РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2017Справа №910/11900/17

Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В.

за участю секретаря судового засідання Коваленко О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ЕРА», м. Київ

про стягнення 4 954 239,42 грн.

За участю представників:

від позивача: Хмелюк А.П.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ЕРА» про стягнення 4 954 239,42 грн., з яких: 4 351 052,06 грн. - основний борг за договором, 348 710,44 грн. - пеня, 39 963,59 грн. - 3% річних, 214 513,33 грн. - інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором №4-547 від 18.12.2015 в частині здійснення оплати наданих телекомунікаційних послуг на суму 4 351 052,06 грн., що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2017 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 02.08.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2017, у зв'язку з неявкою відповідача та необхідністю надання додаткових доказів, розгляд справи відкладено на 13.09.2017.

18.08.2017 позивачем подано до суду заяву про долучення документів на виконання вимог ухвали суду від 02.08.2017.

Представник позивача у судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, відзив на позовну заяву не надав. При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ЕРА» було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № відправлень №076.

Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Згідно з п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на неявку представника відповідача, приймаючи до уваги, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ЕРА» так і не скористалось наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні складено протокол, який долучений до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

18.12.2015 між Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ЕРА» (замовник) укладено договір №4-547 (далі - Договір), згідно з п. 1.1 якого предметом договору є надання виконавцем телекомунікаційних послуг відповідно до ліценцій виконавця на технічне обслуговування і експлуатацію мереж ефірного мовлення.

Відповідно до пунктів 5.7, 5.8 Договору розрахунки за надання телекомунікаційних послуг здійснюються безпосередньо між виконавцем та замовником за цінами згідно з Додатком №1. Щомісячна оплата здійснюється за фактично відпрацьований час.

У пункті 10.1 Договору сторонами встановлено строк його дії з 01.01.2016 до 31.12.2016 включно.

Додатковими угодами №1 від 10.03.2016, №2 від 01.06.2016, №3 від 30.09.2016 сторонами вносились зміни до Додатку №1 до Договору.

Додатковою угодою №4 від 23.12.2016 сторони домовились продовжити термін дії договору до 31.12.2017 включно, а також передбачили, що ціна договору на 2017 рік визначається згідно з Додатком №1 до Договору зі змінами.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошових зобов'язань за Договором, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості з оплати телекомунікаційних послуг за період з січня по червень 2017 року.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір №4-547 від 18.12.2015 зі змінами та доповненнями як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами Договір є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм ст. ст. 901-907 Цивільного кодексу України, а також Законів України «Про телекомунікації», «Про телебачення і радіомовлення» та Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012 (зі змінами та доповненнями).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України).

Статтею 28 Закону України «Про телекомунікації» визначено, що використання ресурсів телекомунікаційних мереж загального користування для потреб телебачення та радіомовлення здійснюється на договірних засадах відповідно до законодавства. Надання телекомунікаційних послуг для потреб телебачення і радіомовлення регулюється Законом України «Про телебачення і радіомовлення».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» мовленням (телерадіомовленням) є створення (комплектування та/або пакетування) і розповсюдження програм, пакетів програм, передач з використанням технічних засобів телекомунікацій для публічного приймання за допомогою побутових теле- та радіоприймачів у відкритий спосіб чи за абонентну плату на договірних засадах.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що на підставі звітів, отриманих від філій, виконавець щомісячно, не пізніше 7-го числа, складає акт прийняття наданих послуг і зведення на оплату наданих послуг технічними засобами за підсумками роботи, після чого направляє рахунок, акт і зведення замовнику.

Згідно з пунктом 5.3 Договору замовник у триденний строк після отримання рахунку, акту і зведення розглядає їх, і у випадку відсутності зауважень або заперечень підписує акт і повертає виконавцю.

За наявності зауважень або заперечень до рахунку, акту або зведення, замовник протягом трьох днів після їх отримання, складає протокол зауважень або заперечень, направляє його виконавцю та скликає оперативну нараду сторін для врегулювання розбіжностей, що виникли. В разі непогодження сторін на оперативній нараді, спірні питання вирішуються відповідно до чинного законодавства (п. 5.4 Договору).

У пункті 5.5 Договору сторони погодили, що у разі неотримання виконавцем протоколу зауважень або заперечень від замовника в зазначений п. 5.4 строк, послуга вважається прийнятою замовником в обсязі, визначеному актом прийняття наданих послуг, а сума, що зазначена в акті, вважається узгодженою сторонами і підлягає оплаті.

Згідно з пунктом 5.8 Договору до 5 числа поточного місяця замовник перераховує виконавцю аванс у розмірі 30% орієнтовної вартості послуг у поточному місяці. Не пізніше 10 числа наступного місяця проводиться остаточний розрахунок за надані послуги з урахуванням авансу.

Матеріали справи свідчать, що на виконання викладених вище умов договору позивачем направлялись на адресу відповідача рахунки на оплату наданих послуг за період з січня по червень 2017 року, а саме:

- рахунок №20 від 11.01.2017 на оплату авансу за січень 2017 року на суму 480 000 грн. (супровідний лист вих.№54/4-07 від 11.01.2017, повідомлення про вручення №377);

- рахунок №168 від 31.01.2017 за січень 2017 року на суму 1 060 980,79 грн. (супровідний лист вих.№342/4-07 від 01.02.2017; повідомлення про вручення №796);

- рахунок №35 від 01.02.2017 на оплату авансу за лютий 2017 року на суму 480 000 грн. (супровідний лист вих.№369/4-07 від 01.02.2017, повідомлення про вручення №648);

- рахунок №274 від 28.02.2017 за лютий 2017 року на суму 883 107,79 грн. (супровідний лист вих.№738/4-07 від 02.03.2017; повідомлення про вручення №962);

- рахунок №181 від 01.03.2017 на оплату авансу за березень 2017 року на суму 480 000 грн. (супровідний лист вих.№739/4-07 від 02.03.2017, повідомлення про вручення №962);

- рахунок №452 від 31.03.2017 за березень 2017 року на суму 1 061 328,18 грн. (супровідний лист вих.№1194/4-07 від 31.03.2017; повідомлення про вручення №469);

- рахунок №412 від 03.04.2017 на оплату авансу за квітень 2017 року на суму 480 000 грн. (супровідний лист вих.№1220/4-07 від 03.04.2017, повідомлення про вручення №469);

- рахунок №626 від 30.04.2017 за квітень 2017 року на суму 206 625,54 грн. (супровідний лист вих.№1878/4-07 від 03.05.2017; повідомлення про вручення №984);

- рахунок №779 від 31.05.2017 за травень 2017 року на суму 793 130,92 грн. (супровідний лист вих.№2389/4-07 від 08.06.2017; повідомлення про вручення №737);

- рахунок №776 від 01.06.2017 на оплату авансу за червень 2017 року на суму 480 000 грн. (супровідний лист вих.№2315/4-07 від 01.06.2017, повідомлення про вручення №389);

- рахунок №915 від 30.06.2017 за червень 2017 року на суму 75 878,84 грн. (супровідний лист вих.№2869/4-07 від 05.07.2017; повідомлення про вручення №911).

Також судом встановлено, що виходячи з обсягу фактично наданих послуг, позивачем було складено та направлено відповідачу, а останнім отримано зведення на оплату, відомості роботи технічних засобів та відповідні акти прийняття наданих послуг на загальну суму 6 481 052,06 грн., а саме:

- акт виконання робіт (надання послуг) №130 від 31.01.2017 за січень 2017 року на суму 1 540 980,79 грн., який отримано відповідачем 06.02.2017 (супровідний лист вих.№342/4-07 від 01.02.2017; повідомлення про вручення №796);

- акт виконання робіт (надання послуг) №227 від 28.02.2017 за лютий 2017 року на суму 1 363 107,79 грн., який отримано відповідачем 03.03.2017 (супровідний лист вих.№738/4-07 від 02.03.2017; повідомлення про вручення №962);

- акт виконання робіт (надання послуг) №377 від 31.03.2017 за березень 2017 року на суму 1 541 328,18 грн., який отримано відповідачем 04.04.2017 (супровідний лист вих.№1194/4-07 від 31.03.2017; повідомлення про вручення №469);

- акт виконання робіт (надання послуг) №532 від 30.04.2017 за квітень 2017 року на суму 686 625,54 грн., який отримано відповідачем 05.05.2017 (супровідний лист вих.№1878/4-07 від 03.05.2017; повідомлення про вручення №984);

- акт виконання робіт (надання послуг) №665 від 31.05.2017 за травень 2017 року на суму 793 130,92 грн., який отримано відповідачем 09.06.2017 (супровідний лист вих.№2389/4-07 від 08.06.2017; повідомлення про вручення №737);

- акт виконання робіт (надання послуг) №790 від 30.06.2017 за червень 2017 року на суму 555 878,84 грн., який отримано відповідачем 07.07.2017 (супровідний лист вих.№2869/4-07 від 05.07.2017; повідомлення про вручення №911).

При цьому, складені позивачем акти №130 від 31.01.2017, №222 від 28.02.2017, №377 від 31.03.2017, №532 від 30.04.2017 були підписані відповідачем без зауважень та заперечень.

Однак, як вказує позивач, акти прийняття послуг №665 від 31.05.2017 та №790 від 30.06.2017 відповідачем було отримано, проте не підписано.

У даному випадку судом прийнято до уваги, що матеріали справи не містять доказів висловлення відповідачем зауважень або заперечень до вказаних актів, а також до відповідних рахунків та зведень (зокрема, доказів складення протоколу зауважень або заперечень, а також доказів проведення оперативної наради сторін для врегулювання розбіжностей, що виникли, в порядку, передбаченому пунктом 5.4 договору). Відтак, відповідно до положень пункту 5.5 договору послуги, що надані позивачем у травні та червні 2017 року, вважаються прийнятими замовником в обсязі, визначеному актами №665 від 31.05.2017 та №790 від 30.06.2017, а суми, що вказані в даних актах, вважаються узгодженими сторонами і підлягають оплаті.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як зазначалось судом, у пункті 5.8 Договору сторони погодили, що остаточний розрахунок за надані послуги з урахуванням авансу проводиться не пізніше 10 числа наступного місяця.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та умов Договору, станом на час розгляду справи строк виконання відповідачем грошових зобов'язань, щодо яких заявлено позов, настав.

Судом встановлено, що відповідач частково оплатив надані позивачем телекомунікаційні послуги, а саме на суму 2 130 000 грн., що підтверджується відповідними банківськими виписками та платіжними дорученнями №41 від 27.02.2017 на суму 200 000 грн., №83 від 13.04.2017 на суму 149 000 грн., №109 від 13.04.2017 на суму 330 000 грн., №86 від 14.04.2017 на суму 51 000 грн., №106 від 16.05.2017 на суму 140 000 грн., №107 від 16.05.2017 на суму 100 000 грн., №108 від 17.05.2017 на суму 140 000 грн., №120 від 18.05.2017 на суму 1 000 000 грн., №137 від 19.05.2017 на суму 20 000 грн.

Доказів оплати іншої частини заборгованості в сумі 4 351 052,06 грн. (6 481 052,06 грн. - 2 130 000,00 грн. = 4 351 052,06 грн.) матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона за допомогою належних та допустимих доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного рішення справи.

За висновками суду, всупереч викладеним вище нормам закону, відповідачем, який представника у судове засідання не направив, відзив на позовну заяву не надав, не було спростовано наданих позивачем доказів, зокрема, не надано до матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів погашення заборгованості в розмірі 4 351 052,06 грн. Обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання, суду також не наведено.

При цьому, згідно з п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (ч. 1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не спростовано факту порушення взятих на себе грошових зобов'язань, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Континент-Торг» про стягнення заборгованості за договором в розмірі 4 351 052,06 грн. підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення 348 710,44 грн. пені, 39 963,59 грн. 3% річних та 214 523,33 грн. інфляційних втрат за прострочення оплати наданих послуг за період з 10.02.2017 по 17.07.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

За змістом пункту 6.5 Договору за несвоєчасне проведення остаточного розрахунку у строк, передбачений п. 5.8 Договору, замовник сплачує пеню, яка обчислюється від суми заборгованості, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення та за весь період такого прострочення.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом встановлено, що відповідачем у встановлений строк свого обов'язку з оплати наданих послуг не виконано, чим допущено прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховано пеню.

При перевірці наданого позивачем розрахунку судом встановлено, що, з огляду на приписи ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, позивачем було невірно визначено останній день належного виконання грошового зобов'язання за травень 2017 року, оскільки не враховано, що 10.06.2017 був вихідний день. Відтак, останнім днем належного виконання зобов'язання є перший за ним робочий день - 12.06.2017, а першим днем прострочення є 13.06.2017.

За перерахунком суду, приймаючи до уваги визначену позивачем кінцеву дату періоду прострочення, сума пені за прострочення оплати послуг за січень-червень 2017 року складає 347 623,97 грн., з яких:

- 54 614,80 грн. пеня за прострочення оплати 480 000 грн. авансу за січень 2017 року, нарахована за період 11.02.2017 по 17.07.2017;

- 120 719,27 грн. пеня за прострочення оплати 1 060 980,79 грн. за січень 2017 року, нарахована за період 11.02.2017 по 17.07.2017;

- 25 486,33 грн. пеня за прострочення оплати 480 000 грн. авансу за лютий 2017 року, нарахована за період 11.03.2017 по 17.07.2017 (з урахуванням часткових оплат згідно з платіжними дорученнями №41 від 27.02.2017 на суму 200 000 грн. та №137 від 19.05.2017 на суму 8 671,82 грн.);

- 81 512,06 грн. пеня за прострочення оплати 883 107,79 грн. за лютий 2017 року, нарахована за період 11.03.2017 по 17.07.2017;

- 737,21 грн. пеня за прострочення оплати 480 000 грн. авансу за березень 2017 року, нарахована за період 11.04.2017 по 13.04.2017 (з урахуванням часткових оплат згідно з платіжними дорученнями №83 від 13.04.2017 на суму 149 000 грн., №109 від 13.04.2017 на суму 330 000 грн. та №86 від 14.04.2017 на суму 1000 грн.);

- 26 944,12 грн. пеня за прострочення оплати 1 061 328,18 грн. за березень 2017 року, нарахована за період 11.04.2017 по 18.05.2017 (з урахуванням часткових оплат згідно з платіжними дорученнями №86 від 14.04.2017 на суму 50 000 грн., №120 від 18.05.2017 на суму 1 000 000 грн. та №137 від 19.05.2017 на суму 11 328,18 грн.);

- 6 223,02 грн. пеня за прострочення оплати 480 000 грн. авансу за квітень 2017 року, нарахована за період 11.05.2017 по 17.07.2017 (з урахуванням часткових оплат згідно з платіжними дорученнями №106 від 16.05.2017 на суму 140 000 грн., №107 від 16.05.2017 на суму 100 000 грн. та №108 від 17.05.2017 на суму 140 000 грн.);

- 9 708,57 грн. пеня за прострочення оплати 206 625,54 грн. за квітень 2017 року, нарахована за період 11.05.2017 по 17.07.2017;

- 19 013,41 грн. пеня за прострочення оплати 793 130,92 грн. за травень 2017 року, нарахована за період 13.06.2017 по 17.07.2017;

- 2 301,37 грн. пеня за прострочення оплати 480 000 грн. авансу за червень 2017 року, нарахована за період 11.07.2017 по 17.07.2017;

- 363,80 грн. пеня за прострочення оплати 75 878,84 грн. за червень 2017 року, нарахована за період 11.07.2017 по 17.07.2017.

Таким чином, вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню на суму 347 623,96 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що господарським судом на підставі поданих доказів були встановлені обставини прострочення виконання відповідачем зобов'язань з наданих позивачем послуг, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, нарахованих на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, ґрунтуються на нормах закону.

За перерахунком суду, приймаючи до уваги вказані вище періоди прострочення та здійснені відповідачем часткові оплати, сума 3% річних за прострочення оплати наданих послуг за період січень-червень 2017 року складає 39 833,21 грн., а відповідні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При здійсненні судом перерахунку заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, судом встановлено, що сума інфляційних за період з 11.02.2017 по 17.07.2017 року є більшою, ніж сума нарахована позивачем, у зв'язку з чим, враховуючи межі позовних вимог, вимоги на стягнення інфляційних втрат у сумі 214 513,33 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ЕРА» заборгованості за телекомунікаційні послуги в розмірі 4 351 052,06 грн., пені в сумі 347 623,97 грн., 3% річних в сумі 39 833,21 грн. та інфляційних втрат в розмірі 214 513,33 грн.

Інша частина вимог (пеня в сумі 1 086,48 грн. та 3% річних в сумі 130,38 грн.) не підлягає задоволенню з викладених вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ЕРА» (03151, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 54, ідентифікаційний код 30019052) на користь Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, буд. 10, ідентифікаційний код 01190043) заборгованість за телекомунікаційні послуги в розмірі 4 351 052 (чотири мільйони триста п'ятдесят одна тисяча п'ятдесят дві) грн. 06 коп., пеню в сумі 347 623 (триста сорок сім тисяч шістсот двадцять три) грн. 96 коп., 3% річних в сумі 39 833 (тридцять дев'ять тисяч вісімсот тридцять три) грн. 21 коп., інфляційні втрати в розмірі 214 513 (двісті чотирнадцять тисяч п'ятсот тринадцять) грн. 33 коп. та судовий збір в розмірі 74 295 (сімдесят чотири тисячі двісті дев'яносто п'ять) грн. 34 коп.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 13.09.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.09.2017.

Суддя В.В. Князьков