ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.09.2017 Справа № 904/7042/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр охорони здоров'я" Структурного підрозділу "Дніпропетровська клінічна лікарня на залізничному транспорті", м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпро

Третя особа: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, м. Дніпро

про стягнення 43 191,09 грн.

Суддя Рудовська І.А.

Представники:

від позивача: Іванова Т.В., адвокат, договір про надання правової допомоги №223 від 15.06.2017 року

від відповідача: ОСОБА_3, представник, довіреність № 1218 від 03.07.2017 року

від третьої особи: Булаткіна Н.О., представник, довіреність №32 від 04.05.2017 року

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр охорони здоров'я" Структурного підрозділу "Дніпропетровська клінічна лікарня на залізничному транспорті" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення 37 775,38 грн. - заборгованості по орендній платі, 2451,75 грн. - пені, 2477,97 грн. - інфляційних витрат, 485,99 грн. - 3 % річних та витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної оплати орендних платежів.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2017 р. по справі № 904/7042/17 порушено провадження та призначено у судовому засіданні на 18.07.2017 р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.07.2017 р. розгляд справи відкладено на 28.08.2017 р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2017 р. продовжено строк розгляду справи до 18.09.2017 р. та розгляд справи відкладено на 07.09.2017 р.

В судовому засіданні 07.09.2017 р. оголошено перерву до 13.09.2017 р.

Представник позивача у судових засіданнях підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судових засіданнях заперечував проти позову з підстав викладених у відзиві на позов та доповненнях до відзиву на позов.

Представник третьої особи у судових засіданнях 18.07.2017 р. 07.09.2017 р. та 13.09.2017 р. заперечував проти позову з підстав викладених у письмових поясненнях.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 13.09.2017 року оголошені вступна та резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.09.2009 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області (орендодавець, третя особа) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар, відповідач) укладений Договір оренди № 12/02-3622-0Д нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - Договір) та перебуває на балансі ДП КБ ст. Дніпропетровськ ДП "Придніпровська залізниця" (балансоутримувач, позивач.) Як вбачається з матеріалів справи дія вказаного договору неодноразово подовжувалась шляхом підписання Додаткових угод.

Додатковою угодою від 30.06.2015р. Договір продовжено сторонами до моменту створення (реєстрації) публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Позивач у позові посилається на те, що Договір оренди було продовжено до моменту створення ПАТ "Укразалізниця".

З 01 грудня 2015 року розпочало фінансово-господарську діяльність Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця".

З доводів позивача слід розуміти, що починаючи з 01.12.2015р. (тобто з моменту створення ПАТ "Укрзалізниця") Договір оренди припинив свою дію.

Однак, позивач з відповідачем уклали Додатковий договір №1 від 29.03.2016 р., яким змінено такі істотні умови основного договору, як сторону за договором та орендну плату.

Таким чином, оскільки Договір оренди № 12/02-3622-0Д нерухомого майна укладений з третьою особою як орендодавцем, то зміна власника орендованого майна є істотною, більш того відповідно п. 10.3 Договору та на вимогу ст. ст. 636, 638, 651, 652 Цивільного кодексу України допускається лише за згодою сторін.

Відповідно ч. 3 ст. 636 Цивільного кодексу України з моменту вираження третьою особою наміру скористатися своїм правом сторони не можуть розірвати або змінити договір без згоди третьої особи, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 10.3 Договору зміни та доповнення до договору оренди, які пропонується внести, розглядаються протягом місяця з дати з дати їх подання до розгляду іншою стороною.

В позові зазначено, що позивачем набуто право орендодавця (за цим договором) на підставі Додаткового договору №1 від 29.03.2016 року укладеного між ним та відповідачем.

Вищезазначеним Додатковим договором №1 змінено суб'єктний склад договору оренди нерухомого майна №12/02-3622-ОД, умови оплати, права та обов'язки сторін, термін дії договору та інше.

Пунктами 6, 8, 9 Додаткового договору від 29.03.2016 року встановлено, що інші умови, не порушені даним додатковим договором, залишаються без змін. Даний додатковий договір є невід'ємною і складовою частиною Договору оренди №12/02-3622-ОД від 16.09.2009 року й укладений у 2-х примірниках, кожен з яких має однакову юридичну силу.

Тоді як частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання і сторонами.

З долучених документів до матеріалів справи вбачається, що позивач не є стороною основного Договору оренди №12/02-3622-ОД від 16.09.2009 року, а отже не має законних підстав для зміни або припинення цивільних прав та обов'язків відповідача та третьої особи, які були встановлені ними шляхом укладення зазначеного Договору.

Таким чином, Додатковий договір №1 від 29.03.2016 року, укладений між позивачем та відповідачем - не являється Додатковою угодою до договору оренди № 12/02-3622-0Д. А сама ця Додаткова угода - взагалі не передбачає будь-яких правових наслідків за не сплату орендної плати (в розмірі 100%) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр охорони здоров'я" Структурного підрозділу "Дніпропетровська клінічна лікарня на залізничному транспорті"

Тобто, в Додатковій угоді відсутні його істотні умови щодо можливості стягнення 100% орендної плати на користь позивача.

Також, згідно ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним зміненим (ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Вимогами статті 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Умовами Договору оренди №12/02-3622-ОД, не передбачено можливості його розірвання в односторонньому порядку, так як в пункті 10.9 (цього Договору), його чинність припиняється лише внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації орендованого майна орендарем; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням господарського суду; банкрутства орендаря; ліквідації орендаря - юридичної особи; у разі смерті орендаря (якщо орендарем є фізична особа); та в інших випадках прямо передбачених чинним законодавством України.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували надання позивачем пропозицій щодо зміни орендодавця.

Крім того, не можна погодитись з посилання позивача на п. 10.7 основного Договору, щодо того, що скаржник став власником спірного майна, з огляду на наступне.

Позиція позивача базується на тому, що орендодавцем спірного майна є ПАТ "Укрзалізниця" на підставі ст. 85 Господарського кодексу України, ст. 115 Цивільного кодексу України, а саме: господарське товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Відповідно до п.1 постанови від 25.06.2014 №200 "Про утворення ПАТ "Українська залізниця" Кабінету Міністрів України вирішено утворити Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (код згідно з ) (далі - Укрзалізниця), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування (далі - підприємства), які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

У додатку 1 міститься перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється ПАТ "Українська залізниця", в тому числі до переліку входить Державне підприємство "Придніпровська залізниця".

Згідно п.5 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та п. 25 статуту ПАТ "Українська залізницям" засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст.ст. 2, 9 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" єдиним акціонером товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Управління корпоративними правами держави стосовно товариства з моменту його утворення здійснює Кабінет Міністрів України.

Пунктами 54 і 55 Статуту товариства встановлено, що вищим органом ПАТ "Українська залізниця" є загальні збори, функції яких виконує Кабінет Міністрів України та визначено повноваження, що належать до їх виключної компетенції. А саме до виключної компетенції вищого органу належать питання щодо: визначення основних напрямів діяльності товариства; прийняття рішення: затвердження принципів (кодексу) корпоративного управління; інші питання діяльності товариства відповідно до законодавства.

З наведеного вбачається, що єдиним власником спірного майна є держава в особі Кабінету Міністрів України, а тому висновок позивача стосовно того, що ПАТ "Укрзалізниця" відповідно до ст. 85 Господарського кодексу України та ст. 115 Цивільного кодексу України з 21.10.2015 набуло право власності на нерухоме майно згідно вищевказаного Договору оренди, та став орендодавцем не відповідає вимогам законодавства.

Слід зазначити, що Міністерство юстиції України листом від 11.01.2007 №19-32/2 надало Роз'яснення порядку реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна залежно від форм власності: "Аналіз чинного законодавства (Цивільного та Господарського кодексів України, законів України "Про господарські товариства" і "Про приватизацію державного майна" дає підстави вважати, що акціонерні товариства, засновником і єдиним акціонером яких є держава в особі органів виконавчої влади, мають спеціальний (особливий) правовий режим майна у порівнянні з іншими господарськими товариствами, які створюються у загальному порядку. А саме, державне майно, передане до статутного фонду державних акціонерних товариств, залишається у державній власності і відчуження його можливе тільки органами приватизації через визначені законом приватизаційні процедури."

Тому, у разі якщо засновником акціонерного товариства виступає держава, то майно суб'єктів господарювання, заснованих на державній власності, може змінювати державну форму власності лише у разі його приватизації. Проведення корпоратизації державного унітарного підприємства в акціонерне товариство не є приватизацією такого державного унітарного підприємства, а тому внесення майна до статутного фонду такого корпоратизованого товариства не може розглядатися як підстава для зміни форми власності на державне майно.

ПАТ "Українська залізниця" є акціонерним товариством, власником 100% акцій якого є держава. Державне майно, яке внесено до статутного капіталу товариства, не передано у власність ПАТ "Українська залізниця", а статус державного майна не змінено. Правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності ПАТ "Українська залізниця" на майно, що с об'єктом оренди за Договором №12/02-3622-ОД, відсутні.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" порядок списання, відчуження, передачі в користування, оренду, концесію майна, зазначеного в частині першій цієї статті, розпорядження іншим майном, внесеним до статутного капіталу Товариства, та майном, набутим Товариством, визначається Кабінетом Міністрів України". На сьогоднішній день Кабінетом Міністрів України відповідний Порядок не розроблено.

Окрім того, відповідно до частини 2 статті 5 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", переоформлення правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, внесені до статутного капіталу товариства, здійснюється протягом двох років з дня державної реєстрації товариства, однак цією ж нормою закону також зазначено, що: державна реєстрація прав на нерухоме майно, внесене до статутного капіталу товариства, здійснюється на підставі передавального акта та акта оцінки майна залізничного транспорту, внесеного до статутного капіталу товариства.

Передавальний акт та/або акт оцінки майна залізничного транспорту є документами, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу товариства.

Тобто, тільки за умови проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, зазначене в передавальному акті або акті оцінки (в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), у Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" - в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця", виникне право передачі його в оренду, відчуження, тощо.

І тільки тоді, та за умови внесення нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, "Передавальний акт та/або акт оцінки майна залізничного транспорту" будуть являтися правовстановлюючими документами, що посвідчують законність виникнення будь-яких прав у скаржника.

Посилання позивача на те, що з моменту складання передавального акта державної реєстрації зазначеної юридичної особи, остання набула право власності на майно, в тому числі, об'єкт нерухомості за спірним договором, є не обґрунтованими та такими, що суперечать нормам матеріального права.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України договором оренди (найму) визнається цивільно-правовий договір, в силу якого орендодавець передає або зобов'язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 761 Цивільного кодексу України визначено, орендодавець - це власник переданого в користування майна чи особа, уповноважена законом або самим і власником здавати майно в оренду.

Проте, враховуючи, що позивач не є власником майна переданого в оренду і не надав до справи жодного документу виникнення у нього цих прав, є всі підстави стверджувати, що останній не мав права укладати додаткові договори до договору в якому він не є стороною, а також ставити питання перед судом щодо стягнення на його користь 100% орендної плати.

Беручи до уваги вищенаведене, третя особа є належним орендодавцем за спірним договором, оскільки майно передане в оренду залишилось у державній власності, а порядок передачі вказаного майна на даний час не затверджено Кабінетом Міністрів України.

Посилання позивача на листи, в яких ПАТ "Укрзалізниця" звертались до Регіонального відділення з проханням припинити нарахування орендної плати за договором оренди, не заслуговують на увагу. Оскільки третя особа не мало жодних законних підстав припинити нарахування орендної плати за основним договором. Власник спірного майна не змінився, умови договору не змінились, майно не було повернуто за актом приймання передачі, а отже орендар продовжував використовувати державне майно згідно його цільового призначення за договором.

Крім того, позивач не зазначив, яким саме законодавством передбачено, що з початком фінансово-господарської діяльності ПАТ "Українська залізниця" їх переходить право вимоги за договором оренди. Сам факт початку діяльності скаржника не носить правовстановлюючий характер та не є підставою, згідно якої останній набув право власності на спірне майно.

До матеріалів справи позивачем не надано доказів, які б підтверджували повне формування статутного капіталу, до якого, зокрема, ввійшло і спірне майно за договором оренди.

Згідно з Законом України "Про господарські товариства" акціонерним визнається товариство, яке має статутний капітал, поділений на визначену кількість акцій рівної номінальної вартості і несе відповідальність за зобов'язаннями тільки майном товариства. Статутний капітал акціонерного товариства не може бути менше суми, еквівалентної на момент створення товариства 1250 мінімальних заробітних плат. Сума статутного капіталу, відображена у фінансовому обліку і звітності, повинна дорівнювати загальній номінальній вартості випущених акцій, вказаній в установчих документах.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" акція - іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

Випуск акцій обов'язково повинен супроводжуватись його реєстрацією в Державній комісії з цінних паперів та фондового ринку. Бланки акцій обліковуються на за балансовому рахунку "Бланки суворої звітності".

Відповідно до п. 10 ст. 6 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" 10. Реєстрацію випуску акцій здійснює Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку в установленому нею порядку. Обіг акцій дозволяється після реєстрації Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку звіту про результати розміщення акцій та видачі свідоцтва про реєстрацію випуску акцій.

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що на момент підписання додаткової угоди між Товариством та орендарем статутний капітал товариства було сформовано у повному обсязі, а сума статутного капіталу відповідала сумі, вказаній в установчих документах Товариства.

Крім того, на сайті Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку не має інформації, яка б підтвердила випуск акцій ПАТ "Українська залізниця".

Разом з цим, на момент розгляду справи корпоратизацію ПАТ "Українська залізниця" не завершено, оскільки не виконані всі умови, які було передбачено Постановою Кабінету міністрів України "Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства".

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача відсутня заборгованість по орендній платі, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с. 109-111, 113-115) та споростовується третьою особою.

З урахуванням вищевикладеного, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позові обставин, тому суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані, безпідставні та такі, що до задоволення не підлягають.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у справі покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 36, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Суддя І.А. Рудовська

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК

України "18 " вересня 2017 р.

13.09.2017