ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017 справа № 913/369/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2О , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4, довіреність №2/01 від 11.01.2017р. не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м.Сєвєродонецьк Луганської області
на рішення господарського суду Луганської області
від30.05.2017р. (повний текст підписано 01.06.2017р.)
у справі№ 913/369/17 (суддя Масловський С.В.)
за позовомКонцерну «СоюзЕнерго», м.Новомосковськ Дніпропетровської області
доТовариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м.Сєвєродонецьк Луганської області
простягнення 81440,00грн.

В С Т А Н О В И В:

Концерн «СоюзЕнерго», м.Новомосковськ Дніпропетровської області, позивач, звернувся до господарського суду Луганської області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м.Сєвєродонецьк Луганської області про стягнення основної заборгованості в розмірі 81440,00грн. за договором поставки №130-РА-УМП від 23.11.2015р.

Рішенням господарського суду Луганської області від 30.05.2017р. (повний текст підписано 01.06.2017р.) у справі №913/369/17 позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Рішення суду першої інстанції мотивоване неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки в частині здійснення повних та своєчасних розрахунків за отриманий товар.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» не погодилося з прийнятим рішенням та звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення за наслідками неповного зясування обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Так, за твердженнями скаржника, враховуючи насильницьке захоплення підприємств, неможливість вести господарську діяльність і, як наслідок, часткову втрату дієздатності щодо видобутку та реалізації вугілля, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» не відповідає вимогам ст.80 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) щодо дієздатності, а отже не може бути належним відповідачем у справі. На думку відповідача, розгляд справи можливий після повернення йому майна та відновлення у повному обсязі дієздатності.

Апелянт також посилається на те, що обставини насильницького захоплення майна мають всі ознаки форс-мажору (непереборної сили), тому при розгляді справи мають бути застосовані правові наслідки, передбачені ст.617 ЦК України.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 24.07.2017р. у справі №913/369/17 (головуючий Зубченко І.В., судді Марченко О.А., Попков Д.О.) було прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи на 12.09.2017р.

Від Концерну «СоюзЕнерго» на поштову адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, який судовою колегією розглянутий та долучений до матеріалів справи.

У зв'язку з перебуванням у відпустці судді члена колегії Марченко О.А. на дату слухання справи, на підставі розпорядження керівника апарату суду, в результаті автоматичної зміни сформовано наступний склад колегії: головуючий Зубченко І.В., судді Попков Д.О., Чернота Л.Ф.

У судовому засіданні 12.09.2017р. представник позивача заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив рішення господарського суду залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, своїми правами, передбаченими ст.22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), не скористався, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З урахуванням вищенаведеного, приймаючи до уваги, що явка представника відповідача не визнавалась судом обовязковою, його позиція викладена безпосередньо в апеляційній скарзі, судова колегія визнала за можливе розглянути справу за відсутністю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» за наявними матеріалами у справі.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

23.11.2015р. між Концерном "СоюзЕнерго" (далі постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» (далі покупець) укладено договір поставки №130-РА-УМП (далі договір).

За умовами п.1.1 договору, в порядку та на умовах, передбачених договором, постачальник зобовязується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК (далі продукція), в асортименті, кількості, у строк, за ціною та з якісними характеристиками, погодженими сторонами в даному договорі та специфікації, що є невідємною частиною цього договору.

Пунктом 1.2 передбачено, що покупець зобовязується прийняти та оплатити продукцію, що поставляється у його власність, відповідно до умов даного договору.

Відповідно до п.4.1 поставка продукції здійснюється партіями у асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та у строки, погоджені сторонами у специфікаціях до даного договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідну за своїми якісними показниками, яка супроводжуються одним документом про якість та/або одним товаросупровідним документом.

Постачальник зобовязаний надати покупцю наступні документи: рахунок; податкову накладну; видаткову накладну; відповідні товаросупровідні накладні (залізничну товаро-супровідну накладну); сертифікат якості завода-виробника та/або паспорт; сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обовязковій сертифікації); дозвіл Держгірпромнагляду (у випадку, якщо отримання даного документу обовязкове згідно нормам діючого законодавства); інструкцію з експлуатації (у випадку, якщо даний документ передбачений); технічну документацію, передбачену п.2.4 даного договору (п.4.3).

Пунктом 5.1 передбачено, що загальна вартість договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, що є невідємною частиною даного договору. У випадку відхилення кількості продукції, що постачається, від погодженої до поставки кількості, загальна вартість договору змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції виходячи з вартості її ціни, зазначеної у специфікації до договору. У будь-якому випадку, загальна орієнтовна сума договору не може перевищувати 1000000,00грн. разом із ПДВ на дату укладення договору.

Розрахунки за поставлену постачальником продукцію по даному договору здійснюються покупцем в порядку та в строки, визначені сторонами у відповідних специфікаціях, які є невідємною частиною даного договору (п.5.4).

Сторонами в п.8.1 погоджено, що даний договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що в разі належного виконання обома сторонами своїх зобовязань, строк дії договору встановлюється до 2016р. включно. У разі невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобовязань по даному договору, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Договір підписаний з обох сторін, підписи скріплені печатками підприємств.

Сторонами підписано специфікацію від 09.12.2015р. до договору поставки №130-РА-УМП від 23.11.2015р., якою узгоджено номенклатурний номер продукції, найменування продукції, номер та індекс стандартів, ТУ і т.п., одиницю виміру, кількість, ціну, вартість, строк поставки, код поставки.

Відповідно до зазначеної специфікації сторони погодили, що розрахунки за продукцію, поставлену постачальником по даній специфікації до договору, здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 30 календарного дня з дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови отримання постачальником належним чином оформленої податкової накладної та документів, встановлених умовами договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

На виконання умов договору 03.03.2016р. Концерн «СоюзЕнерго» поставив Товариству з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» продукцію згідно видаткової накладної №РН-0000116 на суму 108000,00грн. (з ПДВ) та згідно видаткової накладної №РН 0000115 на суму 432000,00грн. (з ПДВ), копії яких наявні в матеріалах справи.

Для оплати зазначеної продукції позивачем сформовані відповідні рахунки- фактури №СФ-0000129 від 03.03.2016р. на суму 108000,00грн. та №СФ-0000128 від 03.03.2016р. на суму 432000,00грн.

На виконання своїх зобовязань за договором відповідач частково здійснив оплату вартості отриманої продукції на загальну суму 458560,00грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи копії платіжних доручень: № від 29.09.2016р.; № від 27.10.2016р.; № від 30.11.2016р.; № від 15.12.2016р.; № від 12.01.2017р.; № від 09.02.2017р. Несплаченою залишилася сума 81440,00грн.

Постачальником на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» була направлена претензія №194 від 09.08.2016р. з вимогою сплатити суму основного боргу, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Неповна оплата покупцем вартості прийнятої продукції стала підставою звернення Концерну «СоюзЕнерго» з відповідним позовом до суду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 ЦК України та статей 264-271 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Згідно зі статтею 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст.525, 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом.

За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору №130-РА-УМП від 23.11.2015р. позивачем поставлена відповідачу продукція на загальну суму 540000,00грн., що підтверджується видатковими накладними, які підписані та скріплені печатками обох сторін: №РН-0000116 від 03.03.2016р. на суму 108000,00грн. (з ПДВ) та №РН 0000115 від 03.03.2016р. на суму 432000,00грн. (з ПДВ).

Постачальником для оплати продукції виставлені відповідні рахунки-фактури: №СФ-0000129 від 03.03.2016р. на суму 108000,00грн. та №СФ-0000128 від 03.03.2016р. на суму 432000,00грн.

За своїми ознаками видаткові накладні є первинними документами, які підтверджують факт передачі позивачем та приймання відповідачем спірної продукції, виходячи з приписів ст.664 ЦК України. У матеріалах справи наявна довіреність відповідача №123 від 01.03.2016р. на отримання продукції від позивача, а також податкові накладні. Крім того, факт отримання товару відповідачем не спростовується.

Статтею 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов специфікації від 09.12.2015р. до договору поставки №130-РА-УМП від 23.11.2015р., розрахунки за продукцію, поставлену постачальником по даній специфікації до договору, здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 30 календарного дня з дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови отримання постачальником належним чином оформленої податкової накладної та документів, встановлених умовами договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Згідно з п.2.2 договору приймання продукції здійснюється на підставі фактичних даних якості та кількості у відповідності зі звичаями ділового обороту. Під звичаями ділового обороту сторони розуміють перевірку дотримання постачальником умов цього договору стосовно кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та/або упаковки продукції у відповідності з Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої Постановою Держарбітражу при Раді міністрів СРСР від 15.06.1965р. №П-6 із змінами і доповненнями (далі Інструкція П-6) та Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої Постановою Держарбітражу при Раді міністрів СРСР від 25.04.1966р. №П-7 із змінами і доповненнями (далі Інструкція П-7), в частині, що не протирічить умовам договору.

Згідно з п.12 Інструкції П-6, приймання продукції за кількістю проводиться по транспортним та супровідним документам (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам та ін.) відправника (виробника). Відсутність вказаних документів чи деяких з них не зупиняє приймання продукції. У такому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті зазначається, які документи відсутні.

Отже, з огляду на відсутність у матеріалах справи акту про відсутність будь-яких документів, судова колегія дійшла висновку про надання позивачем усіх необхідних документів.

Таким чином, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язку з оплати поставленої позивачем продукції протягом 5 робочих днів з 30 календарного дня з дати поставки продукції. Наразі, будь-яких доказів своєчасної сплати стягуваної заборгованості (81440,00грн.) чи припинення відповідних зобовязань іншим передбаченим законом способом, відповідачем всупереч ст.4-3, 33 ГПК України до справи не надано і за змістом апеляційної скарги не вбачається. У зв'язку з чим господарський суд Луганської області дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог Концерну «СоюзЕнерго».

Посилання апелянта на проведення антитерористичної операції на території Луганської області та протиправне захоплення незаконними збройними формуваннями його майнового комплексу, що унеможливлює виконання договору на умовах, встановлених сторонами при його укладенні, не приймаються апеляційним господарським судом до уваги, оскільки договір поставки №130-РА-УМП від 23.11.2015р. було укладено між сторонами вже після настання зазначених в апеляційній скарзі подій на непідконтрольних українській владі областях. Крім того, згідно умов специфікації до договору, місце призначення поставки - м.Павлоград Дніпропетровської області, територія якого на час укладення договору та наразі знаходиться виключно під контролем української влади. У свою чергу, обставини, повязані з захопленням підприємства, не мають безпосереднього відношення до взаємовідносин сторін за договором поставки №130-РА-УМП від 23.11.2015р.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що з урахуванням підписання видаткових накладних 03.03.2016р. та з огляду на умови специфікації до договору, відповідач повинен був здійснити оплату поставленої позивачем продукції в строк до 09.04.2016р. (перший день прострочення виконання платежу), тобто до прийняття указу Президента України №62/2017 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», яким було припинено переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької/Луганської областей та на який посилається в своїй апеляційній скарзі відповідач.

При цьому, у звязку з відсутністю передбачених ч.4 ст.91 ЦК України відомостей про припинення діяльності відповідача, останній зберігає свою юридичну правоздатність, зокрема нести грошові зобовязання перед позивачем.

Посилання апелянта на те, що обставини насильницького захоплення майна мають всі ознаки форс-мажору (непереборної сили), тому при розгляді справи мають бути застосовані правові наслідки, передбачені ст.617 ЦК України, судовою колегією не приймаються з огляду на наступне. Відповідно до ст.10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Натомість, як встановлено колегією суддів, у матеріалах справи відсутній визначений вище сертифікат Торгово-промислової палати України. Крім того, невиконання відповідачем умов п.7.3 договору щодо повідомлення позивача про настання обставин непереборної сили, позбавляє відповідача права посилатися на наявність форс-мажорних обставин як на підставу звільнення від відповідальності.

З огляду на вищенаведене, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду визначила, що доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі, не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами в розумінні статей 33, 34 ГПК України та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Твердження заявника апеляційної скарги про порушення і неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, у звязку з чим підстав для зміни чи скасування рішення господарського суду Луганської області від 30.05.2017р. (повний текст підписано 01.06.2017р.) у справі №913/369/17 колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору при зверненні з апеляційною скаргою підлягають віднесенню на заявника скарги.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м.Сєвєродонецьк Луганської області на рішення господарського суду Луганської області від 30.05.2017р. (повний текст підписано 01.06.2017р.) у справі №913/369/17 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 30.05.2017р. (повний текст підписано 01.06.2017р.) у справі №913/369/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий І.В. Зубченко

Судді: Д.О. Попков

ОСОБА_3

Надруковано 6 примірників: 1 позивачу; 2 відповідачу; 1 до справи; 1 ДАГС; 1 ГСЛО