ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.09.2017 Справа № 920/670/17

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Бобине, Путивльський район, Сумська область,

до відповідача Управління соціального захисту населення Путивльської районної державної адміністрації Сумської області, м. Путивль, Сумська область,

про стягнення 20233 грн. 55 коп.

Суддя Котельницька В.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 (довіреність № 1390 від 14.07.2017)

від відповідача: не прибув

За участю секретаря судового засідання Пономаренко Т.М.

Суть спору: позивач відповідно до вимог позовної заяви, поданої до господарського суду 20.07.2017, просить стягнути з відповідача на свою користь 20233 грн. 55 коп. заборгованості за неналежне виконання умов договору на відшкодування компенсаційних витрат за пільгове перевезення громадян від 15.02.2015 № 5, а також судовий збір, пов'язаний з розглядом справи.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить суд позов задовольнити.

Відповідач подав відзив № 01-08/2579 від 03.08.2017, у якому позовні вимоги не визнає та просить суд в задоволенні позову відмовити.

21.08.2017 відповідачем було подане до суду клопотання № 01-08/2705 від 17.08.2017 про розгляд справи без участі його представника у судовому засіданні.

Представник позивача за клопотанням від 01.09.2017 подав до суду для долучення до матеріалів справи дані про суму доведених позивачу асигнувань у період з 15.02.2015 по 31.12.2015 та розмір заборгованості по їх сплаті.

Суд вважає за можливе розглядати справу за наявними у ній матеріалами за відсутності представників сторін у відповідності до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

30.05.2013 між Путивльською районною державною адміністрацією та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідачем у справі) було укладено договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, згідно умов якого позивачу було надано право на перевезення пасажирів на приміському маршруті «Путивль-Козаче» відповідно до затвердженого паспорту маршруту, та він зобов'язався надавати транспортні послуги населенню на умовах, передбачених цим договором.

20.12.2013 між Путивльською районною державною адміністрацією та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, згідно умов якого позивачу було надано право на перевезення пасажирів на приміському маршруті «Путивль-Мачулища» відповідно до затвердженого паспорту маршруту, та він зобов'язався надавати транспортні послуги населенню на умовах, передбачених даним договором.

15.02.2015 між позивачем - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, на підставі договорів з Путивльською районною державною адміністрацією від 20.12.2013 та від 30.05.2013, та відповідачем - Управлінням соціального захисту населення Путивльської районної державної адміністрації був укладений договір № 2 на відшкодування компенсаційних витрат на пільгове перевезення громадян.

Відповідно до умов даного договору, позивач здійснює відповідно до чинного законодавства України перевезення пільгової категорії громадян безоплатно за маршрутами (п. 1.1 договору), а відповідач проводить відшкодування компенсаційних витрат за пільгове перевезення громадян, які користуються пільгами (п.1.2 договору).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що відшкодування компенсаційних витрат за перевезення пільгової категорії громадян позивачу здійснюється за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам в межах затверджених обсягів асигнувань при надходженні коштів на рахунки управління. Згідно пункту 2.2 договору, відшкодування компенсаційних витрат проводиться відповідачем по мірі надходження субвенцій з державного бюджету, на розрахунковий рахунок позивача на підставі розрахунку компенсаційних збитків від пільгового перевезення.

Пунктом 3.1.3 договору сторони узгодили, що позивач зобов'язаний надавати звіти відповідачу за спрощеною формою згідно додатку до 4-го числа кожного наступного за звітним місяцем.

Відповідно до пункту 3.2 даного договору, відповідач зобов'язаний відшкодовувати компенсаційні витрати за перевезення пільгової категорії громадян у відповідності вимогами чинного законодавства в межах затверджених асигнувань та на підставі поданої форми звітності.

Відповідно до пункту 3.3 договору відповідач зобов'язаний довести позивачу розрахунковий обсяг затвердженої субвенції, згідно кошторису на відшкодування компенсаційних збитків від пільгового перевезення з 15.02.2015 по 31.12.2015 у сумі 118973,07 грн. на підставі затвердженого головою райдержадміністрації розрахунку.

У розділі 7 вказаного договору встановлено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до виконання зобов'язань або закінчення терміну його дії до 31.12.2015.

Так, на виконання умов укладеного договору відповідно до затвердженого головою райдержадміністрації розрахунку, управлінням соціального захисту населення Путивльської РДА, було доведено розрахунковий обсяг затвердженої субвенції, згідно кошторису на відшкодування компенсаційних збитків від пільгового перевезення з 15.02.2015 по 31.12.2015 у сумі 118973 грн. 07 копійок.

Як зазначав позивач та це підтверджується матеріалами справи (актами звірки розрахунків) відповідач частково розрахувався з позивачем за надані останнім послуги по перевезенню пільгової категорії громадян, однак заборгованість у розмірі 20233 грн. 55 коп. на момент подачі позовної заяви є не сплаченою.

Враховуючи неперерахування відповідачем вищезазначеної суми, позивач звернувся до нього з листом щодо причин несплати заборгованості.

Матеріалами справи підтверджується, що як захід реагування на вищезазначений лист позивача, відповідач звернувся до голови Путивльської РДА з листом № 05-07/1273 від 15.04.2016 про наявність заборгованості, у тому числі перед позивачем у даній справі, та про вирішення питання її погашення.

У свою чергу, Путивльською РДА направлено листи № 01-20/425 від 15.02.2016 до Міністерства соціальної політики України, № 01-16/426 від 15.02.2016 до Сумської обласної державної адміністрації, № 01-17/1083 від 19.04.2016 до Департаменту соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації та Департаменту фінансів Сумської ОДА, а також листи до народних депутатів України з проханням вирішити питання щодо погашення заборгованості з компенсації витрат на пільговий переїзд окремих категорій громадян за 2015 рік.

Відповідно до п.3 ст. 3 Цивільного кодексу України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Водночас, в силу приписів ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Зокрема, відносини з перевезення пасажирів регулюються спеціальним щодо даного виду правовідносин Законом України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» забезпечення організації пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

За приписами ч.1 ст. 31 Закону України «Про автомобільний транспорт» відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

За змістом ч. 1 ст. 43 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

У свою чергу, в силу положень ч. 2 ст. 29 Закону України «Про автомобільний транспорт» органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Умови відшкодування компенсацій, зокрема, за пільгові перевезення пасажирів автомобільним транспортом перевізникам визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 (далі - Порядок).

Виходячи зі змісту пунктів 2, 2-1 вищезазначеної Постанови розпорядниками коштів місцевих бюджетів щодо розрахунків з постачальниками послуг визначені управління праці та соціального захисту населення, зокрема таким розпорядником є і відповідач.

Як зазначено у п. 1 Порядку, в ньому відповідно до ст. 102 Бюджетного кодексу України визначається механізм фінансування компенсаційних виплат також і за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

В силу приписів п. 2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення проводиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міста Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 218 Господарського кодексу України у разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів. Аналогічна приписи містяться у ст. 617 Цивільного кодексу України.

Також у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 викладена правова позиція, що на підставі частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано, що на виконання умов договору позивачем були надані послуги з перевезення пільгової категорії населення, зокрема, в матеріалах справи містяться копії актів звіряння розрахунків за надані послуги на які надаються пільги, складені між сторонами у справі станом на 01.10.2015, 01.11.2015, 01.12.2015, 01.01.2016, які підписані керівниками підприємств та скріплені їх печатками, а також з яких вбачається заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.01.2016 у сумі 20233,55 грн.

Відповідач, не заперечуючи факту наявності заборгованості у зазначеному розмірі повідомив, що компенсаційні виплати за пільговий проїзд здійснюються за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевими бюджетами та зазначив, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», видатки на компенсацію пільгового проїзду не передбачені.

Відтак, відповідач зобов'язання щодо сплати позивачу заборгованості в сумі 20233,55 грн. не виконав, доказів погашення даної суми боргу в добровільному порядку суду не надано, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на 2016 рік в силу приписів ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України не виправдовує відповідача та не є підставою для звільнення від відповідальності останнього за порушення зобов'язання.

Разом з тим, суд зауважує, що незважаючи на те, що у відносинах між бюджетними установами та небюджетними підприємствами залучені бюджетні кошти, такі відносини не є бюджетними, та відносяться до цивільно-правових. Для таких цивільно-правових відносин характерна юридична рівність сторін. Тобто бюджетна установа як отримувач і розпорядник бюджетних коштів не має будь-яких привілеїв чи пільг у рамках виконання своїх зобов'язань за договірними відносинами, а за порушення термінів оплати, визначених умовами договору, установа чи підприємство, що фінансуються з Державного бюджету України, несуть відповідальність відповідно до законодавства і укладеного договору.

Відсутність фінансування органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування, відсутність у нього коштів не є обґрунтованою підставою невиконання зобов'язання за договором. Аналогічні правові позиції викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004 (заява №18966/02) та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 20233 грн. 55 коп. заборгованості є правомірними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Згідно ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, також підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Путивльської районної державної адміністрації Сумської області (41500, Сумська область, м.Путивль, проспект І.Путивльського, 93; ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) 20233 грн. 55 коп. заборгованості, 1600 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 08.09.2017.

Суддя В.Л.Котельницька