Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "05" вересня 2017 р. Справа № 906/680/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (фінансовий директор за наказом №22-пс/2016-К від 17.06.16)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №08/7492 від 12.05.17)

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шакур"

до Приватного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - селянсько-фермерського господарства "Аграрник" (смт.Ружин)

про спонукання до укладення договору на постачання електричної енергії

Позивачем пред'явлено позов про спонукання до укладення договору на постачання електричної енергії. Позовні вимоги грунтуються на тому, що відповідач відмовляється укласти договір з позивачем на постачання електричної енергії в орендоване позивачем приміщення з тих підстав, що попередній користувач цих приміщень - селянсько-фермерське господарство "Аграрник" не погоджується з розподілом електричної потужності з позивачем.

Ухвалою від 04.08.17 суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - селянсько-фермерське господарство "Аграрник" .

У відзиві на позовну заяву №973 від 04.09.17 відповідач зазначив, що Ружинським РЕМ 04.08.17 направлено пропозицію до СФГ "Аграрник" щодо внесення змін до Договору №402.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав викладене у відзиві на позовну заяву.

04.09.17 до суду надійшло клопотання СФГ "Аграрник" про відкладення розгляду справи, у зв'язку з хворобою голови господарства.

Суд відмовляє в задоволенні клопотання третьої особи за безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Шакур" (орендар/позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець) укладено договір оренди нерухомого майна №2/Ярос, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв в тимчасове платне користування частину нерухомого майна (комора з ДКУ, об'єкт "Зернотік"), що знаходиться за адресою: Житомирська область, Ружинський район, село Ярославка, вул.Лиса Гора,13.

В пункті 7.1 договору, сторони передбачили, що орендар зобов'язаний укласти окремий договір на постачання електричної енергії на об'єкт оренди з Ружинським РЕМ.

29.05.17 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив укласти договір на постачання електроенергії на об'єкт - Зернотік (Житомирська область, Ружинський район, село Ярославка, вул.Лиса Гора,13), у зв'язку з укладенням договору оренди вказаного об'єкту .

14.06.17 відповідач листом №645 повідомив позивача про те, що після виконання всіх необхідних заходів договір про постачання електричної енергії з ТОВ"Шакур" буде укладено, однак не раніше досягнення згоди про розподіл потужності між ТОВ"Шакур" та СФГ"Аграрник" та внесення змін до договору про постачання електричної енергії №402 від 23.03.15, який укладено між Ружинським РЕМ та СФГ"Аграрник".

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд встановив наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.14 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

За змістом ч.1 ст.277 Господарського кодексу України (далі - ГК України) абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що між відповідачем та СФГ"Аграрник" укладено договір про постачання електроенергії №402 від 23.03.15, в якому значиться декілька точок обліку, у тому числі , яка знаходиться на об'єкті оренди позивача - "Зернотік"; вказаний об'єкт ТОВ"Шакур" орендує у ФОП ОСОБА_1Е; Предмет оренди належить ФОП ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 21.06.12 серії САС №830262. Вказане не заперечується учасниками судового процесу.

Станом на день укладення договору про постачання електроенергії №402 від 23.03.15 СФГ"Аграрник" не був власником приміщення, що є предметом оренди за договором №2/Ярос від 11.05.17, однак відповідач відмовив позивачу в укладенні договору на постачання електроенергії у вказане приміщення.

Предметом даного спору є спонукання Приватного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" до укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Відповідно до вимог ст. 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами, у передбачених законом порядку та формі, досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких, на вимогу однієї із сторін, повинна бути досягнута згода.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначений загальний порядок укладення господарських договорів. Особливості укладання господарських договорів на основі примірних і типових договорів передбачені статтею 184 Господарського кодексу України.

Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії) регулюються Законом України "Про ринок електричної енергії", який набрав чинності з 11.06.2017 та Правилами користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ №910 від 17.10.2005 (надалі - Правила).

Статтею 26 Закону України "Про електроенергетику" та пунктом 1.3. Правил встановлено, що споживання електричної енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Відповідно до п. 7 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" умови постачання електричної енергії, права та обов'язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.

Пунктом 1.1. ПКЕЕ, передбачено, що ці правила регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами. При цьому, дія цих Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Пунктом 1.13 Правил, передбачено, що укладання, внесення змін, подовження чи розірвання дії будь-якого із договорів здійснюються відповідно до вимог законодавства та цих Правил.

Згідно з пунктом 1.6 Правил, договір про постачання електричної енергії укладається на основі Типового договору (додаток 3) постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), об'єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Пунктом 5.1 Правил встановлено, що договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається.

При укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору (пункт 5.2 Правил).

Статтею 275 Господарського кодексу України встановлено, що відпуск електроенергії без оформлення договору енергопостачання не допускається; суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів електроенергією, зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції. Виробники і постачальники енергії, що займають монопольне становище, зокрема суб'єкти природних монополій, зобов'язані укласти договір енергопостачання на вимогу споживачів, які мають технічні засоби для одержання енергії. Розбіжності, що виникають при укладенні такого договору, врегульовуються відповідно до вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Так, п.1.6,5.2 Правил користування електричною енергією передбачає обов'язок постачальника електричної енергії за регульованим тарифом укласти письмовий договір з усіма споживачами та субспоживачами електричної енергії на основі типового договору.

За нормами ст.4,30 Закону України "Про ринок електричної енергії", учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Виробники зобовязані укладати договори, які є обовязковими для здійснення діяльності на ринку електричної енергії, та виконувати умови цих договорів.

Разом з тим виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання виробником (виконавцем) послуг права споживача на укладення договору про постачання електричної енергії, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. (правова позиція, викладена у постанові Верховного суду України від 10.10.2012 у справі №6-110цс12)

Таким чином позивачем обраний не правильний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 11.09.2017

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу, 2 - третій особі (рек. з повідом.)