ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року Справа № 916/1833/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіКорсака В.А.
суддів Сибіги О.М., Бакуліної С.В.
розглянувши матеріали касаційної скарги Малого приватного підприємства Фірма "Фартон"
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 09.02.2017
у справі № 916/1833/16 Господарського суду Одеської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Юг"
до Малого приватного підприємства Фірма "Фартон"
простягнення коштів

в судовому засіданні взяли участь представники :

- позивачаГуменний Д.Ю.,
- відповідача Калаянов І.В.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Юг" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Малого приватного підприємства Фірма "Фартон" про стягнення грошових коштів у сумі 1 400 000 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на приписи статті 639 Цивільного кодексу України, обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо передачі позивачу товару на виконання договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами у спрощеній формі.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.09.2016 (суддя Зайцев Ю.О.) у позові відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.02.2017 (головуючий суддя Поліщук Л.В., судді: Жеков В.І., Ярош А.І.), рішення місцевого господарського суду скасовано, прийнято нове рішення, яким у позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятою у справі постановою, Мале приватне підприємство Фірма "Фартон" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі.

У зв'язку з відпусткою судді Ходаківської І.П., здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів та сформовано колегію суддів для розгляду даної справи у наступному складі: головуючий - Корсак В.А., судді - Сибіга О.М., Бакуліна С.В. (протокол від 05.09.2017).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Юг" не скористалось своїм правом передбаченим статтею 1112 Господарського процесуального кодексу України, відзив на касаційну скаргу не надало. Проте в силу приписів згаданої норми відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду судових рішень, що оскаржуються.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що 27.02.2015 за рахунком відповідача №16 від 27.02.2015 позивач платіжним дорученням №73 перерахував відповідачу 900 000 грн. передоплати за тепловоз ТЕМ-2 №5502 (т. 1, а.с. 8, 10).

17.06.2015 за рахунком відповідача №80 від 17.06.2015 позивач платіжним дорученням №191 перерахував відповідачу 500 000 грн. передоплати за тепловоз ТЕМ-2 №5502 (т.1, а.с. 15, 16).

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що 16.03.2016 позивач направив відповідачу вимогу про передачу позивачу тепловозу ТЕМ-2 №5502 у повній комплектації та всієї документації до нього.

В подальшому, 06.06.2016 позивач направив відповідачу вимогу про повернення коштів, сплачених в якості передоплати за тепловоз в сумі 1 400 000 грн., посилаючись на приписи статей 530, 693 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України).

Спір у справі виник у зв'язку з відмовою відповідача в добровільному порядку повернути кошти за передоплату тепловозу ТЕМ-2 №5502.

Колегія вважає висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позову достатньо обґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (статті 202, 205 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України) господарським визнається зобов'язання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта ( виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. При цьому, господарські зобов'язання можуть виникати у тому числі з договору (частина 1 статті 174 ГК України).

Чинне законодавство передбачає два способи укладення господарських договорів між суб'єктами підприємницької діяльності - у формі єдиного документу, підписаного сторонами з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 ГК України та у спрощений спосіб.

За загальним правилом укладення господарських договорів, договір повинен бути викладеним у формі єдиного документу, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Разом з тим, норми частини 1 статті 181 та частини 184 ГК України передбачають можливість укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Отже, умова попередньої оплати повинна бути визначена в договорі.

Судами встановлено, що між сторонами у справі не було складено та підписано договір у формі єдиного документу.

Відмовляючи у позові місцевий господарський суд виходив із наданої відповідачем копії рахунку №16 від 27.02.2015 на 900 000 грн., в якому зазначена повна вартість тепловозу 2 900 000 грн., і який містять підпис позивача, дату отримання та засвідчений печаткою позивача (т. 1, а.с. 85). Позивач при отриманні цього рахунку зауважень не надав, а тому, на думку суду, прийняв умови відповідача без заперечень.

Врахувавши несплату позивачем повної суми передоплати за тепловоз згідно з виставленими рахунками на загальну суму 2 900 000 грн. (у т.ч. рахунком №86 від 22.06.2015 на суму 1 500 000 грн.), суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у відповідача права на підставі частини 3 статті 538 ЦК України зупинити виконання свого обов'язку з передачі тепловозу у власність позивача до моменту отримання повної передоплати за нього.

Між тим, як встановлено судом апеляційної інстанції, у вказаному рахунку №86 від 22.06.2015 не зазначено ні строку, упродовж якого рахунок має бути сплачений, ні вказівки на те, що зазначена у ньому сума є попередньою оплатою за тепловоз і має бути внесена до передачі товару (т. 1, а.с. 72).

Водночас, як уже зазначалось, під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем був наданий рахунок №16 від 27.02.2015 на суму 900 000 грн., в якому вказано: "Договір-Покупець Тепловоз ТЕМ 25502. Загальна вартість 2 900 000 грн.", відповідно до відмітки позивача отриманий останнім 27.02.2015 (т. 1, а.с. 85). Оригінал рахунку був оглянутий судом, про що зазначено в судовому рішенні.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що вказаний рахунок відрізняється від рахунку, наданого позивачем до позову тим, що в екземплярі позивача відсутні слова "Загальна вартість 2 900 000 грн." (т.1, а.с. 8).

Окрім цього, матеріали справи містять ще один оригінал рахунку №16 від 27.02.2015 на суму 900 000 грн., наданий відповідачем у суді апеляційної інстанції, в якому зазначено: "Договір-покупець ТЕМ 25502. Загальна вартість 2 900 000 грн. Передплата 100%." (т. 1, а.с. 206). Цей рахунок також містить печатку і підпис позивача про його отримання 27.02.2015. Проте, відмітка і печатка про отримання розташовані по-іншому, ніж на рахунку, що знаходиться на 85 аркуші першого тому справи.

Враховуючи те, що між сторонами не було укладено договір в письмовій формі, а також різний зміст наданих відповідачем позивачу рахунків №16 від 27.02.2015, відмітка позивача про отримання яких, не свідчить про узгодження умов поставки товару (загальної вартості і передплати), колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про недосягнення сторонами згоди стосовно загальної вартості і порядку оплати (передплати в повному обсязі) тепловозу ТЕМ-2 №5502.

З огляду на що, відповідач, отримавши сплачені позивачем кошти в якості попередньої оплати на суму 1 400 000 грн. за тепловоз ТЕМ-2 №5502, після невиконання вимог позивача щодо передачі тепловозу у власність позивачу, зобов'язаний був повернути останньому сплачені грошові кошти в сумі 1 400 000 грн.

За таких обставин, висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позову визнається колегією суддів правомірним.

Довід скаржника про суперечливі висновки суду апеляційної інстанції щодо укладення між сторонами у справі договору купівлі-продажу у спрощеній формі, та в той же час непогодження усіх істотних умов такого договору (в частині повної вартості тепловозу та порядку оплати), не спростовують правильного висновку апеляційного господарського суду про наявність у відповідача обов'язку з повернення спірної суми попередньої оплати.

Відповідно до приписів статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що судом апеляційної інстанції дана належна правова оцінка усім обставинам справи, норми матеріального та процесуального права застосовані вірно і передбачені законом підстави для зміни або скасування постанови, відсутні.

В своїй касаційній скарзі скаржник фактично просить вирішити питання про достовірність поданих ним доказів, які на його думку, в зв'язку з вибірковим підходом до їх оцінки були безпідставно відхилені судом апеляційної інстанції, про перевагу одних доказів над іншими і фактично зводяться до необхідності надання нової оцінки доказів по справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Інші доводи викладені в касаційній скарзі також не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, оскільки не спростовують установленого судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.02.2017 у справі № 916/1833/16 залишити без змін.

Головуючий суддя В. А. Корсак

С у д д і О. М. Сибіга

С. В. Бакуліна