РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2017справа № 910/8351/17

За позовом Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод"

до Міністерства оборони України

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Пасько М.В.

Представники:

Від позивача Кайданович Е.Й. - предст. за дов.,

Від відповідача Глазунов М.Ю. - предст. за дов.,

Від прокуратури Толстореброва О.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.05.17 порушено провадження у справі № 910/8351/17.

У зв'язку із відсутністю допуску у судді Ковтун С.А. до роботи з документами, що містять інформацію з обмеженим доступом справа передана на повторний автоматичний розподіл.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва призначено автоматичний розподіл справи.

Внаслідок вказаного розподілу справа передана для розгляду судді Паську М.В.

Враховуючи викладене, розгляд справи призначено на 05.07.17.

05.07.17 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

05.07.17 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог та відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 07.08.17 оголошено перерву до 23.08.17.

21.08.17 від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

21.08.17 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.08.17 відкладено розгляд справи на 04.09.17.

01.09.17 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.

Представник позивача, у судовому засіданні, надав усні пояснення та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача, у судовому засіданні, надав усні пояснення щодо позовних вимог та просив суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачаються з матеріалів справи, 24.05.16 між Державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод" (далі - позивач) та Міністерством оборони України (далі - відповідач) укладено договір № 342/3/5/16/52 (далі - Договір) про надання послуг з ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів військового призначення (далі - послуги).

Згідно умов вказаного Договору позивач зобов'язався надати відповідачу послуги, а відповідач - прийняти та оплатити їх вартість.

На виконання умов Договору, відповідачем здійснено попередню оплату, натомість позивачем не надано послуги у визначений сторонами строк, а саме 31.12.16.

20.01.17 між сторонами в порядку пункту 11.4 договору укладено додаткову угоду № 7, якою продовжено дію договору до 30.03.17.

Пунктом 1.1. додаткової угоди № 7 встановлено, що Виконавець зобов'язаний на загальну суму 7.000.000, 00 грн. надати Замовнику послуги з ремонту виробів за номенклатурою, у кількості, в терміни та за цінами, які зазначені у Календарному плані надання послуг, а Замовник зобов'язується прийняти та оплати ці послуги.

Відповідно до Календарного плану надання послуг Виконавець зобов'язується до 28.02.17 надати послуги з регламентованого ремонту Виробів, а до 30.03.17 надати звітні документи, які підтверджують використання попередньої оплати.

Додаткові угоди № 6 від 30.03.17 та № 7 від 31.05.17 до договору не передбачають продовження терміну дії договору на відповідний термін, а також продовження термінів надання послуг та звітних документів.

Попри викладене, між позивачем та відповідачем виник спір, щодо термінів надання послуг та звітних документів.

Враховуючи викладене вище, позивач звернувся до суду з вимогою зобов'язати відповідача виконати умови Договору, а саме продовжити термін надання послуг та звітних документів шляхом внесення змін до Календарного плану робіт.

Відповідач надав суду письмові пояснення на позовну заяву, в яких зазначив, що умовами Договору та додаткових угод не передбачено продовження термінів надання послуг та звітних документів, у зв'язку з чим він просить суд відмовити в задоволенні позову.

Оцінюючи подані позивачем та відповідачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Укладений між позивачем та відповідачем Договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), як це визначено ст. 610 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач виконав свої договірні зобов'язання у повному обсязі, здійснивши повний розрахунок за послуги шляхом внесення попередньої оплати на рахунок позивача.

Водночас позивач, порушив умови Договору, не надавши послуги відповідачу у визначений сторонами строк.

Відповідно частини 1 статті 631 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки.

Статтею 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Значна міра позбавлення того на що особа розраховувала при укладанні договору має визначитися із об'єктивних обставин. Із змісту договору можна визначити очікування особи на які вона розраховувана при укладанні договору і які вона визначила об'єктивно погоджуючи його умови.

При укладанні договору, позивач як Виконавець послуг очікував на оплату наданих послуг у строки встановлені договором, а відповідач, як Замовник очікував на надання послуг у строки визначені договором.

Порушення відповідачем умов договору (порушення термінів надання Виробів для надання послуг) має своїми наслідками порушення термінів надання послуг, встановлених договором. Тобто в даному випадку в результаті порушення відповідачем умов договору саме відповідач позбавляється того на що очікував, а не позивач.

Таким чином, обставини істотного порушення відповідачем умов договору, встановлених ч. 2 ст. 651 ЦК України з боку відповідача відсутні.

При цьому положення ЦК України передбачають право сторони передати спір на вирішення суду та жодних чином не звільняють позивача від обов'язку доведення обставин, які є підставою для внесення відповідних змін до договору.

Крім того, суд звертає увагу на те, що тільки до закінчення терміну надання послуг (до 28.02.17) та до закінчення терміну надання звітних документів (до 30.03.17) за договором можуть бути внесені зміни та доповнення до нього за рішенням суду.

Також, слід зазначити, що позивач звернувся з позовом після 28.02.17 (кінцевий термін надання послуг за договором) та після 30.03.17 закінчення терміну надання звітних документів, а тому вимоги щодо вчинення дій з продовження термінів надання послуг є неправомірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмові у позові покладаються судом на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.В задоволенні позову відмовити повністю.

2.Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.В. Пасько

Повне рішення складено 13.09.17.