РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2017Справа №910/5710/17
За позовом Спільного українсько-американського підприємства "УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД", публічного акціонерного товариства "УКРНАФТА"

до публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів

Суддя Шкурдова Л.М.

Представники сторін:

від позивача 1 - Перепелиця А.В. за дов. № б/н від 25.04.17 р.; Золотнікова Н.С. за дов. № б/н від 25.01.17 р.

від позивача 2 - Перепелиця А.В. за дов. № 10-487/д від 08.08.16 р.;

від відповідача - Никеруй Т.М. за дов. № 6-232 від 27.03.17 р.;

від третьої особи - Литвин П.В. - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Спільного українсько-американського підприємства "УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД", публічного акціонерного товариства "УКРНАФТА" до публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" про зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 року порушено провадження у справі № 910/5710/17.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що оскільки з 31.10.2016р. на підставі п.3.3. Договору купівлі-продажу природного газу № 06.1/860-Г від 18.10.2016 року та Акту приймання-передачі від 31.10.2016р., право власності на газ перейшло від позивача-1 до позивача-2, відповідач, як оператор газосховищ, отримавши Акт приймання-передачі Газу від 31.10.2016 р., був зобов'язаний відобразити передачу права власності на газ на особових рахунках позивача-1 та позивача-2, зокрема, відобразити зменшення на 3 642, 584 тис. м. куб. обсягу природного газу на особовому рахунку позивача-1 та збільшення на 3 642, 584 тис. м. куб. обсягу газу на особовому рахунку позивача-2. Невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором зберігання природного газу стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Позивач-1 у позові просив суд стягнути з відповідача 598 027,65 грн - суму збитків, 3 218 769,35 грн - пені та 1 644 626,68 грн - штраф. Вимоги в частині стягнення з відповідача збитків обгрунтовані тим, що умовами договору купівлі-продажу природного газу від 18.10.2016 року передбачено, що кошти, отримані від реалізації газу, підлягають направленню в повному обсязі в погашення податкового боргу позивача-1 з рентної плати за користування надрами. Неможливість здійснити своєчасне погашення податкового зобов'язання з рентної плати з вини відповідача призвело до прострочення оплати податкового зобов'язання та нарахуванню позивачу-1 пені. Позивач-1 зазначає, що ним понесені збитки в розмірі 598 027,65 грн у вигляді нарахованої позивачу-1 пені.

Вимоги в частині стягнення з відповідача пені та штрафу на підставі ст.231 ГК України обгрунтовані тим, що відповідач відноситься до державного сектору економіки, а відтак відносно нього мають бути застосовані санкції, передбачені ст.231 ГК України.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи, що газ, який є предметом договору, видобутий позивачем-1 у 2015 році в обсязі 3 642,584 тис. м3. Статтею 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», чинного на момент здійснення видобування, було визначено, що підприємства, частка держави у статутному фонді яких становить 50 відсотків та більше, господарські товариства, 50 відсотків та більше акцій (часток, паїв) яких перебувають у статутному фонді інших господарських товариств, контрольним пакетом акцій яких володіє держава, а також дочірні підприємства, представництва та філії таких підприємств і товариств, учасники договорів про спільну діяльність та/або особи, уповноважені договорами про спільну діяльність, укладеними за участю зазначених підприємств, щомісяця здійснюють продаж усього товарного природного газу, видобутого на підставі спеціальних дозволів на користування надрами в межах території України, континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони, для формування ресурсу природного газу, що використовується для потреб населення, безпосередньо суб'єкту, уповноваженому Кабінетом Міністрів України на формування такого ресурсу, за закупівельними цінами, які для кожного суб'єкта господарювання - власника спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами щороку встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, згідно із затвердженим нею Порядком формування, розрахунку та встановлення цін на природний газ для суб'єктів господарювання, що здійснюють його видобуток. Згідно з абз.2 пп.1 п.2 Постанови № 1729 суб'єктом, уповноваженим Кабінетом Міністрів України на формування ресурсу природного газу, що використовується для потреб населення, релігійних організацій, установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів (в межах обсягів природного газу, що використовуються як пальне для забезпечення горіння Вічного вогню) є НАК «Нафтогаз України». Газ видобутий позивачем - 1 за період з квітня по серпень 2015 р. в обсязі 3642,584 тис. м3 підлягає реалізації уповноваженому Кабінетом Міністрів України суб'єкту для формування ресурсу природного газу, що використовується для потреб населення. Таким чином, відповідач зазначає, що позивач-1 повинен здійснити реалізацію природного газу з ресурсу власного видобутку 2015 року на користь НАК «Нафтогаз України» (як спеціально уповноваженого Кабінетом Міністрів України суб'єкта), а відтак його реалізація у 2016 році позивачу-2 є неправомірною.

Відповідач заперечував проти стягнення з нього збитків в розмірі 598 027,65 грн, посилаючись на недоведеність позивачами наявності правових підстав для стягнення з відповідача 598 027,65 грн в якості збитків. Відповідач стверджує, що підстави для стягнення з відповідача нарахованих на підставі ст.231 ГК України штрафу та пені відсутні, в зв'язку з тим, що відповідач не відноситься до державного сектору економіки, а також відсутність його вини.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2017 року до участі у справі №910/5710/17 залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

08.08.2017 року від публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшло клопотання про залучення до участі у справі в процесуальному статусі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Судом відмовлено у задоволенні вказаного клопотання з огляду на те, що третьою особою не зазначено, яким чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, з врахуванням того, що до повноважень останньої віднесено встановлення ціни газ, в той час як предмет розгляду даної справи не пов'язаний із визначенням ціни на природний газ.

Від третьої особи надійшли заперечення на позов, в яких третя особа просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у відповідності до Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», чинного на момент видобутку природного газу, позивач-1 зобов'язаний був продати природний газ видобутку 2015 року на користь спеціально уповноваженого Кабінетом Міністрів України суб'єкта на формування ресурсу природного газу, що використовується для потреб населення, яким є НАК «Нафтогаз України»; факт передання у податкову заставу газу, що є предметом договору купівлі-продажу, не є підставою вважати податковий борг позивача-1 збитками.

Судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення колегіального розгляду справи, в зв'язку з відсутністю підстав для розгляду даної справи колегією суддів.

Судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до розгляду даної справи в процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Надвірнянську ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській області, в зв'язку з тим, що заявником не обґрунтовано яким чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки Надвірнянської ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській області.

В судових засіданнях 26.07.2017 року, 08.08.2017 року оголошувалися перерви.

У судовому засіданні 05.09.2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.04.2015 року між ПАТ «Укртрансгаз» (виконавець) та Спільним українсько-американським підприємством «УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД» (замовник) укладено Договір на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу № від 15.04.2015 року.

Пунктом 2.11. Договору зберігання встановлено, що ПАТ «Укртрансгаз» (виконавець) здійснює облік газу, в тому числі страхового запасу газу, що закачується або відбирається в/із ПСГ. Місячний обсяг газу, у тому числі страхового запасу газу, що передається Сторонами при закачуванні або відборі в/із ПСГ у відповідному місяці, підтверджується диспетчерською службою ПАТ «Укртрансгаз» (виконавця).

У відповідності до п. 2.3. Договору зберігання при прийнятті газу замовника відповідно до Договору на зберігання та/або створення страхового запасу газу виконавець не набуває право власності на прийнятий газ замовника.

На виконання Договору зберігання позивач-1 передав, а відповідач прийняв на зберігання до підземних сховищ газу, у тому числі газ власного видобутку за період з квітня по серпень 2015 року в обсязі 3 642, 584 тис. м. куб., що підтверджується сторонами, актами приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ, підписаними між позивачем-1 та відповідачем, актами про обсяг залишку природного газу в ПСГ на кінець сезону зберігання, листом ПАТ «Укртрансгаз» від 12.01.2016р. № 200/64, копії яких долучені до матеріалів справи.

15.04.2015 року між ПАТ «Укртрансгаз» (виконавець) та публічним акціонерним товариством "УКРНАФТА" (замовник) укладено Договір на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу №/927-г від 15.04.2015 року, за умовами якого ПАТ «Укртрансгаз» (виконавець) здійснює облік газу, в тому числі страхового запасу газу, що закачується або відбирається в/із ПСГ.

18.10.2016р. між Спільним українсько-американським підприємством «УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД» (як товариство з обмеженою відповідальністю) (продавець) та публічним акціонерним товариством «Укрнафта» (покупець) укладено Договір № 06.1/860-Г купівлі- продажу природного газу (далі - Договір купівлі-продажу).

Відповідно до п.1.1. Договору купівлі-продажу природного газу позивач-1, продавець, зобов'язався передати позивачу-2 газ товарний горючий природний для промислового та комунально-побутового призначення з ресурсу газу власного видобутку за період з квітня по серпень 2015 року в обсязі 3 642, 584 тис. м. куб. (далі - Газ).

Згідно з п 3.1. Договору купівлі-продажу продавець здійснює передачу (поставку) газу покупцю в ПСГ ПАТ «Укртрансгаз».

Відповідно до п. 3.2. Договору купівлі-продажу передача газу від продавця до покупця оформляється Актом приймання-передачі газу, що підписується уповноваженими представниками продавця і покупця та надається ПАТ «Укртрансгаз» для відображення в обліку природного газу в ПСГ у відповідності до норм Кодексу газосховищ та інших актів законодавства України. Акт приймання-передачі складається у трьох примірниках (по одному для кожної зі сторін та один для надання в ПАТ «Укртрансгаз») не пізніше 31 жовтня 2016 року.

На виконання п.3.1. та 3.2. Договору купівлі-продажу між позивачем-1 та позивачем-2 був підписаний Акт приймання-передачі від 31.10.2016р. та листом вих.№16-114 направлений на адресу ПАТ «Укртрансгаз», який був отриманий останнім 31.10.2016 року та зареєстрований під вхідним номером - 36639 від 31.10.2016 р.

Як вбачається з Акту приймання-передачі від 31.10.2016р. позивач-1 передав, а позивач-2 прийняв природний газ кількістю 3 642, 584 тис. м. куб. у відповідності до умов п. 1.1. Договору купівлі-продажу.

Згідно з п. 3.3. Договору купівлі-продажу право власності на переданий Газ від продавця до покупця переходить з моменту підписання Акта приймання-передачі.

Отже у відповідності до умов Договору купівлі-продажу природного газу з 31.10.2016р. право власності на газ перейшло від позивача-1 до позивача-2.

Звертаючись з даним позовом до суду позивачі зазначають, що оскільки з 31.10.2016р. на підставі п.3.3. Договору купівлі-продажу та Акту приймання-передачі від 31.10.2016р., право власності на Газ перейшло від позивача-1 до позивача-2, відповідач, як оператор газосховищ, отримавши Акт приймання-передачі Газу від 31.10.2016 р., був зобов'язаний відобразити передачу права власності на Газ на особових рахунках позивача-1 та позивача-2, зокрема, відобразити зменшення на 3 642, 584 тис. м. куб. обсягу природного газу на особовому рахунку позивача-1 та збільшення на 3 642, 584 тис. м. куб. обсягу газу на особовому рахунку позивача-2. Невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором зберігання природного газу стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Взаємовідносини між власниками, набувачами природного газу в підземних сховищах газу та оператором газосховищ в Україні регулюються Кодексом газосховищ.

Згідно з визначенням понять, що наведені в пункті 3 глави 1 Розділу 1 Кодексу газосховищ під терміном «замовники» слід розуміти юридичних осіб, які на підставі договору зберігання (закачування, відбору) природного газу з оператором газосховищ замовляють послуги із зберігання (закачування, відбору) природного газу.

Згідно з п. 18. ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 № 329-УІІІ оператор газосховища - суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із зберігання (закачування, відбору) природного газу з використанням одного або декількох газосховищ на користь третіх осіб (замовників).

Відповідач є оператором газосховищ, що підтверджується постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 28.0.2013 № 22 «Про видачу ліцензії із зберігання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ ПАТ «УКРТРАНСГАЗ».

Згідно з абз.3 пункту 1 Глави 3 Розділу І Кодексу газосховищ (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, яка діяла до 18.06.2017 року) оператор газосховищ зобов'язаний документально оформлювати приймання-передачу природного газу у зв'язку з його зберіганням (закачуванням, відбором).

Відповідно до Розділу VII Кодексу газосховищ, в редакції до 18.06.2017р., замовники мають право укладати угоди, на підставі яких відбувається перехід права власності на природний газ, що зберігається в газосховищах. Оператор газосховищ забезпечує функціонування інформаційної платформи, за допомогою якої, у тому числі, обліковується перехід права власності на природний газ, що зберігається в газосховищах.

Відповідно до пункту 5 Розділу VII Кодексу газосховищ, в редакції до 18.06.2017р., після передачі права власності обсяг природного газу на особовому рахунку замовника, який набуває право власності на природний газ, збільшується на обсяг природного газу, який був придбаний. Після передачі права власності обсяг природного газу на особовому рахунку замовника, який передає право власності на природний газ, зменшується на обсяг природного газу, який був відчужений.

Пунктом 7 розділу VII Кодексу газосховищ, в редакції до 18.06.2017р., передбачено, що оператор газосховищ обліковує перехід права власності на природний газ, що зберігається в газосховищах.

Таким чином, у відповідності до Кодексу газосховищ відповідач, як оператор газосховищ, отримавши Акт приймання-передачі газу від 31.10.2016 р., був зобов'язаний відобразити передачу права власності на газ на особових рахунках позивача-1 та позивача-2, зокрема, відобразити зменшення на 3 642, 584 тис.м.куб. обсягу природного газу на особовому рахунку позивача-1 та збільшення на 3 642, 584 тис.м.куб. обсягу газу на особовому рахунку позивача-2.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір.

Відповідно ст. 526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.2.13.Договорів зберігання у випадку купівлі/продажу замовником газу в ПСГ замовник зобов'язується скласти акт приймання-передачі газу з продавцем/покупцем та протягом 10-ти днів з дати складання погодити цей акт з виконавцем.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач не погодив акт приймання-передачі, виходячи з того, що переданий газ видобутий в період з квітня по серпень 2015 року, а отже відповідно до умов Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» мав бути переданий спеціально уповноваженому Кабінету Міністрів України суб'єкту - ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". Суд не погоджується з таким твердженням відповідача, виходячи з того, що одночасно з існуючим договором діяла чинна редакція розділу VII Кодексу газосховищ, яка передбачала порядок оформлення оператором газосховищ переходу права власності на газ при укладенні, зокрема, й угоди купівлі-продажу газу за наявності необхідної кількості газу на зберіганні в газосховищі.

Кодекс газосховищ не визначає, в який строк відповідач, як оператор газосховищ, зобов'язаний виконати обов'язок, що передбачений в пункті 5 Розділу VII Кодексу газосховищ, у зв'язку з чим строк виконання зобов'язань підлягає визначенню за загальними нормами законодавства України.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час і боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимог, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином відповідач зобов'язаний був відобразити зменшення на 3 642, 584 тис. м. куб. обсягу природного газу на особовому рахунку позивача-1 та збільшення на 3 642, 584 тис. м. куб. обсягу газу на особовому рахунку позивача-2 в семиденний строк від дати отримання Акта приймання-передачі від 31.10.2016 р., а саме не пізніше 07.11.2016 р.

Відповідач свого обов'язку щодо відображення права власності на газ від позивача-1 на користь позивача-2 не виконав.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч.3 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» було передбачено обов'язок позивача-1 здійснити реалізацію щомісячно добутого природного газу для потреб населення безпосередньо суб'єкту, уповноваженому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що договір на реалізацію природного газу, видобутого у період з квітня по серпень 2015 р., між НАК «Нафтогаз України» (як спеціально уповноваженого Кабінетом Міністрів України суб'єкта) та позивачем-1 укладено не було. Доказів наявності та виникнення спірних правовідносин між НАК «Нафтогаз України» та позивачем-1 щодо ухилення позивача-1 від укладення та реалізації природного газу видобутого у період з квітня по серпень 2015 р. на користь НАК «Нафтогаз України» матеріали справи не містять, як і не містять доказів того, що НАК «Нафтогаз України» зверталось до суду із вимогою про зобов'язання позивача-1 виконати обов'язки, визначені Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу».

Таким чином матеріали справи не містять доказів того, що між позивачем-1 та НАК «Нафтогаз України» виникли спірні правовідносини щодо реалізації природного газу у період чинності Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу».

Закон України «Про засади функціонування ринку природного газу» втратив чинність з 01.10.2015 року на підставі Закону України «Про ринок природного газу».

Договір купівлі-продажу природного газу №06.1/860-Г укладено між позивачем-1 та позивачем-2 від 18.10.2016р. після втрати чинності закону. Даний договір на час розгляду справи судом є чинним та в судовому порядку недійсним не визнавався, а відтак є підставою для виникнення прав та обов'язків його сторін.

Спірні правовідносини у даній справі виникли в зв'язку з невиконанням відповідачем умов договорів зберігання, укладених з позивачами та вимог кодексу газотранспортної системи. Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, не обґрунтовує в чому полягає порушення саме його прав укладенням між позивачами договору купівлі-продажу.

В той же час, втрата чинності Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» унеможливлює застосування його положень до спірних правовідносин, які виникли між позивачами, як замовниками послуг, та відповідачем, як оператором газотранспортної системи, після втрати чинності Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу». Одночасно з цим норми даного закону не спрямовані на регулювання взаємовідносин позивачів та відповідача, які виникли з укладених між ними договорів зберігання природного газу.

За таких підстав, твердження відповідача про те, що нездійснення обліку газу в зв'язку з його продажем позивачем-1 позивачу-2 мало місце внаслідок того, що газ призначався для реалізації НАК «Нафтогаз України» не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки не впливає на договірні відносини позивачів з відповідачем, а норми Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» втратили чинність, а відтак позов в частині зобов'язання відповідача відобразити зменшення на 3 642, 584 тис. м. куб. обсягу природного газу на особовому рахунку позивача-1 та збільшення на 3 642, 584 тис. м. куб. обсягу газу на особовому рахунку позивача-2, з врахуванням того є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Вимога позивача-1 про стягнення з відповідача збитків в розмірі 598 027,65 грн задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Позивач-1 зазначає, що згідно з п.4.3.Договору купівлі-продажу остаточний розрахунок за переданий газ покупець здійснює протягом 5 (п'яти) банківських днів після отримання інформації про відображення ПАТ «Укртрансгаз» переходу права власності на газ від продавця до покупця на особових рахунках у відповідності до норм Кодексу газосховищ та інших актів законодавства України. Відповідно до Договору купівлі-продажу кошти, отримані від реалізації газу, підлягають направленню в повному обсязі в погашення податкового боргу позивача-1 з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин. Позивач-1 зазначає, що оскільки відповідач не відобразив перехід права власності на газ за договором купівлі-продажу природного газу від 18.10.2016 року, позивач-1 не отримав грошових коштів за проданий газ, тому і не зміг погасити свій податковий борг, що спричинило нарахування пені за період з 08.11.2016р. по 31.05.2017р. в розмірі 598 027,65 грн, що є збитками позивача-1.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підставою для притягнення особи до господарсько-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків є наявність складу господарського правопорушення, який включає в себе: протиправну поведінку (дію чи бездіяльність особи); збитки, завдані такою поведінкою; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вину особи, внаслідок протиправної поведінки якої було заподіяно збитки.

Чинним законодавством України обов'язок доведення факту наявності порушення з боку відповідача, наявність та розмір завданої шкоди, а також причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і завданою шкодою покладено на позивача.

Позивачем не обгрунтовано наявність правових підстав для стягнення з відповідача збитків в розмірі 598 027,65 грн, враховуючи те, що позивачем не доведено, що в податковій заставі перебував саме цей газ видобутку 2015 року, обумовлений в договорі купівлі-продажу природного газу, позивачем не надано доказів неможливості реалізації іншого газу для сплати податкового боргу. Як вбачається з акту про обсяги залишку природного газу в ПСГ на початок сезону зберігання №122/05-17 від 30.04.2017 року, складеного між ПАТ «Укртрансгаз» та позивачем-1 залишок природного газу склав 77 525,808 тис.м.куб. Згідно пояснень позивача-1 до дати укладення договору купівлі-продажу природного газу від 18.10.2016 року позивач-1 природний газ не використовував. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач-1 мав можливість реалізувати інший наявний в нього природний газ для погашення свого податкового боргу.

Згідно п. 14.1.175. Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений строк, та непогашеної пені.

Податкова застава у відповідності до п. 14.1.155. Податкового кодексу України це спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом.

Погоджена між позивачами в Договорі купівлі-продажу умова щодо віднесення коштів, отриманих за реалізацію природного газу, в рахунок погашення податкового боргу позивача-1 поставлена в залежність від дій третіх осіб, а саме одержання коштів від позивача-2 та оформлення приймання-передачі газу від відповідача. Позивачами зазначено в договорі умови щодо продажу газу саме видобутку 2015 року, знаючи положення законодавства щодо необхідності здійснювати реалізацію даного газу саме ПАТ "НАК "Нафтогаз України", в зв'язку з чим положення з його відчуження можуть бути спірними. Встановлення податкової застави не є обов'язковим у відповідності до вимог чинного законодавства. Таким чином, позивачі самі сприяли настанню збитків, натомість доказів того, що сторонами договору купівлі-продажу вчинені заходи щодо уникнення несприятливих наслідків у вигляді нарахування пені матеріали справи не містять.

Враховуючи недоведеність позивачем складу господарського правопорушення суд не вбачає наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 598 027,65 грн збитків.

Вимоги позивача-1 про стягнення з відповідача нарахованих на підставі ст.231 ГК України 3 218 769,35 грн - пені та 1 644 626,68 грн - штрафу задоволенню судом не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно з ч.2 ст.231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафних санкцій у вигляді пені, штрафу, передбачених абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо при сукупності відповідних умов, а саме: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Посилаючись на наявність підстав для застосування ст. 231 ГК України в частині нарахування пені та штрафу, позивачі зазначають, що відповідач відноситься до державного сектору економіки.

Суд не погоджується з твердженнями позивачів, виходячи з наступного.

На виконання розпорядження №360-р від 13.06.2012 р. Кабінету Міністрів України "Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та наказу №530 від 18.07.2012 р. Міністерства енергетики та вугільної промисловості України "Про реорганізацію Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" припинено діяльність Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" внаслідок реорганізації шляхом перетворення в Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ".

Відповідно до п. 1.2 статуту Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" відповідач є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов'язків Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Згідно п. 1.5 статуту засновником Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" є Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Пунктом 4.1 вказаного статуту визначено, що одноосібним засновником та акціонером Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є акціонерним товариством, 100% акцій якого належить державі.

Відповідно до п. 1.5 статуту Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", затвердженого установчими зборами відповідача згідно з рішенням від 25.12.2012 р., засновником відповідача є Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Пунктами 5.1, 5.2 статуту відповідача встановлено, що майно товариства становлять виробничі та невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі товариства. Відповідач є власником: майна, переданого йому засновником та акціонерами у власність як вклад до статутного капіталу; продукції, виробленої і придбаної товариством в результаті господарської діяльності; надходжень від господарської діяльності (одержаних доходів) та іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені чинним законодавством України.

Майно, придбане, виготовлене та отримане Публічним акціонерним товариством "УКРТРАНСГАЗ" з інших джерел (в тому числі, набуте внаслідок правонаступництва) є власністю Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", а Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України", в свою чергу, належать корпоративні права у статутному капіталі Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ".

Корпоративні права відносно Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" належать саме Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України", а не державі, оскільки Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передала до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" майно, яке набуте позивачем у власність внаслідок його створення. У статутному капіталі Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" наявні корпоративні права виключно Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", а відтак Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" не є господарською організацією чи товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави.

За таких підстав суд приходить до висновку, що ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" не відноситься до державного сектору економіки, а відтак норми ст.231 ГК України щодо нарахування пені та штрафу відносно відповідача не застосовуються, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені та штрафу слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» (01021, м.Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1, ) зменшити на особовому рахунку Спільного українсько-американського підприємства «УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД» (як товариство з обмеженою відповідальністю) (04053, м.Київ, Несторівський провулок, будинок 3-5, ) обсяг природного газу на 3 642, 584 тис. м. куб. (три мільйони шістсот сорок дві тисячі п'ятсот вісімдесят чотири кубічних метри).

3. Зобов'язати публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» (01021, м.Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1, ) збільшити на особовому рахунку публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м.Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5, ) обсяг природного газу на 3 642, 584 тис. м. куб. (три мільйони шістсот сорок дві тисячі п'ятсот вісімдесят чотири кубічних метри).

4. В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

5.Стягнути з публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" (01021, м.Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1, ) на користь Спільного українсько-американського підприємства "УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД" (04053, м.Київ, Несторівський провулок, будинок 3-5, ) 1600 (тисячу шістсот) грн 00 коп - витрати по сплаті судового збору.

6. Стягнути з публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" (01021, м.Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1, ) на користь публічного акціонерного товариства "УКРНАФТА" (04053, м.Київ, провулок Несторівський, будинок 3-5, ) 1600 (тисячу шістсот) грн 00 коп - витрати по сплаті судвого збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 10 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 10-денний строк до Київського апеляційного господарського суду.

Суддя Шкурдова Л.М.

Повний текст рішення складено: 13.09.2017 року