УХВАЛА

про повернення позовної заяви без розгляду

15.09.2017Справа № 910/15508/17

Суддя Князьков В.В., розглянувши позовну заяву Приватного підприємства «ВУДПАК», м. Київ

до відповідача: Компанії «MIRIADA LIMITED», Гонконг

про стягнення 24 084 872,30 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «ВУДПАК» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Компанії «MIRIADA LIMITED», Гонконг про:

- стягнення заборгованості за контрактом №Р051461 від 16.01.2017 у розмірі 9 486 152,90 грн.;

- стягнення заборгованості за контрактом №056151 від 15.03.2017 у розмірі 2 609 991,00 грн.;

- стягнення заборгованості за контрактом №WHT397371 від 23.03.2017 у розмірі 4 778 888,40 грн.;

- стягнення заборгованості за контрактом №Р058561 від 04.05.2017 у розмірі 5 228 025,00 грн.;

- стягнення заборгованості за контрактом №Р059691 від 02.09.2017 у розмірі 1 981 815,00 грн.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, господарський зазначає наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються, зокрема, документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Частиною 1 ст. 4 вказаного Закону України встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 2.21 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу» платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Разом з тим, як встановлено судом, позивачем не додано до матеріалів позовної заяви доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Одночасно з цим, Приватним підприємством «ВУДПАК» заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

В обґрунтування поданого клопотання заявник посилається на складне матеріальне становище Приватного підприємства «ВУДПАК», на підтвердження чого суду були надані копії фінансових звітів суб'єкта малого підприємництва за 2016 рік та на перший квартал 2017 року. Також позивачем зазначено, що 21.07.2017 Приватним підприємством «ВУДПАК» було укладено договір купівлі-продажу №2107-1, за умовами якого позивач зобов'язався в строк до 25.09.2017 здійснити контрагенту поставку пшениці на суму 4 800 000 грн. Як вказує заявник, після здійснення поставки за вказаним договором Приватне підприємство «ВУДПАК» буде в змозі оплатити необхідну суму судового збору.

Розглянувши клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

У пункті 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» вказано, що у розгляді питань, пов'язаних з відстроченням та розстроченням сплати судового збору, зменшенням його розміру або звільненням від його сплати (стаття 8 Закону) і застосуванням приписів Закону щодо пільг зі сплати судового збору (стаття 5 Закону) господарським судам слід враховувати, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Тобто, відстрочення сплати судового збору є правом суду, а не його обов'язком, а обґрунтування пов'язаних з цим обставин та подання доказів, які свідчать про неможливість або ускладнення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на зацікавлену особу в силу вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 129 Конституції України як однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У даному випадку позивачем є юридична особа - суб'єкт господарювання, який в силу статті 42 Господарського кодексу України здійснює господарську (підприємницьку) діяльність на власний ризик з метою одержання прибутку.

У зв'язку з цим сама лише обставина, пов'язана з тяжким фінансовим становищем, не може вважатися підставою для звільнення від сплати судового збору або для відстрочення його сплати.

За висновками суду, позивачем у заяві про відстрочення сплати судового збору належним чином не обґрунтовано та не подано жодних належних доказів на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому порядку і розмірі. Зокрема, заявником не надано доказів того, що у Приватного підприємства «ВУДПАК» відкриті лише ті рахунки, на які останній посилається як на підтвердження відсутності коштів для сплати судового збору; не надано доказів в обґрунтування заявленого клопотання, які б свідчили про вжиття скаржником усіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору. Надані позивачем фінансові звіти за 2016 рік та за перший квартал 2017 не свідчать про неможливість Приватного підприємства «ВУДПАК» оплатити судовий збір станом на дату звернення до суду з даною позовною заявою.

При цьому, приймаючи до уваги посилання позивача на факт укладення договору купівлі-продажу №2107-1 від 21.07.2017, господарський суд зазначає, що Приватне підприємство «ВУДПАК» не позбавлено права та можливості звернутись до суду після виконання вказаного договору його сторонами (зокрема, після 25.09.2017) зі здійсненням оплати судового збору у встановленому законом розмірі.

Господарський суд звертає увагу заявника, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України», від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відтак, необхідність сплати судового збору, встановлена для всіх суб'єктів нормами Господарського процесуального кодексу України та Законом України «Про судовий збір», не може тлумачитися як обмеження права доступу до суду у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, враховуючи, що заявником до було доведено наявності підстав для відстрочення сплати судового збору, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору за розгляд позову до Компанії «MIRIADA LIMITED».

Також в силу приписів статті 58 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

При цьому, як зазначено у пункті 3.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов'язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо). Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов'язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Порушенням правил об'єднання вимог є об'єднання неоднорідних вимог, тобто таких, які не пов'язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Твердження позивача про подібність (тотожність) умов договорів, на підставі яких заявлено позов, є необґрунтованими, оскільки, як сам зазначає позивач, такі договори мають різний предмет, різні строки виконання зобов'язань, різну ціну тощо, тобто встановлюють для сторін різні права та обов'язки.

За висновками суду, позовні вимоги, викладені Приватним підприємством «ВУДПАК» у поданій заяві, не є однорідними, оскільки їх заявлено з різних правових підстав (стягнення заборгованості за п'ятьма різними контрактами), та вони не пов'язані між собою одними і тими самими доказами.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Правилами надання послуг поштового зв'язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, передбачено, що розрахунковим документом, який підтверджує факт надання послуг поштового зв'язку є документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Відповідно до п. п. 59, 61 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

Юридичні особи для пересилання реєстрованих міжнародних поштових відправлень складають список таких відправлень незалежно від їх кількості, який оформляється у порядку, передбаченому для внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю (п. 71 Правил надання послуг поштового зв'язку).

Таким чином, належними доказами відправлення відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладення в поштовий конверт, засвідчений календарним штемпелем відділу поштового зв'язку, та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), надані в оригіналі.

В свою чергу, на підтвердження відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів позивачем надано лише фіскальний чек №3395 від 27.07.2017. Однак, з вказаного документу неможливо встановити, на яку саме адресу та які саме документи були надіслані відповідачу.

За приписами п. п. 4, 5, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву та додані до неї документи без розгляду у випадку неподання доказів сплати судового збору у передбаченому порядку та розмірі; у випадку, якщо порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору; у випадку, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

За таких обставин, враховуючи приписи п. п. 4, 5, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява та додані до неї документи підлягають поверненню заявнику без розгляду.

Одночасно з цим, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись ст. 8 Закону України «Про судовий збір», п. п. 4, 5, 6 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Приватного підприємства «ВУДПАК» про відстрочення сплати судового збору.

2. Повернути позовну заяву Приватного підприємства «ВУДПАК» з доданими до неї документами заявнику без розгляду.

3. Роз'яснити заявнику, що повернення позовної заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Суддя В.В. Князьков