ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2017 справа № 908/3039/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: ОСОБА_4, за довіреністю; ОСОБА_5, за довіреністю; ОСОБА_6, за довіреністю;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі", м. Запоріжжя
на рішення Господарського суду Запорізької області
від18.04.2017 (підписано 25.04.2017)
у справі№ 908/3039/16 (головуючий Корсун В.Л., судді: Колодій Н.А., Топчій О.А.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСІСТРОЙ", м. Запоріжжя
доКонцерну "Міські теплові мережі", м. Запоріжжя
провизнання правочину недійсним
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКСІСТРОЙ", м. Запоріжжя (далі - Позивач) із позовом до Концерну "Міські теплові мережі", м. Запоріжжя (далі-Відповідач) про визнання недійсною заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог концерну Міські теплові мережі від 05.08.2016.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.04.2017 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог позивача в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що суд порушив норми матеріального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також судом не в повному обсязі зясовані обставини, що мають значення для справи.

Зокрема апелянт посилається на те, що можливість зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою однієї із сторін, що передбачено нормами ст. 203 ГК України, ст. 601 ЦК України разом з тим означає неприпустимість заперечення такого зарахування за мотивами незгоди іншої сторони.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення аналогійні, викладеним в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.07.2013 між сторонами були укладені договори підряду за №№ 605 (далі Договір-1), 606 (далі Договір-2), 607 (далі Договір-3).

Також, 15.08.2013 між сторонами був укладений договір підряду № 758 (далі Договір-4).

Вбачається, що умови Договорів є аналогійними.

За умовами п. 1.1 Договорів, позивач зобовязується на власний ризик, власними та залученими силами, із застосуванням власних матеріалів, якісно та в зазначений термін виконати роботу, визначену в п. 1.2. даного договору, а відповідач забезпечити своєчасну оплату та прийняття результату виконаних робіт відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 1.2. Договорів, найменування роботи:

- димова труба котельні по вул. 40 років Жовтня, 50а капітальний ремонт (інв. № 1020042), за Договором-1;

- димова труба котельні по вул. 40 років Жовтня, 50а капітальний ремонт (інв. № 1020043), за Договором-2;

- димова труба котельні по вул. Щаслива, 2а капітальний ремонт (інв. № 0320001), за Договором-3;

- "Теплова мережа від ТК300а до ТК306 та до житлового будинку № 22, 24 по бул. Гвардійському, м. Запоріжжя технічне переоснащення", за Договором-4.

Встановлено, що відповідачем на виконання п. 4.1 Договору-4 та на підставі виставленого позивачем рахунку-фактури від 14.08.2013 № Э-00000032 перераховано позивачу кошти в сумі 242 828,89 грн. в якості попередньої оплати по вказаному Договору.

Крім того, позивачем, супровідним листом від 20.08.2015 № 0820-1 було направлено відповідачу довідку від 20.08.2015 про вартість виконаних робіт за жовтень 2013 року (форма КБ-3) та акт від 20.08.2015 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року (форма КБ-2в) за Договором-4, які останнім підписані не були.

Як зазначено позивачем в акті приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року (форма КБ-2в), відповідач акт не підписав, вмотивованої відповіді відмови від підпису не надав.

Позивачем 20.08.2015 було виставлено відповідачу рахунок-фактуру № Э-00000107, за Договором-4, на загальну суму 152 413,39 грн.

Відповідно до висновку викладеного у експертному будівельно-технічному дослідженні Запорізької торгово-промислової палати від 14.01.15 № ОС-195 серії БТЕ № 0400771 (з урахуванням таблиці № 1 вказаного експертного будівельно-технічного дослідження), вартість фактично виконаних робіт за Договором-4, склала 204 792,37 грн., тобто меншою сумою від суми попередньої оплати на 23 300,29 грн.

Доказів проведення відповідачем остаточної оплати за Договорами підряду матеріали справи не містять, отже судова колегія погоджується з висновком господарського суду, що заборгованість відповідача перед позивачем за Договором-1 становить 6 537,73 грн., за Договором-2 6 878,70 грн., за Договором-3 становить 9 883,86 грн.

За твердженням відповідача станом на 05.08.2016 за позивачем рахується заборгованість перед відповідачем за Договором-4 в сумі 242 828,89 грн., як неповернена попередня оплата за підрядні роботи по технічному переоснащенню теплової мережі від ТК 300а до ТК 306 та до ж/б № 22, 24 по бул. Гвардійському, сплачена на підставі рахунку № Э-32 від 14.08.2013 платіжним дорученням від 15.08.2013 № 1238 про перерахування коштів (претензія № 1029/20 від 25.02.2014).

На підставі викладеного відповідачем 05.08.2016 заявою від 05.08.2016 в порядку ст. 601 ЦК України було проведено зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 23 300,29 грн. в однобічному порядку за договором від 15.08.13 р. № 758.

Не погоджуючись із правочином про зарахування зустрічних однорідних вимог від 05.08.2016 за вих. № 4289/13, позивач звернувся з позовом до суду з вимогою щодо визнання відповідної заяви недійсною.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами (ч. 4 ст. 882 ЦК України).

Саме за вищевказаними договорами будівельного підряду і проведено зарахування зустрічних однорідних вимог (ст. 601 ЦК України) за спірною заявою відповідача (тобто за заявою однієї із сторін за договорами), яку позивач просить суд визнати недійсною.

Частинами 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України, визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

За приписами ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України, а також ст. 601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному з яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому зобов'язанні навпаки - боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому.

За правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги це одностороння угода, яка оформлюється заявою однієї із сторін, і, якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України звернутись за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Виходячи зі змісту положень ст. 601 ЦК України, припинення зобов'язання зарахуванням означає відсутність предмета спору за умови, якщо між сторонами не залишилось спірних (неврегульованих) питань.

Відповідач, надіславши спірну заяву, вважає, що у позивача виникла перед ним заборгованість у вигляді повернення передоплати за Договором-4 на загальну суму 242 828,89 грн.

Обґрунтовуючи існування грошового зобовязання позивача перед відповідачем за Договором-4 на загальну суму 242 828,89 грн., останній стверджує, що позивач незважаючи на умови Договору-4 взяті на себе зобовязання щодо виконання та передання робіт у строк, обумовлений договором, належним чином не виконав, у звязку із чим відповідач звернувся до позивача з вимогою від 25.02.2014 за № 1029/20 щодо повернення попередньої оплати в сумі 242 828,89 грн.

Позивачем існування заборгованості заперечується.

Претензією від 27.08.14 за вих. № 4576/20 відповідач звернувся до позивача, якою зазначив, що станом на 15.08.2014 роботи за Договором-4 не виконані, у звязку із чим за позивачем за даними бухгалтерського обліку рахується заборгованість за вказаним Договором в сумі 242 828,89 грн., та якою на підставі ч.2 ст. 11, ч.ч. 1,2 ст. 509, ст.ст. 526, 629 ЦК України, ст. 193 ГК України просив позивача перерахувати на рахунок відповідача вказану заборгованість.

Позивач листом від 04.09.2014 № 0904-1 відхилив претензію відповідача та запропонував на умовах та у відповідності до діючого законодавства і Договору-4 підписати акти прийняття виконаних робіт, з огляду на те, що мережа, переоснащення якої здійснено позивачем, експлуатується, а відтак роботи є фактично прийнятими.

Отже вимогами діючого законодавства в сфері підрядних відносин не передбачений обовязок автоматичного повернення попередньої оплати за певних умов, проте в силу положень ст.ст. 525, 611, 615, 651, 653, 849 ЦК України, замовник має право відмовитись від подальшого виконання договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Обовязок позивача сплатити збитки відповідачу має бути встановлений на підставі відповідного рішення суду.

Таких належних доказів виникнення у позивача відповідного зобовязання, строк виконання якого настав позивачем не надано.

Як свідчить зміст претензії від 27.08.14 № 4576/20, позивач вимагаючи у відповідача перерахувати борг в сумі 242 828,89 грн., який фактично є сумою попередньої оплати, при цьому підстава перерахування цієї суми не відпала.

Доказів відмови відповідача від вказаного Договору чи його розірвання сторонами не надано, матеріали справи не містять.

Отже судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача відсутні правові підстави вимагати у позивача повернення 242 828,89 грн., як попередньої оплати за Договором-4, та як наслідок, у позивача обовязок щодо повернення відповідачу вказаної суми станом на час вчинення відповідачем спірного одностороннього правочину не виник, отже наявні законні підстави до визнання спірного правочину (заяви від 05.08.16 за вих. № 4289/13 про зарахування зустрічних однорідних вимог Концерну "МТМ") недійсним.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 18.04.2017 у справі № 908/3039/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі", м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 18.04.2017 у справі № 908/3039/16 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: О.О. Радіонова

ОСОБА_3