ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року Справа № 910/1610/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівБарицької Т.Л. Шевчук С.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства оборони України
на постанову відКиївського апеляційного господарського суду 17.05.2017
у справі Господарського суду№ 910/1610/17 міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Август Пром"
доМіністерства оборони України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Південний"
прозобов'язання вчинити дії
у судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача Приходько Я.М.;
- відповідача - третьої особи Кривошея Д.А.; повідомлений, але не з'явився;
Розпорядженням в.о. керівника апарату Вищого господарського суду України № 08.03-04/3772 від 04.09.2017 призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у справі № 910/1610/17 у зв`язку з відпусткою судді Картере В.І.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.09.2017 у справі № 910/1610/17 визначено наступний склад колегії суддів: Губенко Н.М.- головуючий (доповідач), Барицька Т.Л., Шевчук С.Р.

ВСТАНОВИВ:

31.01.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Август Пром" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Міністерства оборони України про зобов'язання повернути гарантію виконання зобов'язань від 31.10.2016 № 16-58940, видану Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком "Південний" на суму 2768370,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.03.2017 у справі № 910/1610/17 (суддя Плотницька Н.Б.) у позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 у справі № 910/1610/17 (колегія суддів у складі: Кропивна Л.В. - головуючий суддя, судді Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.) скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2017 у справі № 910/1610/17. Зобов'язано Міністерство оборони України повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Август Пром" гарантію виконання зобов'язань від 31.10.2016 № 16-58940, видану Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком "Південний" на суму 2768370,00 грн.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, Міністерство оборони України звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 у справі № 910/1610/17, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Август Пром" надало відзив на касаційну скаргу, в якому з нею не погоджується та просить касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 у справі № 910/1610/17 залишити без змін.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм господарськими судами попередніх судових інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Причиною виникнення даного спору є питання щодо наявності підстав для зобов'язання відповідача повернути гарантію виконання зобов'язань від 31.10.2016 № 16-58940, видану Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком "Південний".

Обгрунтовуючи підстави позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Август Пром" послалося на те, що воно виконало належним чином свої зобов'язання за договором № 286/1/16/23 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) щодо якості, кількості та строків поставки товару, однак відповідач в порушення умов п. 11.1.1 договору не повернув йому гарантію виконання зобов'язань від 31.10.2016 № 16-58940, видану Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком "Південний".

Заперечуючи проти позову Міністерство оборони України послалося на те, що позивачем порушено строки постачання товару, що відповідно до п. 11.1.3 договору унеможливлює повернення забезпечення виконання договору - гарантію виконання зобов'язань від 31.10.2016 № 16-58940, видану Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком "Південний".

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що: "позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин щодо виникнення обов'язку у відповідача з повернення позивачу гарантії від 31.10.2016 № 16-58940, виданої Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком "Південний", тоді як пунктом 11.1.1 договору № 286/1/16/23 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 04.11.2016 встановлено обов'язок відповідача щодо повернення позивачу забезпечення виконання договору у розмірі 5% від суми договору, що становить 2768370,00 грн., а не самої гарантії від 31.10.2016 № 16-58940 як правочину".

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, прийшов до протилежного висновку - про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, апеляційний господарський суд виходив з того, що кредитор отримав від принципала виконання зобов'язань з поставки товару, оскільки обумовлений договором поставки товар повністю весь був переданий принципалом кредитору у межах дії договору поставки, строк якого продовжений до 31.03.2017 додатковою угодою № 1 від 29.12.2016 до договору № 286/1/16/23.

Колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитись із висновками як суду першої інстанції так і суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається із матеріалів справи, 04.11.2016 між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Август Пром" (постачальник) укладено договір № 286/1/16/23 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) (далі - договір).

Згідно із пунктом 1.1 договору постачальник зобов'язався постачати у 2016 році паливо рідинне та газ; оливи мастильні (паливо) (лот 2 - бензин автомобільний А-80 або еквівалент, а саме еквівалент паливо моторне альтернативне А-80А-ДЗ) для потреб Міністерства оборони України згідно із специфікацією, а замовник - забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості у строки і за цінами згідно з специфікацією. Найменування продукції: бензин автомобільний А-80, а саме паливо моторне альтернативне А-80А-ДЗ; строк постачання - до 20.12.2016 включно, в загальній кількості 2500,00 тонн; загальна вартість продукції з ПДВ - 55367 400,00 грн.

Сторонами було узгоджено рознарядку до договору, яка є додатком № 12.2 до договору, і в якій передбачено, що постачальник зобов'язаний поставити 2500,00 тонн продукції до 20.12.2016 включно. Рознарядка підписана та скріплена печатками сторін.

Пунктом 5.5 договору передбачено, що договір вважається виконаним, при умові постачання продукції не менше 99% від загального обсягу.

Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема гарантією.

Згідно з положеннями ст. 200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Відповідно до ч. 1 статті 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку.

Частиною першою статті 563 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Згідно із п. 11.1 договору постачальник забезпечив виконання своїх зобов'язань за договором у розмірі 5% від суми договору (банківська гарантія від 31.10.2016 № 16-58940, видана АБ "Південний" на суму 2768370,00 грн.).

Пунктом 11.1.1 договору передбачено, що замовник зобов'язується повернути постачальнику забезпечення виконання договору не пізніше 5-ти банківських днів після документального підтвердження належного виконання договірних зобов'язань за якістю та постачання продукції не менше 99% від загального обсягу за договором.

Підставою для повернення забезпечення виконання цього договору є виконання постачальником всіх умов договору у визначені строки (терміни). Якщо будуть мати місце порушення щодо виконання умов цього договору, або постачено продукції менше 99% від загального обсягу, та/або буде здійснено постачання продукції неналежної якості, забезпечення виконання договору не повертається (пункти 11.1.2, 11.1.3 договору).

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Приписи статей 47, 43 ГПК України зобов'язують господарський суд з'ясувати усі обставини справи, що входять до предмету доказування в ній та мають значення для її розгляду.

Отже, з огляду на наведені норми та умови п. п. 1.1, 11.1.1, 11.1.2, 11.1.3 договору № 286/1/16/23 для правильного вирішення даного спору попереднім судовим інстанціям належало дослідити питання виконання/не виконання постачальником всіх умов договору у визначені/встановлені договором строки (терміни), а не їх виконання у межах дії договору поставки як це зазначено судом апеляційної інстанції.

Проте попередні судові інстанції зазначеного не здійснили та відповідні фактичні обставини не дослідили і не оцінили.

При цьому, колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що пунктом 11.1.1 договору № 286/1/16/23 встановлено обов'язок відповідача щодо повернення позивачу забезпечення виконання договору у розмірі 5% від суми договору, що становить 2768370,00 грн., оскільки згідно із п. 11.1 договору постачальник забезпечив виконання своїх зобов'язань за договором банківською гарантією (ст. 560 ЦК України, ст. 200 ГК України), яка відповідно до ст. 546 ЦК України є видом забезпечення виконання договору, а у п. 11.1.1 договору сторони погодили, що замовник зобов'язується повернути постачальнику забезпечення виконання договору, тобто банківську гарантію.

Таким чином, суди попередніх інстанцій припустилися неправильного застосування приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України є підставою для скасування судових рішень зі справи.

Касаційна ж інстанція відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 у справі № 910/1610/17.

Справу № 910/1610/17 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО
СуддіТ.Л. БАРИЦЬКА
С.Р. ШЕВЧУК