ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 року Справа № 923/445/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., при секретарі Ковтун В.І., розглянувши справу

за позовом ОСОБА_1

до Приватного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго»

про визнання недійсним рішень наглядової ради,

представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - Анісімова В.В., Смирнова С.О. (представників за дорученнями),

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами, спрямованими до Приватного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго», про визнання недійсними рішень Наглядової ради ПАТ «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго», що оформлені протоколами без номерів від 01.04.2016 та від 06.10.2016, якими погоджено укладення додаткових договорів до договорів поруки № 56ВД/П-01 від 26.11.2009 та № 57ВД/П/01 від 26.11.2009, укладених між ПАТ «ВТБ БАНК» та ПАТ «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго».

Зокрема, позивач посилається на перевищення повноважень Наглядовою радою в питанні погодження значних правочинів, оскільки за змістом частини 2 статті 70 Закону України «Про акціонерні товариства» рішення про вчинення правочину, ринкова вартість майна або послуг, які є його предметом, перевищують 25 відсотків вартості активів товариства за даними останньої річної звітності, приймається загальними зборами товариства за поданням наглядової ради, а оскільки договори поруки стосувалися забезпечення повернення кредитних коштів банку на загальну суму 1 779 659 000 грн, при вартості активів товариства за річною звітністю 2015 року - 1 413 519 000 грн, то право на погодження укладення додаткових угод належало лише Загальним зборам товариства.

Відповідачем зазначені вимоги не визнаються, оскільки, на його думку, додаткові угоди, на укладення яких надавала згоду Наглядова рада товариства, не стосувалися майна та послуг, які можна було вартісно оцінити, а стосувалися лише продовження строку повернення кредиту, тобто його пролонгації.

Розгляд справи проведено в судових засіданнях, які відбулися 18.07.2017 та 07.09.2017.

Крім викладеного судом встановлено, що відповідно до Статуту Приватного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» (в редакції 2017 року) Приватне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» є новим найменуванням Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго». В свою чергу, відповідно до Статуту Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» (в редакції 2016) Товариство є акціонерним, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями (пункт 3.2. Статуту).

Одним із акціонерів Товариства є ОСОБА_1, що вбачається з Виписок про стан рахунку в цінних паперах за вих. № 01/20-07 від 20.07.2016 станом на 01.04.2016, вих. № 02/20-07 від 20.07.2017 станом на 06.10.2016, вих. 03/17-05 від 17.05.2017 станом на 17.05.2017.

Як слідує зі статті 8 Статуту Товариства (в редакції 2016 року) його органами управління є Загальні збори акціонерів, Наглядова рада та Правління.

Так, 01.04.2016 та 06.10.2016 відбулися засідання Наглядової ради, на яких вирішено питання укладення між Товариством та Публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК» договорів про внесення змін до договорів поруки № 56ВД/П-01 від 26.11.2009 та № 57ВД/П/01 від 26.11.2009 та уповноваження Голови Правління на їх підписання.

Зокрема,

1) відповідно до протоколу засідання Наглядової ради від 01.04.2016 вирішено погодити Правлінню товариства внесення змін до договорів поруки та укладення Договору № 11 про внесення змін до договору поруки № 56ВД/П-01 від 26.11.2009 та Договору № 12 про внесення змін до договору поруки № 57ВД/П/01 від 26.11.2009;

2) відповідно до протоколу засідання Наглядової ради від 06.10.2016 вирішено погодити Правлінню товариства внесення змін до договорів поруки та укладення Договору № 12 про внесення змін до договору поруки № 56ВД/П-01 від 26.11.2009 та Договору № 13 про внесення змін до договору поруки № 57ВД/П/01 від 26.11.2009.

В свою чергу, за:

- Договором № 11 від 06.04.2016 про внесення змін до договору поруки № 56ВД/П-01 від 26.11.2009 сторонами погоджено внесення змін до вказаного договору поруки, які стосувалися фіксування суми кредиту, наданої позичальникові в розмірі 37 600 000 доларів США на строк до 04.10.2016;

- Договором № 12 від 06.04.2016 про внесення змін до договору поруки № 57ВД/П/01 від 26.11.2009 сторонами погоджено внесення змін до вказаного договору поруки, які стосувалися внесення змін серед інших про фіксування суми кредиту, наданої позичальникові в розмірі 30 300 000 доларів США на строк до 04.10.2016;

- Договором № 12 від 10.10.2016 про внесення змін до договору поруки № 56ВД/П-01 від 26.11.2009 сторонами погоджено внесення змін до вказаного договору поруки, які стосувалися фіксування суми кредиту, наданої позичальникові в розмірі 37 600 000 доларів США на строк до 01.02.2017;

- Договором № 13 від 10.10.2016 про внесення змін до договору поруки № 57ВД/П/01 від 26.11.2009 сторонами погоджено внесення змін до вказаного договору поруки, які стосувалися внесення змін серед інших про фіксування суми кредиту, наданої позичальникові в розмірі 30 300 000 доларів США на строк до 01.02.2017.

Таким чином, вказаними додатковими угодами внесені зміни лише в частині строку надання кредиту та його повернення основним позичальником та вони не мають грошового виміру.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що в частині 1 статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції станом на час прийняття оскаржуваних рішень) надане визначення значного правочинну. Таким є правочин (крім правочину з розміщення товариством власних акцій), учинений акціонерним товариством, якщо ринкова вартість майна (робіт, послуг), що є його предметом, становить 10 і більше відсотків вартості активів товариства, за даними останньої річної фінансової звітності.

Приписами статті 70 того ж Закону визначено повноваження органів товариства на укладення значних правочинів. Так, цією статтею встановлено, що:

- рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою, при цьому Статутом акціонерного товариства можуть бути визначені додаткові критерії для віднесення правочину до значного правочину (частина 1);

- якщо ринкова вартість майна або послуг, що є предметом значного правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, рішення про вчинення такого правочину приймається загальними зборами за поданням наглядової ради (частина 2).

Аналогічні положення містилися в Статуті Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго», а саме за його підпунктом 41 пункту 10.27. статті 10 до виключної компетенції Наглядової ради віднесено прийняття рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності Товариства, а за підпунктом 26 пункту 9.11. статті 9 до виключної компетенції Загальних зборів належить прийняття рішення про вчинення значного правочину, ринкова вартість майна, робіт або послуг за яким перевищує 25 відсотків вартості активів Товариства за даними останньої річної фінансової звітності.

З викладених правових приписів слідує, що значний правочин нерозривно пов'язаний з визначенням вартісного показника щодо предмета.

Разом з тим, укладені додаткові договори до договорів поруки не мають в собі вартісного виміру, оскільки не стосуються вартості майна, робіт та послуг, а констатують лише строки виконання зобов'язання щодо повернення кредитів за іншими кредитними договорами, а тому по своїй суті вони не мають характеру значних правочинів в розумінні Закону України «Про акціонерні товариства».

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, суд вважає, що Наглядова рада Товариства не перевищила надані їй повноваження щодо надання згоди на укладення додаткових угод до договорів поруки, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат у відповідності до приписів статті 49 ГПК України суд зазначає, що оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, сплачений позивачем судовий збір у розмірі покладається на нього.

З урахуванням вказаних правових норм та керуючись статтями 44, 49, 82-85 ГПК України,

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складене - 07.09.2017

Суддя М.К. Закурін