ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.09.2017 Справа № 904/7141/17

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. при секретарі судового засідання Яковлєвій А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Бакалія, Харківська область

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Дніпро

про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 22999грн.66коп. та пені у розмірі 3211грн.52коп.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_3, дов. №7548 від 30.08.2017р.

Від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з позовом про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 22999грн.66коп. та пені у розмірі 3211грн.52коп.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням договору поставки №16/03 від 16.03.2017р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2017р. порушено провадження у справі. Справа призначалась до розгляду в судових засіданнях на 25.07.2017р., 23.08.2017р. та 05.09.2017р.

У зв'язку з невиконанням сторонами вимог суду, викладених в ухвалах господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2017р., 25.07.2017р., 23.08.2017р. та нез'явленням у судові засідання, розгляд справи відкладався.

Відповідачу у справі вказані ухвали суду були направлені в установленому порядку на адресу, вказану у спеціальному витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 10.07.2017р., який наявний в матеріалах справи (а.с. 17-18).

Згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №052 ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2017р. була отримана відповідачем, про що свідчить підпис представника відповідача на зазначених повідомленнях.

Поштові відправлення, якими відповідачу було направлено ухвали суду від 25.07.2017р. та 23.08.2017р. не були повернуті до господарського суду Дніпропетровської області.

За змістом першої статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

На день розгляду справи у судовому засіданні від 05.09.2017р. будь-яких письмових заяв та клопотань від відповідача щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи, що від відповідача повідомлення щодо неможливості участі у судовому засіданні 05.09.2017р. до господарського суду Дніпропетровської області не надходило, відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, встановив.

16.03.2016р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - постачальник) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (далі - покупець) підписаний договір поставки №16/03 (далі - договір). За умовами зазначеного договору постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупцеві продукцію, визначену у п. 1.2 цього договору, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити продукцію.

Відповідно до п. 1.2 договору предметом цього договору є продукція, кількість, асортимент та ціна якої визначені в накладних, підписаних постачальником та покупцем, які є невід'ємною частиною цього договору.

За приписами п. 2.8 договору продукція вважається переданою постачальником і прийнятою покупцем з моменту підписання повноваженими представниками сторін накладних (товарно-транспортних накладних).

Пунктом 5.2 договору передбачено, що покупець повинен сплатити вартість поставленої продукції протягом 7 днів з дати поставки продукції постачальником, яка визначається датою, що міститься в накладних, на підставі яких здійснювалася передача продукції.

Згідно з пунктом 6.2 договору у різі порушення строків розрахунків за отриманий товар покупець сплачує продавцеві неустойку у вигляді пені в розмірі 0,3% від вартості отриманої, але своєчасно не оплаченої продукції, за кожен день прострочки.

Пунктами 8.1, 8.2 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2016р.

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 28899грн.66коп., що підтверджується видатковими накладними №КВ-0000011 від 16.03.2016р. та №КВ-0000010 від 16.03.2016р.

Вказані видаткові накладні підписані та скріплені печатками сторін безе зауважень та заперечень до них.

Відповідач розрахувався за отриманий товар частково, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в розмірі 22999грн.66коп.

У судовому засіданні від 05.09.2017р. представник позивача пояснив, що сума основної заборгованості у розмірі 22999грн.66коп. складається із заборгованості за видатковою накладною №КВ-0000011 від 16.03.2016р. у розмірі 22553грн.69коп. та заборгованості за видатковою накладною №КВ-0000010 від 16.03.2016р. у розмірі 445грн.97коп.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідачем не були виконані грошові зобов'язання, доказів припинення відповідних зобов'язань перед позивачем у будь-який інший передбачений законом спосіб, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Згідно із положенням статті 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 22999грн.66коп. підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем. Тому суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача в цій частині.

Позивач на підставі пункту 6.2 договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за період з 10.12.2016р. по 03.05.2016р. включно в розмірі 3211грн.52коп.

Суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені за вказаний період з огляду на наступне.

За приписами п. 2.8 договору продукція вважається переданою постачальником і прийнятою покупцем з моменту підписання повноваженими представниками сторін накладних (товарно-транспортних накладних).

Видаткові накладні, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, датовані 16.03.2016р.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що покупець повинен сплатити вартість поставленої продукції протягом 7 днів з дати поставки продукції постачальником, яка визначається датою, що міститься в накладних, на підставі яких здійснювалася передача продукції.

З урахуванням положень п. 5.2 договору, прострочення виконання зобов'язань з оплати прийнятого товару за договором №16/03 від 16.03.2017р. у відповідача починається з 24.03.2016р.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Договором №16/03 від 16.03.2017р. не встановлено подовжений строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, тому належний період, за який позивач має право заявляти до стягнення з відповідача пеню, становить з 24.03.2016р. по 23.09.2016р. включно.

Разом з тим, суд позбавлений можливості самостійно виходити за межі позовних вимог та змінювати періоди нарахувань, заявлені позивачем.

Враховуючи наведене, пеня в розмірі 3211грн.52коп. за період з 10.12.2016р. по 03.05.2016р. включно стягненню з відповідача не підлягає.

Судові витрати розподіляються відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, а саме пропорційно задоволених вимог.

Враховуючи викладене та керуючись нормами статей Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 4, 21, 22, 33, 34, 36, 49, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 22999грн.66коп. та пені у розмірі 3211грн.52коп. задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1; Місце реєстації: 49000, АДРЕСА_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2; Місце реєстації: 64200, АДРЕСА_2) суму основної заборгованості у розмірі 22999грн.66коп. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1403грн.96коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

В судовому засіданні від 05.09.2017р. проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст підписаний 11.09.2017р.

Суддя Р.Г. Новікова