ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року Справа № Б8/191-10

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коваленка В.М.- головуючого (доповідач у справі),
Погребняка В.Я.,
Полякова Б.М.,
розглянувши касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області
на постанову та ухвалувід 06.06.2017 Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 господарського суду Київської області
у справі№ Б8/191-10 господарського суду Київської області

за заявою до приватного акціонерного товариства "Росава" відкритого акціонерного товариства "Росава"
пробанкрутство

в судовому засіданні взяли участь представники:

Генеральної прокуратури УкраїниСавицька О.В., посвідч.,
ПАТ "Росава"Поліщук А.А., довір.,
ВАТ "Росава"Ямбур С.М., довір.,
Фонду державного майна УкраїниКовтега О.В., довір.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.12.2010 порушено провадження у справі № Б8/191-10 про банкрутство відкритого акціонерного товариства "Росава" (далі - ВАТ "Росава", Боржник) за заявою приватного акціонерного товариства "Росава" (далі - ПАТ "Росава") в порядку загальних норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до набрання чинності з 19.01.2013 внесених змін, далі - Закон про банкрутство).

Постановою господарського суду Київської області від 17.11.2015 припинено процедуру розпорядження майном боржника - ВАТ "Росава" та припинено повноваження арбітражного керуючого Кіцула С.Б. як розпорядника майна Боржника, визнано банкрутом ВАТ "Росава" та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Кіцула С.Б. тощо.

Ухвалою господарського суду Київської області від 31.01.2017 (суддя-Наріжний С.Ю.) задоволено заяву комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" (далі - КП "Білоцерківтепломережа") про визнання кредиторських вимог до Боржника, визнано грошові вимоги КП Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" до Боржника в сумі 138 869 грн. 19 коп. із задоволенням у першу чергу.

Не погодившись із цією ухвалою суду, Перший заступник прокурора Київської області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу господарського суду Київської області від 31.01.2017 скасувати та прийняти нове рішення, яким грошові вимоги КП "Білоцерківтепломережа" до ВАТ "Росава" в сумі 136 113 грн. 19 коп. відхилити.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 (головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.) апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Київської області від 31.01.2017 - без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, Перший заступник прокурора Київської області звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати як ухвалу господарського суду Київської області від 31.01.2017, так і постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 та прийняти нову - про відмову в задоволенні заяви КП "Білоцерківтепломережа" щодо віднесення їх грошових вимог до першої черги задоволення вимог кредиторів.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема ст.ст. 38, 41, 45, 115 Закону про банкрутство, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", а також норм процесуального права.

Заслухавши пояснення представників Генеральної прокуратури України, Фонду державного майна України, ініціюючого кредитора і Боржника, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, задовольняючи заяву КП "Білоцерківтепломережа" про визнання кредиторських вимог до Боржника на суму 138 869 грн. 19 коп. із віднесенням до першої черги задоволення вимог кредиторів, місцевий суд встановив, що ці вимоги складають заборгованість Боржника за теплову енергію, надану вказаним кредитором на підставі укладених між цими особами договорами, та виникла ця заборгованість у ліквідаційній процедурі ВАТ "Росава" -після визнання останнього банкрутом. Також суд встановив, що теплова енергія надавалась двом об'єктам, що перебувають на балансі Боржника та від надання такої енергії залежить підтримка та збереження у належному стані майна Боржника. Заявлені вимоги були визнані ліквідатором ВАТ "Росава". У зв'язку із викладеним суд дійшов висновку про задоволення зазначених кредиторських вимог із задоволення у першу чергу, як витрат пов'язаних із утриманням та збереженням майнових активів Боржника.

Підтримуючи повністю наведені висновки, апеляційний суд по суті розглянув скаргу Першого заступника прокурора Київської області, визнавши участь прокуратури у даному спорі, як опосередковане сприйняття захисту інтересів держави.

Однак суд касаційної інстанції не погоджується із наведеними висновками судів в оскаржуваних рішеннях, оскільки вони зроблені з порушенням та невірним застосуванням норм діючого законодавства, а також з неповним з'ясуванням обставин справи, зокрема стосовно правової природи правовідносин, які виникли щодо вимог КП "Білоцерківтепломережа" на спірну суму.

Як вбачається з матеріалів справи та оскаржуваних судових рішень, з'ясовуючи обставини щодо правової природи та підстав виникнення заборгованості Боржника перед КП "Білоцерківтепломережа" на визнану судами суму вимог, суди вказали, що такі вимоги виникли на підставі господарських договорів на постачання та споживання теплової енергії, що були укладені у 2006 та 2009 роках між КП "Білоцерківтепломережа" та ВАТ "Росава", а заборгованість на спірну суму виникла за період грудень 2015 року, січень-березень 2016 року.

При цьому, правовою підставою для визнання таких вимог суди вказали норми ч. 1 ст. 38 та п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону про банкрутство, визначивши вказану заборгованість Боржника перед КП "Білоцерківтепломережа", як витрати, пов'язані з утриманням і збереженням майнових активів банкрута у ліквідаційній процедурі.

Однак, у цьому випадку, визначаючи правову природу цієї заборгованості стосовно боржника судами були невірно застосовані вказані норми Закону про банкрутство, а також не враховані безумовні наслідки визнання боржника банкрутом, що передбачені нормами ч. 1 ст. 38 названого закону.

Так, кваліфікуючи спірні кредиторські вимоги, як вимоги саме КП "Білоцерківтепломережа", та визначаючи черговість задоволення таких вимог, суди не звернули уваги та не врахували, що норми п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону про банкрутство регулюють черговість задоволення витрат, пов'язаних з утриманням і збереженням майнових активів банкрута, як витрат арбітражного керуючого, а не будь-якої іншої особи, а тому посилання судів на вказану норму при кваліфікуванні заявлених КП "Білоцерківтепломережа" до Боржника спірних кредиторських вимог (а не витрат) суперечить такій нормі.

Що ж до застосування норм ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство, касаційний суд зазначає наступне.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 38 та ч. 1 ст. 41 Закону про банкрутство з дня визнання підприємства банкрутом та відкриття відносно нього ліквідаційної процедури господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута, а ліквідатор боржника повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю, у зв'язку із чим припиняється нарахування, перерахування, виплати заробітної плати та формування фонду оплати праці працівників Боржника.

Отже, безпосередньо у банкрута жодних зобов'язань, що ґрунтуються на господарських правовідносинах, перед будь-якою особою не виникає, а відповідно жодна особа не може заявляти безпосередньо до банкрута кредиторські вимоги за період ліквідаційної процедури, обґрунтовуючи підстави їх виникнення господарськими правовідносинами та господарськими зобов'язаннями.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України в своїх постановах від 27.05.2014 року та від 13.05.2014 року у справі № 5021/321/12 та від 18.03.2014 року у справі № 6/108-09.

При цьому, такий висновок ніяким чином не суперечить названій нормі ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство та не порушує права осіб, які надають послуги (виконують роботи) стосовно захисту майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані (комунальні послуги тощо), послуги з оренди майна, яке тимчасово використовується банкрутом, оскільки вказані норми ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство кореспондується, зокрема з нормами ч. 1 ст. 41 вказаного закону, які, в свою чергу уточнюють, яким чином відбувається надання банкруту цих послуг (та робот) - зокрема через прийняття ліквідатором з дня свого призначення до свого відання майна боржника, забезпечення його збереження; виконання ліквідатором функцій з управління та розпорядження майном банкрута; виконання повноважень керівника (органів управління) банкрута.

Отже:

- всі нарахування, що здійснюються особами в результаті надання ними банкруту послуг із захисту та збереження майна останнього, послуг з оренди, з моменту визнання боржника банкрутом відносяться до відповідних витрат арбітражного керуючого (ліквідатора), який і має право від імені банкрута укладати угоди з надання (отримання) зазначених послуг (робот);

- такі нарахування не мають характеру господарських зобов'язань боржника (банкрута), а відносяться до відповідних (названих) витрат арбітражного керуючого (ліквідатора).

Таким чином, вказані нарахування на відповідні суми можуть бути визначені та визнані судом із зазначенням черги задоволення лише у складі витрат арбітражного керуючого (ліквідатора) за послуги третіх осіб (що не є у такому випадку кредиторами у розумінні ст.ст. 1, 23, 38 Закону про банкрутство) на підставі складеного ліквідатором звіту з доданням до такого звіту відповідних доказів (вимог, рахунків тощо).

Триваючи ж господарські правовідносини з надання послуг боржнику (як от: надання теплової енергії, електроенергії, водопостачання тощо), які виникли на підставі угод, укладених до порушення справи про банкрутство боржника або до визнання його банкрутом, з моменту визнання такого боржника банкрутом втрачають характер господарських, а відповідні зобов'язання трансформуються в зобов'язання ліквідаційної маси банкрута. Відповідні ж грошові зобов'язання, що виникли за період ліквідаційної процедури банкрута, не мають статусу грошового зобов'язання у розумінні ст. 1 Закону про банкрутство, тому не можуть бути заявлені у порядку, передбаченому ст. 38 цього ж закону.

Підсумовуючи вищевикладене, касаційний суд зазначає, що зобов'язання банкрута, що виникли протягом ліквідаційної процедури можуть бути пред'явлені лише до ліквідатора, як єдиної уповноваженої особи від імені банкрута. У разі ж відмови ліквідатора задовольнити такі вимоги, особа, що у період ліквідаційної процедури надавала послуги (виконувала роботи) стосовно захисту майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, послуги з оренди майна тощо, вправі звернутися за захистом свого права (на задоволення вимог) на загальних підставах у встановленому законом порядку.

Дійшовши такого висновку та виходячи з приписів ч. 3 ст. 1119 ГПК України, касаційний суд вважає, що визнавши заявлені КП "Білоцерківтепломережа" до Боржника вимоги на спірну суму, саме як вимоги поточного кредитора, що ґрунтуються на господарських зобов'язаннях ВАТ "Росава" перед вказаною особою, суди попередніх інстанцій порушили та невірно застосували зазначені вище норми законодавства, не з'ясувавши належним чином правову природу та характер спірних правовідносин між вказаними особами, а тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, як незаконні, а справа в частині розгляду грошових вимог КП "Білоцерківтепломережа" до ВАТ "Росава" - передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду.

При новому розгляді справи суду першої інстанції слід усунути недоліки та порушення, наведені в даній постанові, та винести рішення, відповідно до ст. 11112 ГПК України, з урахуванням наведених вказівок касаційного суду та у відповідності до норм діючого законодавства.

Керуючись нормами ст.ст. 1, 23, 38, 41, 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 та ухвалу господарського суду Київської області від 31.01.2017 у справі № Б8/191-10 скасувати.

3. Справу № Б8/191-10 в частині розгляду грошових вимог КП "Білоцерківтепломережа" передати на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Головуючий В.М. Коваленко

Судді В.Я. Погребняк

Б.М. Поляков

Постанова виготовлена та підписана 08.09.2017