ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 рокуСправа № 912/1252/17
Господарський суд Кіровоградської області в складі колегії суддів: Тимошевської В.В. - головуючого, Колодій С.Б та Макаренко Т.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу №912/1252/17

за позовом: Приватного підприємства "Агрофірма "Квітка-Н"

до відповідачів:

І - Відкритого акціонерного товариства "Золотий колос"

ІІ - Фермерського господарства "Світлана"

ІІІ - Української товарної біржі "ТБУ"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3

про визнання недійсним аукціону, визнання недійсним договору купівлі-продажу

Представники сторін:

від позивача - Нікітін А.О., керівник; Вишня-Чижова Г.В., представник, довіреність № б/н від 08.06.17;

від відповідача І - участі не брали,

від відповідача ІІ - участі не брали,

від відповідача ІІІ - участі не брали;

від третьої особи - участі не брали.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Приватне підприємство "Агрофірма "Квітка-Н" (далі - ПП "Агрофірма "Квітка-Н", позивач) звернулось до господарського суду Кіровоградської області (далі - господарський суд) з позовними вимогами до відповідачів - Відкрите акціонерне товариство "Золотий колос" (далі - ВАТ "Золотий Колос", відповідач 1), Фермерського господарства "Світлана" (далі - ФГ "Світлана", відповідач 2), Української товарної біржі "ТБУ", Кіровоградське відділення (далі - Українська товарна біржа "ТБУ", відповідач 3) про:

- визнати недійсним аукціону з реалізації нерухомого майна - складу зернового на току за адресою: АДРЕСА_1, що відбулися 23 грудня 2008 року на Українській товарній біржі "ТБУ". Кіровоградське відділення, оформлений протоколом проведення аукціону № 1 від 23 грудня 2008 року;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомості від 23 грудня 2008 року - складу зернового на току за адресою: АДРЕСА_1, між ВАТ "Золотий колос" в особі арбітражного керуючого - ліквідатора Кноблох Ірини Вікторівни та ФГ "Світлана".

Ухвалою господарського суду від 10.05.2017 поданий позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 912/1252/17.

30.06.2017 від позивача надійшло уточнення в частині визначення відповідача, яке оформлено у вигляді примірника позовної заяви, аналогічного за змістом первісно поданій позовній заяві, згідно якого позивачем зазначено відповідачем 3 - Українська товарна біржа "ТБУ", місцезнаходження: м. Запоріжжя, ідентифікаційний код 32988234 (том І а.с. 214-219).

Господарський суд враховує, що згідно положень ст. ст. 1, 21 Господарського процесуального кодексу України стороною у справі є юридична особа, від імені якої може діяти відокремлений підрозділ, однак рішення у справі приймається стосовно саме юридичної особи.

В силу вимог ст. 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема, найменування для юридичних осіб сторін, їх місцезнаходження, ідентифікаційні коди суб'єкта господарської діяльності.

Як слідує зі змісту позовної заяви, позивачем вказані вимоги дотримано не було, а саме не зазначено місцезнаходження відповідача 3 та не вказано його ідентифікаційного коду, а лише зазначено місцезнаходження Кіровоградського відділення.

Господарським судом згідно ухвал від 31.05., 20.06.2017 витребувалась від позивача відповідна інформація стосовно відповідача 3, а саме - повне найменування, адреса місцезнаходження та ідентифікаційний код Української товарної біржі "ТБУ" та вказана інформація була надана позивачем 30.06.2017.

Таким чином, позивачем згідно уточнення в частині визначення відповідача, яке оформлено у вигляді примірника позовної заяви, не змінюється відповідач 3, а також не змінюється предмет чи підстава позову, а лише зазначається місцезнаходження і код первісно визначеного відповідача, у зв'язку з чим господарський суд розглядає справу з урахуванням визначеного позивачем відповідача 3 - Українська товарна біржа "ТБУ", місцезнаходженням якого є: м. Запоріжжя, ідентифікаційний код 32988234

Згідно ухвали господарського суду від 30.06.2017 розгляд справи здійснюється колегіально у складі трьох суддів.

Згідно вказаної ухвали залучено до участі у справі на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, так як за даною особою зареєстровано право власності на об'єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, щодо якого розглядається спір у даній справі (далі - ОСОБА_3, третя особа).

Відповідачами відзиву на позов та інших витребуваних судом документів не подано.

Третьою особою будь-яких пояснень щодо поданого позову до господарського суду не надіслано.

В судовому засіданні 28.08.2017 господарський суд перейшов до розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 28.08.2017 представником позивача позовні вимоги згідно поданого позову підтримано повністю та заявлено усне клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 календарних днів для ознайомлення з матеріалами справи.

У зв'язку з наведеним, господарський суд ухвалою від 28.08.2017 продовжив строк вирішення спору у справі № 912/1252/17 на п'ятнадцять днів та відклав розгляд справи на 13.09.2017 о 15:00 год.

12.09.2017 від позивача надійшли додаткові пояснення щодо правових підстав виникнення права власності.

В судовому засіданні 13.09.2017 прийняли участь представники позивача, якими оголошено додаткові пояснення. Відповідачі та третя особа в засідання суду 13.09.2017 не з'явились, відзиву на позов та інших витребуваних судом документів не подано.

Господарський суд враховує, що відповідачі та третя особа належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення засідання суду у даній справі. Так, відповідачами отримано ухвали господарського суду, що виносились у даній справі, у тому числі ухвала про відкладення розгляду справи від 28.08.2017, свідченням чого є примірники відповідних поштових повідомлень (том І а.с. 68, 70, 186, 187, 200. 201, 239,240, 241; том ІІ а.с. 7, 8, 9).

Ухвали господарського суду, які надсилались третій особі ОСОБА_3, повернуто органом поштового зв'язку без вручення адресату з відміткою: "За закінченням терміну зберігання" (том І а.с. 245, том ІІ а.с. 12). Разом з цим, господарський суд вважає третю особу такою, що належним чином повідомлена про проведення засідання суду у даній справі, оскільки відповідні ухвали надіслано на адресу третьої особи, яка зазначена позивачем в позовній заяві. В матеріалах справи відсутні відомості щодо іншої адреси ОСОБА_3 Господарський суд не наділений повноваженнями здійснювати розшук фізичних осіб.

Враховуючи на викладене та з огляду на положення ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, в силу яких основною умовою для відкладення є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів, третьої особи та за наявними у справі матеріалами згідно зі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 13.09.2017 представником позивача оголошувались усні клопотання про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Згідно з частиною 3 наведеної норми суддя має право оголосити перерву в засіданні в межах встановленого строку вирішення спору з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Отже, за приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладення розгляду справи або оголошення перерви можливо лише виключно в межах встановленого строку вирішення спору.

Відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Як слідує з матеріалів справи, справа прийнята до провадження колегією у складі трьох суддів 30.06.2017, строк вирішення спору продовжено за клопотанням позивача на 15 календарних днів згідно ухвали від 28.08.2017. Таким чином, строк вирішення спору у даній справі спливає 14.09.2017.

З підстав викладеного та з огляду на відсутність в судовому засіданні всіх учасників судового процесу, відкладення розгляду справи або оголошення перерви на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 13.09.2017 на іншу дату не є можливим, так як буде порушувати ст. ст. 69, 77 Господарського процесуального кодексу України. У зв'язку з викладеним господарський суд відхиляє клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату. Разом з цим, відповідно до клопотань представника позивача в судовому засіданні 13.09.2017 господарським судом оголошувалась перерва з 15.54 год до 16.30 год, та з 16:47 год. до 17:20 год.

Згідно заяви представника позивача про ознайомлення з матеріалами справи, представник позивача ознайомився зі справою в повному обсязі 13.09.2017 о 17:00 год (том ІІ а.с. 40).

Після ознайомлення представника позивача з матеріалами справи, господарський суд продовжив розгляд справи. Будь-яких інших клопотань представник позивача в судовому засіданні не заявляв.

Господарський суд розглядає справу по суті в судовому засідання 13.09.2017 за відсутності інших учасників процесу та за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши наявні у справі матеріали та оцінивши подані докази, заслухавши пояснення представників позивача, які наведено в обґрунтування підстав позову, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач в обґрунтування поданого позову та що підтверджується матеріалами справи, 23.09.2008 між громадянами ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (Продавці) та ПП "Агрофірма "Квітка-Н" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу складу зернового на току, що знаходиться за адресою: с. Квітка Новоукраїнського району Кіровоградської області (том І а.с. 40-41).

Згідно з договором відчужувана будівля належить Продавцям на підставі свідоцтв про право власності, виданих Іванівською сільською радою 04.08.2008 та зареєстрованих в Новоукраїнському відділенні Ульяновського міжміського бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за № 167/1.

В матеріалах справи наявні засвідчені копії зазначених свідоцтв, у відповідності до яких вказаним в договорі фізичним особам (Продавцям) належить право власності на зерновий склад на току за адресою: с. Квітка Новоукраїнського району Кіровоградської області в наступних частинах:

14/100 - ОСОБА_7;

31/100 - ОСОБА_9;

25/100 - ОСОБА_8;

30/100 - ОСОБА_10 (том І а.с. 30-37).

Вказані свідоцтва видано на підставі рішення виконавчого комітету Іванівської сільської ради № 154 від 24.07.2008 (том І а.с. 29).

Зазначений в договорі об'єкт нерухомості належав на праві власності ВАТ "Золотий колос", що було встановлено рішенням виконавчого комітету Іванівської сільської ради № 24 від 27.03.2001 (том І а.с. 27).

Стосовно фізичних осіб - Продавців за договором у ВАТ "Золотий колос" існувала заборгованість по заробітній платі.

Згідно виписки з протоколу загальних зборів акціонерів ВАТ "Золотий колос" № 1 від 05.01.2001 вирішено дати згоду на продаж ВАТ "Золотий колос" майна для розрахунку з робітниками по заборгованості по заробітній платі на суму 73882,00 грн (том І а.с. 24).

Відповідно до виписки з додатку до протоколу № 1 загальних зборів акціонерів ВАТ "Золотий колос" від 05.01.2001 "Список майна ВАТ "Золотий колос" для розрахунку з робітниками по заборгованості по заробітній платі" передбачено передання в рахунок заробітної плати ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7 складу зернового на току (том І а.с. 25).

На користь зазначених фізичних осіб рішеннями Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22.02.2001, від 27.02.2001 та від 28.02.2001 стягнуто з ВАТ "Золотий колос" заборгованість по заробітній платі (том І а.с. 19-23).

Рішенням Новоукраїнського районного суду від 02.03.2006 за позовом ОСОБА_10 та ОСОБА_9 виключено з акту опису та арешту майна ВАТ "Золотий колос" приміщення току з вісовою та склад зернового току, розташованих в с. Квітка Новоукраїнського району Кіровоградської області (том І а.с. 26). Згідно вказаного рішення у задоволенні позову в частині визнання права власності на відповідне майно відмовлено оскільки, згідно змісту рішення - дане майно належить не тільки позивачам, а й іншим співвласникам, в котрих є заборгованість по зарплаті.

13.03.2008 ВАТ "Золотий колос" взамін раніше виданого свідоцтва видано нове свідоцтво на право власності на приміщення зернового складу, який розташований в с. Квітка Новоукраїнського району Кіровоградської області (том І а.с. 28).

Згідно довідки виконавчого комітету Іванівської сільської ради № 649 від 22.12.2016, об'єкту нерухомого майна "Тік критий із складом" присвоєна адреса: АДРЕСА_1 (том І а.с. 45).

Як зазначає позивач, право власності ПП "Агрофірма "Квітка-Н" за договором купівлі-продажу від 23.09.2008 після його укладення зареєстровано в БТІ не було. При звернені позивача 26.01.2017 до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на склад зерновий на току, що розташований в с. Квітка Новоукраїнського району Кіровоградської області, було відмовлено в реєстрації такого права з тих підстав, що право власності на вказаний об'єкт зареєстровано за іншою юридичною особою (том І а.с. 46).

Згідно архівної довідки БТІ від 20.01.2017 право власності на зерновий склад та критий тік за адресою: с. Квітка Новоукраїнського району Кіровоградської області належало ФГ "Світлана" на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, посвідченого нотаріально 23.12.2008 № 3924 (том І а.с. 47).

Таким чином, як зазначає позивач, йому стало відомо, що 23.12.2008 між ВАТ "Золотий колос" в особі арбітражного керуючого - ліквідатора Кноблох Ірини Вікторівни, діючої на підставі постанови господарського суду Кіровоградської області від 17.01.2007 у справі № 11/38, та ФГ "Світлана" за результатами проведеного аукціону укладено договір купівлі-продажу нерухомості, а саме - складу зернового на току, що знаходиться за адресою: с. Квітка Новоукраїнського району Кіровоградської області. Копію такого договору долучено позивачем до матеріалів справи (том І а.с. 42-44)

Зазначаючи, що майно, стосовно якого проведено аукціон і укладено договір купівлі-продажу від 23.12.2008, належить ПП "Агрофірма "Квітка-Н" на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 23.09.2008, який не визнаний в судовому порядку недійсним, позивач згідно поданого позову у даній справі просить визнати недійсним такий аукціон та договір купівлі-продажу.

При вирішенні спору господарський суд враховує наступне.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням наведеної норми, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із частиною другою ст. 16, частиною першою ст. 215 Цивільного кодексу України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою ст. 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів, позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Позивач, оспорюючи договір купівлі-продажу від 23.12.2008, який укладено між ВАТ "Золотий колос" та ФГ "Світлана", зазначає про порушення таким договором права власності ПП "Агрофірма "Квітка-Н" на нерухоме майно - склад зерновий на току, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу від 23.09.2008, укладеним між фізичними особами - власниками відповідного майна та ПП "Агрофірма "Квітка-Н".

Відповідно до частини першої ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, що передбачено частиною першою ст. 321 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як передбачено ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Таким чином, згідно з наведеною нормою продавцем за договором може виступати особа, що є власником товару. Це випливає із загального правила, встановленого частиною першою ст. 317 Цивільного кодексу України про те, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом договору купівлі-продажу будівлі від 23.09.2008, на який, як на правову підставу виникнення права власності посилається позивач у справі, відчужувана будівля належала Продавцям на підставі свідоцтв про право власності, виданих Іванівською сільською радою 04.08.2008.

Вказані свідоцтва, як встановлено вище, видано на підставі рішення виконавчого комітету Іванівської сільської ради № 154 від 24.07.2008.

Між тим, під час розгляду справи було встановлено, що рішення виконавчого комітету Іванівської сільської ради № 154 від 24.07.2008 про оформлення за фізичними особами права власності на зерновий склад на току в селі Квітка Новоукраїнського району Кіровоградської області скасовано рішенням виконавчого комітету Іванівської сільської ради № 184 від 08.09.2008, як незаконне, за протестом прокурора Новоукраїнського району від 02.09.2008 (том І а.с. 101, 177).

Наведене слідує з матеріалів інвентаризаційної справи № 10084 на об'єкт - зерновий склад в с. Квітка Новоукраїнського району Кіровоградської області, копія якої долучена до матеріалів справи (том І а.с. 72-115), та підтверджується інформацією, наданою до господарського суду Іванівською сільською радою Новоукраїнського району (том І а.с. 165-179).

Господарський суд враховує, що згідно з частиною дев'ятою ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Відповідно до пункту 15 частини першої ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Таким чином, рішення виконавчого комітету Іванівської сільської ради може бути скасовано виключно на пленарному засіданні Іванівської сільської ради, що не дотримано під час скасування рішення виконавчого комітету Іванівської сільської ради № 154 від 24.07.2008.

Окрім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону).

Таким чином органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Разом з цим на прокуратуру України покладено нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами місцевого самоврядування. Закон України "Про прокуратуру", прийнятий до набуття чинності Конституцією України, є чинним у частині, що не суперечить Основному Закону України, і передбачає порядок зупинення рішень органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України. Цим законом установлено, що при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право опротестовувати акти виконавчих органів місцевих рад та вносити подання або протести на рішення місцевих рад залежно від характеру порушень. Протест прокурора приноситься до органу, який видав цей акт і зупиняє його дію‚ прокурору надається право звернутися із заявою до суду про визнання акта незаконним, і подача такої заяви зупиняє дію правового акта (частини перша, третя‚ четверта статті 21 Закону України "Про прокуратуру").

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Іванівської сільської ради від 24.07.2008 № 154 відповідним фізичним особам видано свідоцтва про право власності. Вказані свідоцтва згідно з діючим на час їх видачі Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5, являлись правовстановлювальними документами, на підставі яких проводилась реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна.

Між тим, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження визнання недійсним в судовому порядку рішення виконавчого комітету Іванівської сільської ради від 24.07.2008 № 154 та/або виданих на його підставі свідоцтв про право власності.

Разом з цим, як слідує з матеріалів інвентаризаційної справи № 10084 на об'єкт - зерновий склад в с. Квітка Новоукраїнського району Кіровоградської області, видані фізичним особам свідоцтва про право власності містять відмітку про їх погашення Ульяновським БТІ 12.09.2008 (том І а.с. 95-98).

Таким чином та що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи № 10084, на момент укладення між фізичними особами (Продавцями) та ПП "Агрофірма "Квітка-Н" (Покупець) договору від 23.09.2008 купівлі-продажу зернового складу на току в с. Квітка Новоукраїнського району Кіровоградської області, було чинним свідоцтво від 19.02.2008 про право власності ВАТ "Золотий колос" на вказаний в договорі об'єкт та запис про реєстрацію такого права власності.

Згідно зі ст. 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі, зокрема, відчуження власником свого майна та в інших випадках, встановлених законом.

Проте, матеріалами справи, що розглядається, не підтверджуються підстави та правомірність припинення станом на 23.09.2008 (дата укладення позивачем договору купівлі-продажу) права власності ВАТ "Золотий колос" на об'єкт нерухомості - зерновий склад на току в с. Квітка Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Згідно рішення господарського суду Кіровоградської області від 04.11.2008 у справі №3/224 визнано недійсним рішення загальних зборів ВАТ "Золотий колос", оформлене витягом з протоколу № 1 від 05.01.2001 та додатком до протоколу № 1 загальних зборів ВАТ "Золотий колос", на яких вирішувалось питання щодо передачі фізичним особам майна, у тому числі складу зернового на току, для розрахунку по заборгованості по заробітній платі (том ІІ а.с. 18-20).

Вказане рішення господарського суду в апеляційному порядку не оскаржувалось, а тому є таким, що набрало законної сили.

Отже, відповідне майно вибуло з володіння ВАТ "Золотий колос" незаконно, що свідчить про відсутність волі такого власника майна на його відчуження та надає можливість для застосування положень ст. 388 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

З підстав вищенаведеного господарський суд дійшов висновку, що позивачем не доведено правомірність виникнення у ПП "Агрофірма "Квітка-Н" права власності на майно - склад зерновий на току за адресою: АДРЕСА_1.

Пояснення позивача стосовно того, що йому стало відомо про порушення його права власності лише після рішення державного реєстратора від 26.01.2017, яким відмовлено ПП "Агрофірма "Квітка-Н" у державній реєстрації права власності на склад зерновий на току в с. Квітка Новоукраїнського району Кіровоградської області, спростовується наявними у справі матеріалами.

Так, згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 10084, Новоукраїнською дільницею Ульяновського БТІ ще 10.06.2009 відмовлено ПП "Агрофірма "Квітка-Н" в реєстрації договору купівлі-продажу від 23.09.2008 у зв'язку з тим, що свідоцтва про право власності на будівлю гр. ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 відмінені рішенням Іванівської сільської ради від 08.09.2008 (том І а.с. 109).

Згідно довідки Новоукраїнської дільниці Ульяновського БТІ від 18.06.2009, виданої гр. Нікітіну Аркадію Олександровичу, який є керівником ПП "Агрофірма "Квітка-Н", повідомлено, що в реєстрації договору купівлі-продажу від 23.09.2008 відмовлено, у зв'язку з тим, що зареєстрований договір купівлі-продажу на ФГ "Світлана" (том І а.с. 112).

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 20.10.2008, прийнятим у справі № 16/105 за позовом ВАТ "Золотий колос" до ПП "Агрофірма "Квітка-Н", зобов'язано ПП "Агрофірма "Квітка-Н" усунути перешкоди в користуванні ВАТ "Золотий колос" майном, серед якого - будівля зернового складу, що знаходиться за адресою: с. Квітка Новоукраїнського району Кіровоградської області (том ІІ а.с. 21-26).

Дане рішення господарського суду в апеляційному порядку не оскаржено та є таким, що набрало законної сили.

З підстав викладеного, господарський суд не встановив порушення прав та інтересів ПП "Агрофірма "Квітка-Н" під час проведення аукціону з реалізації майна - складу зернового на току за адресою: с. Квітка Новоукраїнського району Кіровоградської області та внаслідок укладення договору купівлі-продажу від 23.12.2008 між ВАТ "Золотий колос" та ФГ "Світлана".

Крім того, в даному випадку аукціоні з продажу майна, який відбувся 23.12.2008, не є окремим правочином, а тому не може визнаватися недійсним. Даний аукціон є лише способом укладення оспорюваного договору купівлі-продажу.

З підстав вищенаведеного господарський суд відмовляє в задоволенні позову ПП "Агрофірма "Квітка-Н" до відповідачів ВАТ "Золотий Колос", ФГ "Світлана" та Української товарної біржі "ТБУ" про визнання недійсним аукціону з реалізації нерухомого майна - складу зернового на току за адресою: АДРЕСА_1, що відбулися 23 грудня 2008 року на Українській товарній біржі "ТБУ", Кіровоградське відділення, оформлений протоколом проведення аукціону № 1 від 23 грудня 2008 року, та про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомості від 23 грудня 2008 року - складу зернового на току за адресою: АДРЕСА_1, між ВАТ "Золотий колос" в особі арбітражного керуючого - ліквідатора Кноблох Ірини Вікторівни та ФГ "Світлана".

Окрім того, як слідує з матеріалів справи, майно, стосовно якого укладено оспорюваний договір, вибуло з фактичного володіння ПП "Агрофірма "Квітка-Н". Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на будівлю - склад по АДРЕСА_1 зареєстровано за фізичною особою ОСОБА_11, якого залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача (том І а.с. 205-213). підставою набуття права власності зазначено свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів від 22.12.2014

Господарський суд враховує, що особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Визнання правочину недійсним як спосіб захисту цивільних прав і цивільних інтересів застосовується у випадках, коли необхідно відновити становище, що існувало до укладення оспорюваного правочину.

Стаття 388 Цивільного кодексу України передбачає право власника майна, який не був стороною правочину, за яким відбулося відчуження майна, витребувати відповідне майно від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 Цивільного кодексу України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують, передбачені статтею 388 Цивільного кодексу України підстави, які дають право витребувати в набувача це майно.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову повністю, судовий збір за правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача у справі.

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 87 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.09.2017.

Головуючий суддя В.В.Тимошевська

Суддя С.Б.Колодій

Суддя Т.В.Макаренко