ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2017 р. Справа № 907/199/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Данко Л.С.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Державного підприємства «Перечинське лісове господарство» від 03.07.2017

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.06.2017

у справі № 907/199/17

за позовом Державної екологічної інспекції в Закарпатській області, м.Ужгород

до відповідача Державного підприємства «Перечинське лісове господарство», с.Сімер Перечинського району

про стягнення шкоди, заподіяної лісу на суму 507 403,60 грн.

Представники сторін в судове засідання не зявилися. Заяв про відвід складу суду не поступало.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 16.06.2017 у справі №907/199/17 частково задоволено позов Державної екологічної інспекції (надалі ДЕІ) в Закарпатській області, стягнуто з Державного підприємства (надалі ДП) «Перечинське лісове господарство»: на користь Турє-Полянської сільської ради 410 723,00 грн. шкоди, завданої навколишньому природному середовищу; на користь позивача 6 647,91 грн. судового збору. Крім того, судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог на суму 64 209,61 грн. та припинено провадження у справі в частині вимог на суму 32 470,99 грн.

Оскаржуваним рішенням встановлено факт заподіяння державі шкоди у розмірі 410 723,00 грн. (акт перевірки за період з 22.06.2016 по 23.06.2016) внаслідок здійснення відповідачем рубок головного користування та прохідних рубок догляду на території загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення «Турє-Полянський» (надалі Заказник), землекористувачем якого є відповідач, що є порушенням ст.26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та Положення про Заказник, яке затверджене наказом Мінприроди України від 02.08.2012 №382.

Стосовно позовних вимог на суму 64 209,61 грн. (акт перевірки за період з 17.05.2016 по 20.05.2016), то у звязку зі сплатою відповідачем зазначеної суми двома частинами (частково до порушення судом провадження у даній справі, а частково після порушення провадження), суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог на суму 33 886,67 грн. та для припинення провадження у справі на підставі п.1.1 ч. 1 ст. 80 ГПК України в частині вимог на суму 32 470,99 грн.

Щодо позовних вимог на суму 30 322,94 грн. (акт перевірки за період з 16.06.2016 по 17.06.2016), то у звязку із ненаданням позивачем первинних документів, на підставі яких здійснено розрахунок позовних вимог в цій частині, відсутністю в акті перевірки відомостей щодо видів деревини зрубаної у місцях рубок за незадовільну очистку яких нарахована відповідна сума, що унеможливило здійснення розрахунку розміру шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в позові в цій частині.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач у справі оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись, зокрема, на те, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги при вирішенні даної справи охоронне зобовязання від 10.10.2012, про існування якого відповідачу не було відомо, як і не було відомо про те, що Мінприроди України своїм наказом від 02.08.2012 №382 затвердило нове Положення про Заказник. Відповідач також наголосив на тому, що місцевий господарський суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи для встановлення справжності підпису директора ДП «Перечинське лісове господарство» на охоронному зобовязанні від 10.10.2012. Крім цього, рубки головного користування та прохідні рубки догляду на території Заказника, на думку відповідача, були здійснені ним без порушень та у встановленому законодавством порядку, оскільки для їх здійснення відповідач видав відповідні лісорубні квитки.

03.08.2017 відповідач подав до суду клопотання:

1) про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи для встановлення справжності підпису посадової особи колишнього директора відповідача ОСОБА_2, який міститься в охоронному зобовязанні №6 від 10.10.2012, оформленому Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Закарпатській області. Вказане клопотання мотивоване візуальними відмінностями підпису, який виконаний від імені ОСОБА_3 в охоронному зобовязанні №6 від 10.10.2012 та підпису ОСОБА_3, який виконаний на документах, створених в процесі роботи підприємства за період його керівництва;

2) про витребування від Департаменту екології і природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації оригіналу охоронного зобовязання №6 від 10.10.2012, оформленого Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Закарпатській області. Вказане клопотання мотивоване тим, що на звороті оригіналу охоронного зобовязання №6 від 10.10.2012 міститься напис, виконаний олівцем «передано Черевком», що на думку відповідача підтверджує той факт, що охоронне зобовязання йому не вручалося.

Розглянувши подані клопотання, колегія суддів дійшла висновку про їх відхилення, оскільки: - стосовно клопотання відповідача про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи колегія суддів не вбачає візуальних відмінностей між підписом ОСОБА_3, що міститься на охоронному зобовязанні №6 від 10.10.2012 (а.с. 196) та на оригіналах низки документів підприємства (а.с. 170-178). Крім того, відповідач жодним чином не пояснює факт наявності на охоронному зобовязанні №6 від 10.10.2012 відбитка печатки підприємства: - стосовно клопотання про витребування доказів, то оригінал охоронного зобовязання №6 від 10.10.2012 був досліджений в суді першої інстанції та з нього зроблено копію, яку долучено до матеріалів справи (а.с. 196). Наявність напису, виконаного олівцем на звороті вказаного документа не свідчить про обставину його передання чи непередання відповідачу та не має значення для розгляду даної справи.

Позивач не виконав вимог ухвал суду від 13.07.2017 та не подав відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони не забезпечили в судове засідання явку своїх представників, хоча належним чином були повідомлені про час і місце судового розгляду, що підтверджується повідомленням про вручення їм поштової кореспонденції з ухвалами суду від 13.07.2017 та від 07.08.2017 (а.с. 215, 216, 234, 235).

Зважаючи на закінчення процесуального строку для розгляду апеляційної скарги, встановленого ст. 102 ГПК України та на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без представників сторін.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

ДЕІ в Закарпатській області у період з 17.05.2016 по 20.05.2016, з 16.06.2016 по 17.06.2016 та з 22.06.2016 по 23.06.2016 були проведені позапланові перевірки ДП «Перечинське лісове господарство» на предмет дотримання вимог природоохоронного законодавства при лісокористуванні, хід та результати яких зафіксовані у відповідних актах перевірок (а.с. 11-15, 16-21, 22-27).

Так, за результатами перевірки, здійсненої у період з 17.05.2016 по 20.05.2016 виявлено незаконну рубку дерев в кварталі 23 виділ 18 Турицького лісництва, а саме: сироростучих дерев породи бук (діаметром біля шийки кореня 22 см, 65 см, 104 см, 106 см) та породи граб (діаметром біля шийки кореня 10 см, 10 см, 17 см, 21 см), внаслідок чого лісу заподіяна шкода на суму 66357,66 грн. (розрахунок від 23.05.2016, а.с. 31).

З матеріалів справи вбачається, що в ході розгляду даної справи в суді першої інстанції відповідач наведені обставини визнав, а суму заподіяної шкоди сплатив повністю: 33886,67 грн. до порушення судом провадження у даній справі, а 32470,99 грн. після порушення провадження у справі, що підтверджується платіжними дорученнями №1331 від 24.11.2016, №1471 від 15.12.2016, №1602 від 04.01.2017, №2023 від 22.03.2017 (а.с. 87-90).

За результатами перевірки, здійсненої у період з 16.06.2016 по 17.06.2016 виявлено незадовільне та несвоєчасне очищення місць рубок від порубкового залишку у кварталах 10 (виділ 22), 18 (виділ 18), 19 (виділ 15), 19 (виділ 5), 18 (виділ 26) на загальній площі 5,3 га, внаслідок чого лісу заподіяна шкода на суму 30322,94 грн. (розрахунок від 21.06.2016, а.с. 32).

В матеріалах справи відсутні первинні документи, на підставі яких здійснено розрахунок позовних вимог в цій частині: з акту перевірки за період з 16.06.2016 по 17.06.2016 не вбачається відомостей щодо видів деревини зрубаної у місцях рубок, за незадовільну очистку яких нараховано відповідну суму. Такі відомості відсутні і у вигляді окремо оформленого документа.

За результатами перевірки, здійсненої у період з 22.06.2016 по 23.06.2016 виявлено, зокрема, прохідну рубку дерев у кв.62/9 лісництва «Шипот» на площі 2,7 га в межах території природно-заповідного фонду Заказника, яка була проведена відповідно до лісорубного квитка серії 02ЛКБ №504212 від 25.02.2016. На цій ділянці було проведено контрольний облік пнів від зрубаних дерев, який оформлено у вигляді відповідної перелікової відомості від 22.06.2016 (а.с. 117). Відповідно до вказаної відомості, встановлено вирубку 414 дерев породи бук та 15 дерев породи ялина, всього 429 дерев. У розрахунку від 30.06.2016 (а.с. 33) визначено розмір заподіяної шкоди на суму 410 723,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що акти позапланових перевірок за період з 17.05.2016 по 20.05.2016 та з 22.06.2016 по 23.06.2016 (а.с. 11-15, 22-27) містять підписи посадових осіб ДЕІ в Закарпатській області, які проводили перевірку, підписи посадових осіб ДП «Перечинське лісове господарство», а також пояснення субєкта господарювання по суті виявлених порушень.

Акт позапланової перевірки за період з 16.06.2016 по 17.06.2016 (а.с. 16-21) містить підписи лише посадових осіб ДЕІ в Закарпатській області. Підписи посадових осіб ДП «Перечинське лісове господарство» відсутні, як і відсутня відмітка про відмову їх від підписання акта.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне:

Статтею 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що на території заказника обмежується або забороняється мисливство та діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник. Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об'єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов'язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.

Відповідно до п.1.3 Положення про Загальнозоологічний заказник загальнодержавного значення «Турє-Полянський», затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 02.08.2012 № 382, Заказник загальною площею 2163 гектара розташований на території Перечинського району Закарпатської області і перебуває у користуванні Державного підприємства «Перечинське лісове господарство» у межах лісництва «Шипот»: квартали 55-75.

Пунктом 3.1 Положення передбачено, що відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України" на території Заказника забороняється будь-яка діяльність, що суперечить меті та завданням Заказника, передбаченим цим Положенням, і загрожує збереженню природного комплексу, у тому числі рубки головного користування та прохідні рубки догляду.

Відповідно до охоронного зобовязання №6 від 10.10.2012, оформленого Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Закарпатській області (а.с. 119, 196), ДП «Перечинське лісове господарство» взяло на себе зобовязання щодо забезпечення режиму охорони та збереження видів тварин, занесених до Червоної книги України, що зафіксовані на території Заказника у межах Перечинського району у кварталах 55-75 лісництва «Шипот» на території ДП «Перечинське лісове господарство» загальною площею 2163,0 га. У вказаному охоронному зобовязанні зазначено про необхідність дотирамання положень ст. 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та Положення про Загальнозоологічний заказник загальнодержавного значення «Турє-Полянський», затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 02.08.2012 № 382. На вказаному охоронному зобовязанні №6 від 10.10.2012 міститься підпис керівника підприємства Ю.Бокашана та відбиток печатки підприємства.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про його необізнаність щодо існування охоронного зобовязання №6 від 10.10.2012 та про затвердження у новій редакції Положення про Загальнозоологічний заказник загальнодержавного значення «Турє-Полянський», на підставі наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 02.08.2012 № 382, оскільки, як вже зазначалося вище, відсутні підстави вважати, що підпис керівника підприємства чи відбиток печатки, що місяться на охоронному зобовязанні, є несправжніми.

Матеріалами справи підтверджується факт прохідної вирубки 414 дерев породи бук та 15 дерев породи ялина у кв.62/9 лісництва «Шипот» на площі 2,7 га в межах території природно-заповідного фонду Заказника, який встановлений в акті позапланової перевірки, здійсненої у період з 22.06.2016 по 23.06.2016 та переліковій відомості від 22.06.2016.

Відповідно до п.1.4 Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 464 від 10.09.2008, акт перевірки це документ, який є, зокрема, носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог природоохоронного законодавства та його дотримання, а відтак, зазначений акт слід розцінювати, як належний доказ, в якому зафіксовано факт вчинення правопорушення природоохоронного законодавства.

Факт рубки вказаних дерев не заперечується відповідачем. Натомість, відповідач наголошує на законності вказаної прохідної рубки, оскільки така була здійснена на підставі лісорубного квитка серії 02ЛКБ №504212 від 25.02.2016 (а.с. 162).

Вказані твердження відповідача колегією суддів відхиляються, оскільки лісорубний квиток був виданий самим відповідачем, який є постійним лісокористувачем та наділений правом видавати такі квитки, а видача такого квитка та здійснення прохідної рубки прямо суперечить положенням ст. 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та п.3.1 Положення про Загальнозоологічний заказник загальнодержавного значення «Турє-Полянський». Додатково слід зазначити, що матеріалами справи не підтверджується отримання відповідачем спеціального дозволу на проведення такої рубки в порядку ст.9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

Пунктом 6.1.2 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 27.06.2001р. № 02-5/744 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" зазначено, що у вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства на підвідомчій лісовому господарству території факту правопорушення, вчиненого невстановленими особами, судам необхідно виходити з того, що обов'язки із: забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень; дотримання правил і норм використання лісових ресурсів; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення, відповідно до статті 19 Лісового кодексу України, покладено на постійних лісокористувачів.

Згідно статті 105 Лісового кодексу України, особи, винні у порушенні лісового законодавства, зокрема у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників, порушенні порядку заготівлі та вивезення деревини, порушенні інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, несуть встановлену законом дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність. Відповідно до статті 107 цього Кодексу підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завданняпозадоговірної шкоди містяться у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести протиправність поведінки особи, вину особи, яка заподіяла шкоду, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Обовязок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України).

З огляду на викладене, слід зазначити, що законодавством на відповідача покладено обовязок охорони лісів від незаконних рубок, а з акту позапланової перевірки, здійсненої у період з 22.06.2016 по 23.06.2016 вбачається факт здійснення відповідачем прохідної рубки 429 дерев у кв.62/9 лісництва «Шипот» на площі 2,7 га в межах території природно-заповідного фонду Заказника.

Наведеним підтверджується, що внаслідок протиправних дій відповідача було заподіяно шкоди лісовим ресурсам, вбачається причинний звязок між вчиненим відповідачем порушенням та заподіяною шкодою і наявність вини відповідача.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №665 від 23.07.2008 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» посадовими особами позивача розраховано шкоду, заподіяну лісу, внаслідок незаконної вирубки дерев за актом позапланової перевірки, здійсненої у період з 22.06.2016 по 23.06.2016, в сумі 410723,00 грн. (а.с. 33).

Таким чином, оскільки відповідачем, всупереч встановленої заборони, здійснено прохідну рубку на території Заказника в обсягах, встановлених позивачем, позовні вимоги останнього про стягнення заподіяної лісу шкоди на суму 410723,00 грн. підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог, які базуються на порушеннях, виявлених на підставі акту позапланової перевірки за період з 17.05.2016 по 20.05.2016, то у звязку із добровільною сплатою відповідачем суми заподіяної шкоди, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог на суму 33886,67 грн. (у звязку з тим, що відповідну суму було сплачено до порушення провадження у справі) та про припинення провадження у справі на підставі п.1.1 ч. 1 ст. 80 ГПК України в частині вимог на суму 32470,99 грн. (у звязку з тим, що відповідна сума була сплачена після порушення провадження у справі).

Стосовно позовних вимог, які базуються на порушеннях, виявлених на підставі акту позапланової перевірки за період з 16.06.2016 по 17.06.2016, то у звязку із відсутністю в матеріалах справи первинних документів, які підтверджують таксову вартість деревини, що покладена в основу розрахунків за цим актом, а також у звязку із недоліками самого акту (відсутність на ньому підписів посадових осіб відповідача, відміток про те, що посадові особи відповідача відмовилися від підпису), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову в частині стягнення 30322,94 грн. через недоведеність належними та допустимими доказами обставин, на яких ґрунтуються вимоги позивача.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Додатково, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», п.7 ч.3 ст.29 та п.4 ч.1 ст.69-1 Бюджетного кодексу України, сума шкоди підлягає стягненню із врахуванням наступного розподілу: 50% до спеціального фонду місцевого бюджету сільської ради, на території якої вчинено правопорушення, 20% до спеціального фонду обласного бюджету, 30% до спеціального фонду Державного бюджету України, у звязку з чим оскаржуване рішення слід уточнити.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 23.05.2017 у справі №907/199/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства «Перечинське лісове господарство» без задоволення, розподіливши кошти, які підлягають стягненню з відповідача наступним чином: стягнути до спеціального фонду Державного бюджету України 123 216,90 грн., до спеціального фонду обласного бюджету Закарпатської області 82 144,60 грн., до спеціального фонду місцевого бюджету Турє-Полянської сільської ради 205 361,50 грн. із зарахуванням коштів на аналітичний рахунок, відкритий в Головному управлінні Державного казначейства України у Закарпатській області за балансовим рахунком 3311 «Кошти, які підлягають розподілу між Державними і місцевими бюджетами».

Господарському суду Закарпатської області видати наказ із врахуванням даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Л.С. Данко

суддя Р.І. Марко