РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2017Справа №910/12035/17

За позовомПриватного акціонерного товариства «Полтавське хлібоприймальне підприємство»
доАграрного фонду
простягнення 1250,86 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаМинець В.І. - представник
від відповідачаЛегка М.В. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариства «Полтавське хлібоприймальне підприємство» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Аграрного фонду 1250,86 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору складського зберігання зерна №8/13 від 07.05.2013 в частині здійснення розрахунків за надані послуги зберігання (за період з 01.08.2014 по 31.05.2017), внаслідок чого в останнього перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 1250,86 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/12035/17 та призначено розгляд справи на 06.09.2017.

В судове засідання, призначене на 06.09.2017, представник позивача з'явився, позов підтримав.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, вказуючи на те, що позивачем не надано належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів на підтвердження факту надання послуг складського зберігання зерна за заявлений до стягнення період. Також відповідач зазначає про відсутність на казначейському обліку фінансових зобов'язань Аграрного фонду перед Приватним акціонерним товариством «Полтавське хлібоприймальне підприємство».

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.05.2013 між Приватним акціонерним товариством «Полтавське хлібоприймальне підприємство» (зерновий склад) та Аграрним фондом (поклажодавець) було укладено договір складського зберігання зерна №8/13 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору поклажодавець зобов'язується передати на зберігання зерновому складу зерно пшениці 2,3 класів (об'єктів державного цінового регулювання), якість яких відповідає діючим ДСТУ (далі - зерно), за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а зерновий склад зобов'язується прийняти таке зерно для зберігання на визначених цим договором умовах і в установлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим договором та законодавством.

Згідно з п. 3.1.5 Договору зерновий склад зобов'язаний видати складські документи на зерно не пізніше наступного робочого дня після прийняття його на зберігання.

За умовами п. 5.3 Договору, розмір плати (тарифу) за надання послуг зберігання за тонну на місяць становить 17,50 грн.

В п. 8.1 Договору сторони погодили, що строк зберігання зерна - до пред'явлення вимоги поклажодавцем.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір №8/13 від 07.05.2013 є договором складського зберігання.

Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 294 Господарського кодексу України зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання. До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до ч. 1 ст. 957 Цивільного кодексу України за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

За змістом ч. 1 ст. 961 Цивільного кодексу України товарний склад на підтвердження прийняття товару видає один із таких складських документів: складську квитанцію; просте складське свідоцтво; подвійне складське свідоцтво.

Статтею 37 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» передбачено, що зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію. Складський документ на зерно виписується після передачі зерна на зберігання не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» після видачі зерна володільцям складських документів на зерно зернові склади повинні погасити прийняті складські документи на зерно шляхом відмітки на складському документі - «погашено». Погашені складські документи на зерно в повторний обіг не допускаються і виключаються з реєстру складських документів на зерно, про що робиться відповідний запис.

Як свідчать матеріали справи, Приватним акціонерним товариством «Полтавське хлібоприймальне підприємство» було прийнято на зберігання від Аграрного фонду зерно - пшеницю 4 класу групи Б у кількості 2102 кг, що підтверджується складською квитанцією на зерно №150 від 12.09.2013. Вказана складська відмітки про її погашення не містять.

За умовами п. 9.1 Договору, договір набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками і діє до 31.12.2013, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань у повному обсязі.

Додатковим договором від 31.12.2014 сторони погодили викласти п. 9.1 Договору в наступній редакції: «Договір набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками і діє до 31.12.2015, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань у повному обсязі».

Доказів існування інших додаткових угод щодо подальшої пролонгації договору складського зберігання зерна №8/13 від 07.05.2013 сторонами не надано.

Згідно зі ст. 938 Цивільного кодексу України, якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Відповідно до ст. 946 Цивільного кодексу України, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що продовження зберігання зерна після закінчення строку, встановленого Договором складського зберігання зерна №8/13 від 07.05.2013, надає зберігачу право вимагати оплати за весь фактичний час зберігання.

Судом встановлено, що за період з 01.08.2014 по 31.05.2017 Приватним акціонерним товариством «Полтавське хлібоприймальне підприємство» були надані відповідачу послуги зі складського зберігання зерна у загальному розмірі 1250,86 грн (виходячи із ваги зерна, яке зберігається за вищевказаною складською квитанцією, та тарифу зберігання - 17,50 грн за місяць, який визначено п. 5.3 Договору), у зв'язку з чим позивачем були складені акти виконаних робіт до Договору складського зберігання зерна №8/13 від 07.05.2013 за період з 01.08.2014 по 31.05.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», плата за зберігання зерна, строки її внесення встановлюються договором складського зберігання зерна.

Умовами Договору складського зберігання зерна №8/13 від 07.05.2013 сторони не визначили строки оплати відповідачем наданих позивачем послуг зі зберігання.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Листом від 01-06/АФ від 01.06.2017 позивач звернувся до відповідача із вимогою протягом семи днів з дня отримання вимоги здійснити оплату послуг зберігання за Договором за період з 01.08.2014 по 31.05.2017 на загальну суму 1250,86 грн. До вимоги позивачем було додано акти наданих послуг за відповідний період. Факт направлення вимоги підтверджується наявними у справі описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком поштової установи.

Вказану вимогу отримано відповідачем 07.06.2017, що підтверджується інформацією, наявною на офіційному сайті Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень.

За таких обставин, станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду строк оплати відповідачем наданих позивачем послуг із складського зберігання зерна є таким, що настав.

При цьому, як свідчать обставини справи, відповідач не повернув позивачу підписані акти виконаних робіт за заявлений до стягнення період.

Разом з тим, суд зазначає, що непідписання відповідачем актів виконаних робіт не впливає на настання строку оплати, оскільки обов'язок відповідача оплатити надані позивачем послуги зі складського зберігання зерна виникає не залежно від факту підписання ним акту, а у зв'язку з фактом надання вказаних послуг позивачем, а строк оплати - у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги (ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач належними та допустими доказами факту існування перед позивачем заборгованості за Договором складського зберігання зерна №8/13 від 07.05.2013 у розмірі 1250,86 грн не спростував, доказів її погашення не надав.

Викладені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача щодо відсутності в актах виконаних робіт, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язкового реквізиту - дати складання, що позбавляє такі акти виконаних робіт статусу первинного документу, який підлягає первинному обліку, не приймаються судом з огляду на те, що порушення правил ведення бухгалтерського обліку не впливає на існування господарського зобов'язання з оплати відповідачем вартості наданих послуг складського зберігання зерна.

Також суд відзначає, що факт відсутності бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від виконання зобов'язань щодо оплати вартості наданих послуг складського зберігання, оскільки така обставина не визначена законодавчо як така, що звільняє від виконання зобов'язання.

Аналогічна правова позиція стосовно того, що відсутність бюджетного фінансування не виправдовує бездіяльність і не є підставою для звільнення від виконання зобов'язання викладена в постанові Верховного Суду України №11/446 від 15.05.2012.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Договором складського зберігання зерна №8/13 від 07.05.2013 у розмірі 1250,86 грн є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Аграрного фонду (01001, м.Київ, вулиця Грінченка, будинок 1, ідентифікаційний код 33642855) на користь Приватного акціонерного товариства «Полтавське хлібоприймальне підприємство» (36014, Полтавська обл., місто Полтава, площа Павленківська, будинок 24, ідентифікаційний код 05581898) заборгованість у розмірі 1250 (одна тисяча двісті п'ятдесят) грн 86 коп. та судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 18.09.2017

Суддя Ю.М. Смирнова