ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року Справа № 921/716/16-г/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Данилової М.В.,
суддівСибіги О.М., Поляк О.І.
за участю представників:
позивача, відповідачане з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належно)
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиФОП ОСОБА_4
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 11.05.2017
у справі№921/716/16-г/17 Господарського суду Тернопільської області
за позовомФОП ОСОБА_4
доТернопільської міської ради
провизнання поновленим терміну дії договору оренди землі від 31.07.2009 на той самий строк та на тих самих умовах

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_4 звернулася до Тернопільської міської ради з позовом про визнання договору оренди землі від 31.07.2009 поновленим на той самий строк та на тих самих умовах.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.01.2017 (суддя Андрусик Н.О.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 (головуючий суддя Дубник О.П., судді Зварич О.В., Матущака О.І.) рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.01.2017 залишено без змін.

Не погоджуючись із вищевказаними судовими рішеннями, ФОП ОСОБА_4 звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Касаційна скарга мотивована порушенням судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також неналежним з'ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, що призвело до порушення судами приписів пункту 34 статті 26, пункту 2 статті 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2017 справа повинна розглядатись у складі колегії суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Сибіга О.М., Поляк О.І.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 04.09.2017 касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду у вищевказаному складі.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі. Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія визнала за можливе розглянути касаційну скаргу за відсутністю представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Зі змісту статті 1117 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що завданням господарського суду касаційної інстанції є перевірка застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судами фактичних обставин справи.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Тернопільської міської ради №5/26/81 від 30.04.2009 надано суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_4 в оренду терміном на п'ять років земельну ділянку, площею 0,0250 га для будівництва та обслуговування зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об'єктом торгівельно-побутового призначення за адресою: АДРЕСА_1.

31.07.2009 між Тернопільською міською радою (орендодавець) та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4 (орендар) було укладено договір оренди землі, відповідно до пунктів 1, 2 якого орендодавець, на підставі рішення Тернопільської міської ради №5/26/81 від 30.04.2009 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, загальною площею 250,00 кв.м., в тому числі: 250,00 кв.м. землі змішаного використання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вказаний договір укладено терміном на п'ять років, а саме: з 30.04.2009 по 30.04.2014. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п.8 договору).

Додатковою угодою від 02.02.2014, зареєстрованою в Книзі реєстрації додатків до договорів оренди землі 05.03.2014 за №2399, сторони погодили внести зміни до договору оренди землі щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 01.01.2014 та розміру орендної плати, виклавши пункти 5 та 9 договору в новій редакції.

24.11.2010 Товариством з обмеженою відповідальністю "Міське бюро технічної інвентаризації" виготовлено Технічний паспорт на громадський будинок торгівельно-побутового призначення по АДРЕСА_1.

Актом готовності об'єкта до експлуатації №588 від 22.02.2011 підтверджено готовність до експлуатації закінченого будівництвом об'єкта - зупинки громадського транспорту вул. Протасевича з об'єктом торгівельно-побутового призначення по АДРЕСА_1.

На підставі вказаного акта готовності об'єкта до експлуатації, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області 03.03.2011 видано Сертифікат відповідності НОМЕР_1, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об'єкта - зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об'єктом торгівельно-побутового призначення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтверджено його готовність до експлуатації.

З огляду на матеріали справи, 31.03.2014 ФОП ОСОБА_4 звернулася до відділу Тернопільської міської ради "Єдиний дозвільний центр" із заявою про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,025 га для обслуговування зупинки громадського транспорту з об'єктом торгівельно-побутового призначення за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №1185 від 19.11.2014 вирішено Управлінню житлово-комунального господарства, благоустрою та екології, містобудування, архітектури та кадастру, відділу земельних ресурсів організувати і провести роботи по демонтажу тимчасових споруд, які влаштовані без документів, що посвідчують право користування землею. У додатку до рішення (Перелік об'єктів, які підлягають демонтажу) серед інших, зазначено - ФОП ОСОБА_4, об'єкт: тимчасова споруда "ІНФОРМАЦІЯ_1", розташована по АДРЕСА_1.

Рішенням Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014 відмовлено ФОП ОСОБА_4 в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0250 га для обслуговування зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об'єктом торгівельно-побутового призначення, а також вирішено припинити право користування зазначеною земельною ділянкою та зобов'язано ФОП ОСОБА_4 в двадцятиденний термін з дня прийняття рішення повернути вказану земельну ділянку.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Під час розгляду даної справи судами попередніх інстанцій встановлено.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.09.2016 по справі №921/414/16-г/4, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.12.2016, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Тернопільської міської ради про визнання договору оренди землі від 31.07.2009 укладеним - відмовлено. Рішення судів мотивовані тим, що ОСОБА_4 не було дотримано процедури реалізації переважного права як орендаря на укладення договору оренди на новий строк, адже останньою не надано доказів звернення до уповноваженого органу за укладенням додаткової угоди про поновлення договору оренди. Зазначені судові акти набрали законної сили.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2016 по справі №921/225/16-г/13 за позовом ФОП ОСОБА_4 до Тернопільської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно - об'єкт торгово-побутового призначення, загальною площею 34 кв.м. за адресою АДРЕСА_1; визнання договору оренди земельної ділянки від 31.07.2009 поновленим, позовні вимоги задоволені частково: визнано за ФОП ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно - об'єкт торгово-побутового призначення, загальною площею 34 кв.м. за адресою АДРЕСА_1. В частині визнання договору оренди землі від 31.07.2009 поновленим - припинено провадження у справі на підставі п. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки зі змісту рішення господарського суду Тернопільської області у справі №921/102/15-г/7 вбачається, що судом вже розглядалася вимога ФОП ОСОБА_4 щодо поновлення вказаного договору. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2016 скасовано в частині задоволення позовним вимог про визнання права власності на нерухоме майно, в іншій частині рішення суду залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 18.01.2017 постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 залишено без змін.

Рішення мотивовані тим, що СПД ОСОБА_4, вважаючи збудований спірний об'єкт нерухомим майном, звернулась до суду з позовом фактично про набуття права власності на такий об'єкт, як новостворене майно з посиланням на положення статті 331 Цивільного кодексу України, а не про визнання такого права. Визнання права в судовому порядку можливе у випадку коли позивач вже є власником спірного майна, а не бажає набути таке право, зокрема, шляхом прийняття судом позитивного для нього рішення. Зазначені судові акти набрали законної сили.

Звертаючись до суду з даним позовом ФОП ОСОБА_4 посилаючись на приписи частини 6-9 статті 33 Закону України "Про оренду землі", статті 19, 129, 144 Конституції України, статті 12, 122-124, 144 Земельного кодексу України, статтю 10 Закону України "Про адміністративні послуги", пункт 5 статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", просить визнати договір оренди землі від 31.07.2009 поновленим на той самий строк та на тих самих умовах.

Приймаючи рішення по даній справі суди попередніх інстанцій правомірно виходили з наступного.

Так, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" визначені істотні умовами договору оренди землі.

Як вже зазначалось, договір оренди земельної ділянки від 31.07.2009 було укладено терміном на п'ять років - з 30.04.2009 по 30.04.2014.

Пунктом 8 укладеного договору сторони визначили, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

На момент виникнення у орендаря переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки, діяла норма статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції Закону від 17.02.2011), якою врегульовано порядок пролонгації договору оренди. Дана стаття Закону об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Частиною 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини 2 - 5 Закону України "Про оренду землі").

Тобто, для застосування частини 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів:

- орендар належно виконує свої обов'язки за договором;

- орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк;

- до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди;

- орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Дотримання позивачем визначених даною нормою закону умов було предметом дослідження під час розгляду інших господарських спорів, (зокрема у справі №921/414/16-г/4) і суди різних судових інстанцій констатували, що позивачем не було дотримано процедури реалізації переважного права як орендаря на укладення договору оренди на новий строк, оскільки не було подано доказів звернення до уповноваженого органу за укладенням додаткової угоди про поновлення договору оренди в порядку, передбаченому п. 8 договору.

Частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", на яку посилається СПД ОСОБА_4 у своїй позовній заяві та касаційній скарзі, передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстави, передбаченої частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди: орендар продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди.

Частинами 8 - 9 статті 33 Закону України "Про оренду землі", на які посилається СПД ОСОБА_4 та касаційній скарзі, у своїй позовній заяві визначено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Таким чином, з аналізу вищенаведених положень закону випливає, що договір оренди земельної ділянки підлягає поновленню без прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування при умові, якщо орендар земельної ділянки у строк, який встановлений договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі, звернувся із клопотанням до орендодавця про поновлення договору оренди землі; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; орендар продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою та належним чином виконує обов'язки за договором; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договору оренди.

Водночас, законодавцем відокремлено право на укладення договору оренди на новий строк шляхом укладення додаткової угоди, яке має бути реалізовано до спливу строку договору оренди землі, і котре закріплено у частині 1 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", від права вважати продовженим договір оренди землі у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні цього договору оренди. Відповідні положення у вказаних частинах зазначеної статті дозволяють продовжувати орендні правовідносини, але у першому випадку це право повинно бути реалізовано до спливу договору оренди, а у другому (на даний випадок посилається позивач у справі) воно може настати за відсутності заперечення іншої сторони протягом визначеного строку після закінчення строку договору оренди.

Відповідно до підпункту 2.17 пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", господарським судам у вирішенні відповідних спорів (щодо застосування положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", який набрав чинності з 12.03.2011) необхідно з'ясовувати, зокрема, чи повідомляв орендар орендодавця у встановленому порядку про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та чи заперечував орендодавець у строк, визначений законом, проти поновлення договору, адже нормами законодавства України, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин прямо встановлена обов'язковість оформлення додаткової угоди до договору оренди землі для оформлення факту його поновлення.

В матеріалах справи міститься, Рішення Тернопільської міської ради №6/53/152 від 28.11.2014, яким відмовлено ФОП ОСОБА_4 в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0250 га для обслуговування зупинки громадського транспорту "вул. Протасевича" з об'єктом торгівельно-побутового призначення, а також вирішено припинити право користування зазначеною земельною ділянкою та зобов'язано ФОП ОСОБА_4 в двадцятиденний термін з дня прийняття рішення повернути вказану земельну ділянку.

Матеріалами справи підтверджується, і це не заперечується сторонами по справі, що СПД ОСОБА_4 вперше звернулася до міської ради із заявою про поновлення договору оренди землі від 31.07.2009, до якої долучила проект додаткової угоди про продовження строку дії договору лише 18.10.2016, тобто через 2 роки і 5 місяці після закінчення строку дії даного договору.

У листі-відповіді №10276/08 від 02.11.2016 Виконавчий комітет Тернопільської міської ради зазначив про закінчення терміну дії договору оренди землі від 31.07.2009 - 30.04.2014 та посилаючись на п. 8 укладеного між сторонами договору, вказав на відсутність правових підстав для підписання запропонованого проекту додаткової угоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій проте, що позивачем по даній справі не було дотримано вимог статті 33 Закону України "Про оренду землі" щодо поновлення договору оренди, адже остання у встановлений законом строк не надіслала орендодавцю повідомлення про свій намір скористатися переважним правом щодо укладення договору на новий строк з відповідним проектом додаткової угоди, відповідно органом місцевого самоврядування не було розглянуто даної пропозиції та не було надано згоди на подальшу оренду цієї земельної ділянки позивачем у справі, оскільки останній (міська рада) вважав договір припиненим у зв'язку із закінченням терміну, на який договір було укладено.

Відтак, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_4.

Колегія суддів касаційної інстанції зазначає і про таке.

У відповідності до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно приписів частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України. Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Стаття 6 Конвенції детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

З огляду на викладене, колегія суддів зауважує на тому, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Приписами статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Колегія суддів касаційної інстанції вирішуючи даний спір опиралась не тільки на суперечливі і взаємовиключні юридичні обґрунтування сторін, а перш за все на базовий правовий принцип - принцип правової визначеності.

Враховуючи все вищевказане, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги ФОП ОСОБА_4, адже доводи викладені у скарзі не підтверджені належними доказами та є необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ФОП ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 у справі №921/716/16-г/17 Господарського суду Тернопільської області залишити без змін.

Головуючий суддя М.Данилова

Судді О.Сибіга

О.Поляк