ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року Справа № 910/22467/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Барицької Т.Л.,
суддів:Владимиренко С.В.,
Губенко Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Національного банку України
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 24.05.2017
та на рішеннягосподарського суду міста Києва від 20.02.2017
у справі№ 910/22467/16 господарського суду міста Києва
за позовомНаціонального банку України
доНаціональної поліції України
прозвільнення майна з-під арешту

в судовому засіданні взяли участь представники:

- Національного банку України Богаченко М.М.,

- Національної поліції України Сабіров Р.Ф.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Національний банк України звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Національної поліції України про звільнення з-під арешту нерухомого майна, а саме: комплексу нафтобази, що знаходиться за адресою: Херсонська обл., м. Херсон, вул. Чайковського, 236, що є предметом іпотеки за договором іпотеки № 1/2 від 15.11.2013, накладеного в рамках досудового розслідування об'єднаного кримінального провадження № 000076.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.02.2017 (суддя Босий В.П.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 (головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.), у задоволенні позову відмовлено.

Національний банк України, не погоджуючись із вказаними рішенням та постановою, звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 15.08.2017 у складі колегії суддів: Барицька Т.Л. - доповідач, Картере В.І., Губенко Н.М., касаційну скаргу Національного банку України на постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 та на рішення господарського суду міста Києва від 20.02.2017 у справі № 910/22467/16 прийнято до провадження; розгляд скарги призначений на 06.09.2017.

01.09.2017 до Вищого господарського суду України від Національної поліції України надійшов відзив на касаційну скаргу Національного банку України, за змістом якого відповідач просить суд залишити подану скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення та постанову - без змін.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Вищого господарського суду України від 04.09.2017 № 08.03-04/3832 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 910/22467/16 у зв`язку з відпусткою судді Картере В.І.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2017 у справі № 910/22467/16 визначено наступний склад колегії суддів: Барицька Т.Л. - головуючий (доповідач), Владимиренко С.В., Губенко Н.М.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 05.09.2017 у складі колегії суддів: Барицька Т.Л. - доповідач, Владимиренко С.В., Губенко Н.М., касаційну скаргу Національного банку України на постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 та на рішення господарського суду міста Києва від 20.02.2017 у справі № 910/22467/16 прийнято до провадження.

Усіх учасників судового процесу належним чином було повідомлено про час та місце розгляду даної справи.

Ознайомившись з матеріалами справи та встановленими судами обставинами, перевіривши повноту їх встановлення та правильність юридичної оцінки судами першої та апеляційної інстанції, дотримання ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням господарського суду міста Києва від 25.11.2014 у справі № 910/12234/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2015, позовні вимоги Національного банку України задоволено: в рахунок погашення кредитної заборгованості Публічного акціонерного товариства "Реал Банк" перед Національним банком України в особі Управління Національного банку України в Харківській області за кредитним договором № 1 від 08.11.2013 в розмірі 787 396 148,99 грн. за основним боргом за кредитом, простроченими відсотками за користування кредитом, нарахованими за період з 01.02.2014 по 20.05.2014 (включно) - 22 333 120,55 грн., пенею за кредитом в розмірі 1 706,85 грн. та пенею за відсотками - 3 668,95 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 1/2 від 15.11.2013, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Черкашиною Н.І. та зареєстрованим у реєстрі за № 3382.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07.08.2015 відкрито виконавче провадження ВП № 48395317 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 23.03.2015 № 910/12234/14.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 11.09.2015, з урахуванням ухвали господарського суду міста Києва від 21.07.2015, внесено зміни до постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.08.2015 в частині визначення боржника за виконавчим провадженням.

17.11.2015 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження ВП № 48395317 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 23.03.2015 № 910/12234/14.

Звертаючись до господарського суду міста Києва в межах даної справи № 910/22467/16, Національний банк України вказував, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.06.2016 в рамках досудового розслідування об'єднаного кримінального провадження № 0000076 Головним слідчим управлінням Міністерства внутрішніх справ України накладено арешт на нерухоме майно: комплекс нафтобази за адресою: Херсонська обл., м. Херсон, вул. Чайковського, 236.

На думку позивача, накладений на нерухоме майно арешт, який ініційований відповідачем, позбавляє Національний банк України можливості реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки ТОВ "Всеукраїнський промисловий союз" шляхом проведення прилюдних торгів для задоволення вимог Національного банку України за наданим стабілізаційним кредитом на суму 800 000 000 грн., що призводить до негативного впливу на грошово-фінансову політику та на фінансову стабільність у державі в цілому.

Позивач наголошував на тому, що оскільки виконання боржником зобов'язання за кредитним договором забезпечене шляхом укладення договору іпотеки на майно, то позивач має першочергове право на звернення стягнення на це майно у випадку невиконання боржником свого зобов'язання. Однак на обумовлене договором іпотеки майно накладено арешт.

Також Національним банком України зазначалося, що в нього відсутнє право на звернення в рамках розгляду кримінальної справи із вимогою зняти арешт майна, адже він не є ні підозрюваним, ні обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0000076, в рамках якого накладено арешт на нерухоме майно, внаслідок чого звернувся до господарського суду із даним позовом до Національної поліції України.

Так, згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право, у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця. Іпотекодержатель має право, в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Як визначено в ч. ч. 6, 7 ст. 3 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення боржником основного зобов'язання, відповідно до іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Водночас, як було встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 16.04.2014 Печерським районним судом міста Києва у справі № 757/9431/14-к в рамках розслідування кримінального провадження № 0000076 винесено ухвалу про арешт майна нафтобаз, що розташовані за адресою: м. Херсон, вул. Нафтогань, б/н, та вул. Чайковського, 236, та належать ТОВ "Всеукраїнський промисловий союз".

Вказана ухвала була оскаржена власником майна ТОВ "Всеукраїнський промисловий союз", однак ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17.11.2014 подану скаргу залишено без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

За змістом ст. 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання наявності або відсутності прав. При цьому порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно зі ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Так, на думку Національного банку України, йому належить переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок майна ТОВ "Всеукраїнський промисловий союз".

Статтею 396 ЦК України унормовано, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

В силу статті 395 ЦК України, речовими правами на чуже майно є: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Відтак, виходячи з аналізу зазначених норм, власник або особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, а умовою задоволення матеріально-правових вимог позивача має бути встановлення факту належності майна позивачеві та безпідставність включення такого майна до опису майна боржника та накладення на нього арешту.

Підставами для визнання права на звільнення майна з-під арешту можуть бути: право власності на описане майно або право володіння ним. При цьому, для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав, тобто вони мають бути відповідним чином доведені в суді.

Позивачами за таким позовом можуть бути особи, які вважають, що майно, яке перебуває під арештом, належить їм, а не боржникові, та, відповідно, можуть звернутись до суду з позовом про звільнення цього майна з-під арешту (виключення майна з опису).

Колегія суддів звертає увагу на те, що в позовах про звільнення майна з-під арешту позивач має довести наявність юридичних фактів, з якими закон пов'язує право власності на арештоване майно чи право володіння ним на підставі закону чи договору з власником; факт порушення його права. Відповідач має довести свої заперечення проти покладених в основу позову фактів, тому що для боржника, який має в справі відповідну юридичну зацікавленість, має значення вирішення судом питання про належність йому спірного майна, оскільки звільнення його з-під арешту потягне за собою вилучення іншого майна для повного задоволення вимог стягувача.

Як вірно встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, голова Національного Банку України Гонтарєва В.О. звернулась до слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси з клопотанням в порядку ст. 174 Кримінального процесуального кодексу України про скасування арешту майна, посилаючись на те, що ухвалою Печерською районного суду міста Києва від 16.04.2014 в якості заходу забезпечення кримінального провадження №0000076 судом накладено арешт на нерухоме майно ТОВ "Всеукраїнський промисловий союз" - комплекс нафтобази, що розташований за адресою: Херсонська обл., м. Херсон, вулиця Чайковського, будинок 236, що є предметом іпотеки та на який звернуто стягнення в рахунок погашення кредитної заборгованості ПАТ "Реал Банк" на користь Національного банку України.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2016 у справі № 522/2756/16-к (провадження по справі № 1-кс/522/3092/16) в задоволенні клопотання голови Національного Банку України Гонтарєвої В.О. про скасування арешту майна відмовлено з огляду на те, що СВ ГУМВС України в Одеській області проводить досудове слідство у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000076 від 24.02.2012. Також, в даній ухвалі було зазначено, що при винесенні ухвали Печерським районним судом міста Києва від 16.04.2014 судом враховано той факт, що нерухоме майно нафтобази було об'єктом кримінального правопорушення, тобто має ознаки речового доказу у кримінальному провадженні, а також те, що злочинними діяннями державному бюджету України завдано збитків близько 36 млрд. грн., а тому захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна нафтобази є розумним та співмірним тощо.

Крім того, судами було встановлено, що Національний банк України звертався до Апеляційного суду міста Києва з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.04.2014. Однак, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11.07.2016 апеляційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами повернуто представнику Національного банку України Голєву Ю.В.

Відповідно до ст. 174 Кримінально-процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Так, як уже зазначалося, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2016 у справі № 522/2756/16-к (провадження по справі № 1-кс/522/3092/16) суд прийняв до розгляду клопотання Національного банку України про зняття арешту з майна до розгляду по суті та відмовив в його задоволенні саме з огляду на необґрунтованість та недоведеність.

При цьому, позивач - Національний банк України, взагалі не обґрунтовує неправомірності накладання арешту Печерським районним судом міста Києва чи того, що потреба у такому заході відпала, звертаючись з позовом і в межах господарської справи, а зазначає лише про порушення своїх прав щодо реалізації спірного майна, що було вірно відзначено господарським судом міста Києва.

Суд дійшов правомірного висновку, що вказаний довід позивача є передчасним, оскільки накладання арешту на спірне майно не позбавляє Національний банк права в подальшому звернути стягнення на спірне майно з урахуванням правил пріоритетності, визначених ст. 3 Закону України "Про іпотеку", відповідно до якої пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Колегією суддів касаційної інстанції відхиляються посилання Національного банку України на те, що місцевим та апеляційним господарськими судами позивача позбавлено можливості реалізувати своє право щодо звернення стягнення на предмет іпотеки ТОВ "Всеукраїнський промисловий союз" шляхом проведення прилюдних торгів для задоволення вимог Національного банку України за наданим стабілізаційним кредитом на суму 800 000 000 грн., з підстав наведених вище.

Решта доводів касаційної скарги в цілому є аналогічними доводам, викладеним в позовній заяві та апеляційній скарзі, та не знайшли свого підтвердження, вони не спростовують правомірних висновків місцевого та апеляційного господарських судів, їм дана належна оцінка, а тому не можуть бути підставою для скасування прийнятих у даній справі судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи судами попередніх інстанцій на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів встановлено фактичні обставини справи та вірно застосовані норми матеріального права.

В силу ст.ст. 42, 43, 47 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; судове рішення ухвалюється суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого або постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Такі рішення можуть бути скасовані лише у виняткових обставинах, а не тільки з метою одержання іншого рішення у справі (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 908/4804/14).

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 та рішення господарського суду міста Києва від 20.02.2017 у справі № 910/22467/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.Л. Барицька

Судді: С.В. Владимиренко

Н.М. Губенко