номер провадження справи 15/102/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2017 Справа № 908/1618/17

За позовом Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", 87534, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Гризодубової, 1

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, 69104, АДРЕСА_1

про стягнення коштів

Суддя Горохов І.С.

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача - Вінтоняк Д.О., довіреність №29/01 від 07.07.2017;

від відповідача - не з'явився.

Суть спору:

Розглядається позовна заява Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", Донецька область, м. Маріуполь до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Запоріжжя, про стягнення 87 068,14 грн. за договором купівлі-продажу № 97 від 23.10.2013.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.08.2017 порушено провадження у справі № 908/1618/17, присвоєно справі номер провадження 15/102/17, розгляд якої призначено на 31.08.2017. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного, повного та об'єктивного розгляду і вирішення справи по суті. В зв'язку з неявкою представника відповідача, необхідністю встановлення фактичних обставин справи, розгляд справи відкладався на 18.09.2017.

В судовому засіданні за клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за наявними у справі матеріалами та закінчений 18.09.2017, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача в судовому засіданні 18.09.2017 підтримав позовні вимоги з підстав, що викладені у позові; надав розрахунок ціни позову. Просив позов задовольнити та стягнути з відповідача 45 130,00 грн. основного боргу за договором купівля-продажу №97 від 23.10.2013, 5656,71грн. пені, 32 267,95грн. інфляційних втрат та 4013,48грн. 3% річних. Позовні вимоги обґрунтовані статтями 525, 526, 530, 610-612, 625 ЦК України.

Відповідач заявлені позовні вимоги не спростував, відзив на позов суду не надав, представник відповідача в судові засідання за викликом не з'явився. Про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений ухвалами суду від 08.08.2107, від 31.08.2017, які надсилалась за адресою відповідача, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1. Відповідач не перебуває в процесі припинення, що підтверджується витягом з цього реєстру.

Матеріали справи містять повернення поштового відправлення, яке адресовано відповідачу з поміткою про причину повернення «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Суд дійшов висновку, що розгляд справи можливий за наявними у справі матеріалами без присутності представника відповідача.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд встановив:

Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" (продавець, позивач у справі) та фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (покупець, відповідач у справі) 23 жовтня 2013 уклали договір купівлі-продажу №97 (надалі договір).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує товар - сом африканський у кількості 2818,00 кг. (надалі іменується товар).

Пунктом 2.1 договору встановлено, що загальна вартість товару, що підлягає поставці за цим договором, становить 56 360,00 грн., у тому числі ПДВ 9393,33 грн.

Згідно з п. 3.1 договору оплата здійснюється з розстрочкою платежу протягом десяти місяців з дати укладання договору. Покупець зобов'язується до 10-го числа кожного місця вносити на розрахунковий рахунок продавця грошові кошти у розмірі 5636,00 грн. за придбаний товар за цим договором.

Відповідно до п. 6.2 договору строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1 цього договору, та закінчується 31.12.2014. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від його виконання у частині сплати грошових коштів за товар.

На виконання умов договору купівлі-продажу позивач (продавець) передав у власність відповідачу на загальну суму 56 360,00 грн., про що свідчить видаткова накладна № 6429 від 23.10.2013, підписана обома сторонами.

Про факт отримання відповідачем товару (сом в кількості 2818 кг.) свідчать податкова накладна № 462 від 23.10.2013 та довіреність № 1/1 від 23.10.2013 видана на ім'я ОСОБА_4

На оплату отриманого товару відповідачу виставлений рахунок на суму 56 360,00 грн. з позначенням, що рахунок дійсний до сплати до 31.10.2013.

Відповідач частково виконав зобов'язання в частині оплати вартості за отриманий товар, у зв'язку з чим сума боргу склала 45 130,00 грн.

Внаслідок наявності порушень з боку покупця зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманого товару, 01.04.2015 позивач направив відповідачу вимогу № 314/01 від 27.03.2015 з проханням сплатити суму боргу у розмірі 45 130,00 грн. в семиденний термін.

Претензія залишена без відповіді, борг без оплати.

Невиконання відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу № 97 від 23.10.2013, наявність заборгованості, стало підставою для звернення позивача за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу № 97 від 23.10.2013 у розмірі 45 130,00 грн. підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Приписами ст. 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічні приписи містять ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов'язання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обов'язок щодо оплати поставленого позивачем товару на суму 45 130,00 грн. у встановлений договором строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, підтверджується матеріалами справи, доведений позивачем.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідачів заборгованості у розмірі 45 130,00 грн. в рамках договору купівлі-продажу № 97 від 23.10.2013 відповідає обставинам справи та задовольняється судом.

За порушення відповідачем строків оплати отриманого товару, позивач, враховуючи положення п. 4.3 договору, просив стягнути 5656,71 грн. пені за період прострочення з 11.08.2014 по 09.02.2015.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Пунктом 4.3 договору встановлено, що у разі невиконання продавцем/покупцем зобов'язань за цим договором до нього застосовуються штрафні санкції в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення зобов'язання, яка діє на момент притягнення продавця/покупця до відповідальності.

Згідно з положеннями ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Згідно з п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Приписами п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи норми наведеного діючого законодавства України суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок суми пені у розмірі 5656,71 грн. є виконаними з дотриманням вказаних норм права та умов договору, тому вимога позивача щодо стягнення пені в розмірі 5656,71 грн. судом задовольняються.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати поставленого товару позивач, посилаючись на приписи ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 4013,48 грн. та 32 267,95 грн. інфляційні втрати.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат суд визнав виконаними вірно, а вимоги про стягнення з відповідача 4013,48 грн. 3% річних за період з 11.08.2014 по 28.07.2017 та 32 267,95 грн. інфляційних втрат за період з вересня квітня 2014 по червень 2017 (включно), законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене вище, позовні вимоги задовольняються судом в повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати наявної заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідач суду не надав.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (69104, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Жовтневим РВ УМВС України в Запорізькій області 20.05.2000) на користь Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» (87534, м. Маріуполь, вул. Гризодубової, буд. 1, ідентифікаційний код 33760279, р/р 6738 ПАТ «ПУМБ», МФО 334851) суму основного боргу в розмірі 45 130,00 грн. (сорок п'ять тисяч сто тридцять гривень 00 коп.), пеню в розмірі 5656,71 грн. (п'ять тисяч шістсот п'ятдесят шість гривень 71 коп.), 3% річних в розмірі 4013,48 грн. (чотири тисячі тринадцять гривень 48 коп.), інфляційні втрати у розмірі 32 267,95 грн. (тридцять дві тисячі двісті шістдесят сім гривень 95 коп.), судовий збір в розмірі 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень 00 коп.). Видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 Господарського процесуального кодексу України 20 вересня 2017 року.

Суддя І.С. Горохов