ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2017 р.Справа № 922/2377/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юг Картон Україна", м. Луцьк
до Приватного акціонерного товариства "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський", м. Харків
про стягнення 60757,92 гривень
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність №03/01/17 від 03.01.2017 р.);

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юг Картон Україна", м. Луцьк (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський", м. Харків (далі за текстом - відповідач) прострочену заборгованість в сумі 60757,92 грн., з яких:

56693,03 грн. - сума основної заборгованості;

3123,56 грн. - пеня;

367,26 грн. - 3% річних;

574,07 грн. - інфляційних нарахувань.

Позов обґрунтовано з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки № 54 від 10.03.2017 р. щодо своєчасного та повного проведення розрахунків за поставлений позивачем товар.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.07.2017 р. зазначену позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 07.08.2017 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.08.2017 р. розгляд справи відкладено на 12.09.2017 р. за відповідним клопотанням відповідача.

В процесі розгляду справи відповідач надав суду заперечення на позовну заяву (вх. № 29463 від 12.09.2017 р.) в якому просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивач невірно зазначив суму поставки товару; що борг відповідача перед позивачем дійсно становить 56693,03 грн.; що умовами договору не передбачено нарахування інфляційних та річних за прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань.

На судове засідання 12.09.2017 р. прибув представник позивача, який просить суд вимоги, викладені в позовній заяві, задовольнити в повному обсязі.

Відповідач на судове засідання 12.09.2017 р. свого уповноваженого представника не направив, та надав до суду клопотання (вх.№29460 від 12092017 р.) про відкладення розгляду справи у звязку з зайнятістю його представника в іншому судовому процесі.

Однак, зазначене клопотання відповідача не підлягає задоволенню, оскільки дана справа розглядається судом вже тривалий час, на протязі якого відповідач не був позбавлений можливості реалізувати власні процесуальні права, в т.ч. надати в обґрунтування своїх вимог всі необхідні документи та пояснення в обґрунтування власної правової позиції.

Крім того, відповідач не надав суду жодного доказу неможливості прибуття його представника на дане судове засідання.

Статтею 22 ГПК України передбачено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Таким чином, відповідні обовязки стосуються і сторін у даній справі. Відповідач, як юридична особа, у випадку неможливості прибуття на судове засідання певних представників не позбавлені можливості направити інших представників.

Крім того, згідно зі ст. 77 ГПК України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

При цьому, обставин, які б зумовлювали неможливість розгляду справи в даному судовому засідання суд не вбачає.

Оскільки неявка на судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справи за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами, як це передбачено ст. 75 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 10.03.2017 року між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки № 54 (далі за текстом - договір), за умовами якого Постачальник зобов'язується передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити гофровану картонну продукцію, надалі товар, в кількості, асортименті та по цінам, вказаним в узгоджених сторонами специфікаціях або накладних, які є невід'ємною частиною Договору (п. 1.1. договору).

За змістом п. 1.4. договору, перехід права власності на товар у Покупця виникає з моменту передачі йому товару Постачальником та підписання видаткових накладних (з обовязковим розшифруванням підпису та зазначенням посади).

Відповідно до пункту 4.3. зазначеного договору, розрахунок за товар, поставлений за цим договором, здійснюється в безготівковій формі в українській валюті - гривні, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, через установу банку згідно із правилами передбаченими чинним законодавством України для безготівкових розрахунків, протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з моменту поставки товару. Датою поставки вважається дата, вказана в накладній, яка підтверджує отримання товару Покупцем.

За змістом п. 8.3 договору Покупець за порушення терміну, визначеного п. 4.3. договору зобовязаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

На виконання умов зазначеного договору було поставлено товар за накладною №1120 від 30.03.2017 р. на суму 70571,09 грн. (в т.ч. з ПДВ) та ТТН №ЮКУ00001120 від 30.03.2017 р.

Згідно з банківською випискою (а.с. 27-32) відповідачем лише частково оплачено поставлений товар, станом на момент винесення даного рішення, його борг перед позивачем становить 56693,03 грн.

Існування зазначеної заборгованості та її розмір відповідачем, зокрема у запереченнях на позов (вх. №29463 від 12.09.2017 р.) не спростовується.

Крім того, в звязку з простроченням відповідачем виконання своїх зобовязань, позивачем на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства України нараховано до стягнення з відповідача 3123,56 грн. пені, 367,26 грн. 3% річних та 574,07 грн. інфляційних нарахувань.

Обставини щодо стягнення заборгованості, інфляційних, річних та пені стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В пункті 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, зокрема, зазначено, що будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів статей 691, 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 56693,03 грн. підтверджується матеріалами справи, та відповідачем, зокрема у запереченнях на позов, жодним чином не спростовується.

Строк оплати зазначеної заборгованості є таким, що настав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині та стягнення з відповідача на користь позивача 56693,03 грн. суми основної заборгованості договором № 54 від 10.03.2017 р.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Таким чином, позивач має право на нарахування інфляційних та річних на підставі ст. 625 ЦК України незалежно від того, чи наділений чи ні він таким правом згідно з умовами укладеного між сторонами договору, як про це помилково зазначає відповідач у запереченнях на позовну заяву.

Факт прострочення відповідачем виконання зобовязання зі отриманого товару підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростовано.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування інфляційних та 3% річних за таке прострочення.

Як свідчить здійснений позивачем розрахунок інфляційних та річних (а. с. 11), останнім їх нараховано за період прострочення з 20.04.2017 р. по 10.07.2017 р.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок зазначених нарахувань, суд приходить до висновку про те, що його здійснено з певними арифметичними помилками.

Здійснивши відповідний розрахунок, суд констатує, що інфляційні та річні становлять більшу суму ніж та, що заявлена позивачем до стягнення.

Разом з тим врахувавши, що з урахуванням вимог ст. 83 ГПК України суд при винесенні рішення позбавлений права виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання сторони, і такого клопотання на його адресу не надходило, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 367,26 грн. 3% річних та 574,07 грн. інфляційних нарахувань.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що

встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вже зазначено вище, п. 8.4 договору передбачено відповідальність відповідача за прострочення виконання своїх зобовязань з оплати пенею у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Як свідчить здійснений позивачем розрахунок пені (а. с. 18), останнім її також нараховано за період прострочення з 20.04.2017 р. по 10.07.2017 р..

Разом з тим, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд приходить до висновку про його часткову арифметичну невірність.

Здійснивши відповідний розрахунок, суд констатує, що розмір пені становить більшу суму ніж та, що заявлена позивачем до стягнення.

Враховуючи, що з урахуванням вимог ст. 83 ГПК України суд при винесенні рішення позбавлений права виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання сторони, і такого клопотання на його адресу не надходило, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3123,56 грн. пені.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судовий збір в сумі 1600 грн.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, п. 1-1 ст. 80, ст. 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський хлібокомбінат "Слобожанський" (юридична адреса: 61029, м. Харків, Салтівське шосе, 129; Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юг Картон Україна" (юридична адреса: 43023, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Карбишева, 3; фактична адреса: 54028, м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 81/30 ):

56693,03 грн. суми основної заборгованості;

3123,56 грн. пені;

367,26 грн. 3% річних;

574,07 грн. інфляційних нарахувань;

1600,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.09.2017 р.

Суддя ОСОБА_2