно до обраного коду товару, та не надав доказів того, що він звертався до відповідача з відповідними заявами про випуск товару до одержання результатів досліджень, а тому, понесені останнім витрати є результатом його господарської діяльності, яку він здійснює на власний розсуд, та повинен усвідомлювати можливі наслідки такої діяльності, в тому числі понесених витрат.

Також місцевим господарським судом вказано, що позивачем не підтверджено належними доказами, які саме роботи проводились, що ці роботи проводились саме за час перебування у зоні митного контролю і саме відносно спірних вагонів. Таким чином, позивачем не доведено усіх елементів складу правопорушення, наявність яких є необхідною для відшкодування шкоди, а тому суд не знайшов підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді стягнення шкоди.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

В пункті 1 роз'яснень Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 р. № 02-5/215 Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди (в редакції рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 29 грудня 2007 р. № 04-5/239) визначено, що вирішуючи спори про стягнення завданих збитків, суд насамперед повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому господарському суду слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (статті 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди (глава 82 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На відміну від загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма ст. 1173 ЦК України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1173 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом ст. 1173 ЦК України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Саме на позивача покладається обов'язок довести наявність усієї сукупності зазначених ознак складу цивільного правопорушення, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Відповідно до ст. 7 Митного кодексу України (далі МК України) митна справа - це встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності органів доходів і зборів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи.

Згідно зі ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно зі ст. 255 МК України митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту предявлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред'явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу.

Строк, зазначений у частині першій цієї статті, може бути перевищений на час виконання відповідних формальностей виключно у разі:

1)виконання митних формальностей поза місцем розташування органу доходів і зборів відповідно до статті 247 цього Кодексу;

2)проведення досліджень (аналізу, експертизи) проб і зразків товарів, якщо товари не випускаються відповідно до статті 356 цього Кодексу;

3)подання додаткових документів відповідно до частини третьої статті 53 цього Кодексу в межах передбаченого нею строку, перебіг якого припиняється з моменту отримання митницею (митним постом) таких документів чи письмової відмови декларанта або уповноваженої ним особи у їх наданні.

Митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

30.11.2015 Запорізькій митниці ДФС Приватним підприємством Наукове промислово-комерційне об'єднання Тата за митною декларацією № 112050000/2015/021711 був заявлений товар феросиліцій низькокремністий марки МФС.

Відповідно до частини 5 статті 255 Митного кодексу України митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму.

Після прийняття до митного оформлення митної декларації № 112050000/2015/021711 митницею проведений митний огляд та процедура відбору проб та зразків.

За результатом здійснення вищезазначених форм митного контролю митницею було прийнято рішення про визначення коду товару від 15.12.2015 № КТ-129-2015.

Після завершення митних формальностей Запорізькою митницею ДФС 23.12.2015 була видана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 112050000/201500834 та про зазначений факт проінформовано декларанта. Тобто, митниця завершила всі митні формальності 23.12.2015.

Позивач посилається на ті обставини, що неправомірні дії відповідача, результатом яких стало ускладнення митної процедури - а саме відібрання зразків, проведення аналізів, збільшили час митного оформлення спірного товару з 4-ох годин до трьох тижнів, та як наслідок ухвалене відповідачем рішення про визначення митного коду товару було згодом скасовано судом. Саме ці дії та незаконне рішення потягли спричинення шкоди позивачу у заявленому розмірі.

Апеляційний господарський суд вважає необґрунтованими такі посилання позивача, з огляду на наступне.

Під протиправною поведінкою завдавача шкоди в цивільних правовідносинах слід розуміти порушення особою вимог правової норми, тобто вчинення заборонених дій, або утримання від дій правової норми, які належало здійснити (бездіяльність).

Здійснення митного контролю та митного оформлення є повноваженнями митних органів згідно з законодавством України, в тому числі відбір проб та зразків та проведення інших митних формальностей. Все це може перевищувати час митного оформлення визначений ч.1 ст.255 Митного кодексу України, і такі випадки також передбачені митним кодексом України. Всі перераховані операції по предявленню товару до митного оформлення та контролю здійснюються не залежно від того, чи винесе митниця рішення, чи ні. Наведене свідчить про те, що Запорізька митниця не здійснювала будь-яких заборонених дій, та діяла в межах своїх повноважень, передбачених діючим законодавством.

Що стосується протиправного рішення відповідача по визначенню митного коду товару, то суд вважає, що воно не перебуває у причинно-наслідковому звязку з понесеними витратами позивача по експлуатації ж/д шляхів, використанням та перевантажуванням вагонів та платою за знаходження вагонів на підїзних коліях.

Посилання позивача на п. 21 ст. 356 МКУ, в якому безпосереднє зазначено, що за бажанням декларанта або уповноваженої особи, за умови забезпечення сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму, товари, проби(зразки) яких взяті для проведення дослідження (аналізу, експертизи) , випускаються органом доходів і зборів до одержання результатів відповідних досліджень, якщо вони не підпадають під дію встановлених законодавством України заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, є безпідставними, оскільки підприємство не забезпечило сплату митних платежів, у способи передбачені ст. 306 МК України. Доказів такого суду надано не було.

Позивач зазначає, що у разі дотримання відповідачем ст. 356 МК України, додаткові витрати позивача у заявленому розмірі не настали б.

Проте, як встановлено в ході судового розгляду справи, позивач сам не виконав вимог передбачених митним кодексом України, не надав доказів того, що він звертався до відповідача з відповідними заявами про випуск товару до одержання результатів досліджень з наданням відповідних гарантій, встановлених Митним кодексом України. З наведеного слідує, що понесені останнім витрати є результатом його господарської діяльності, яку він здійснює на власний розсуд, та повинен усвідомлювати можливі наслідки такої діяльності, в тому числі понесених витрат.

Крім того, позивачем належним чином не підтверджено, які саме роботи проводились з товаром, що ці роботи проводились саме за час перебування у зоні митного контролю і саме відносно спірних вагонів, та не доведено належними доказами здійснення оплати вартості таких робіт, які були виконані саме внаслідок прийняття Запорізькою митницею спірного рішення. В матеріалах справи наявні платіжні доручення на підтвердження оплати позивачем вартості послуг, наданих ТОВ «Ікар Плюс», ПАТ «Запоріжвогнетрив», ТОВ «Металургтранс», ВАТ «Запоріжсталь» позивачу, проте, зазначені платежі здійснювались позивачем ще до прийняття відповідачем - 1 спірного рішення, та не можуть розцінюватись судом у якості доказів понесених позивачем витрат внаслідок прийняття митницею неправомірного рішення.

Також, в матеріалах справи наявні акти приймання виконаних робіт, проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, зі змісту останніх неможливо достеменно вставити, що зазначені в актах роботи здійснювались саме відносно спірних вагонів та за час перебування їх у зоні митного контролю.

Згідно з частиною другою статті 43, статтями 33, 34 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, позивачем не доведено усіх елементів складу правопорушення, наявність яких є необхідною для відшкодування шкоди, а тому суд не вбачає підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді стягнення шкоди.

З огляду на викладене, апеляційна скарга Приватного підприємства Наукове промислово-комерційне обєднання Тата, м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 28.04.2017р. у справі № 908/284/17 не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Запорізької області від 28.04.2017р. у справі № 908/284/17 залишається без змін.

Судові витрати за апеляційне оскарження, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на апелянта.

Результати апеляційного провадження у справі оголошені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 91, 99, 101, 102, 103, 105, Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Наукове промислово-комерційне обєднання Тата, м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 28.04.2017р. по справі № 908/284/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 28.04.2017р. по справі № 908/284/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дати набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий С.А. Малашкевич

Судді: О.Л. Агапов

ОСОБА_3