ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2017 р.Справа № 922/2257/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши справу

за позовом ФОП ОСОБА_2", м. Куп'янськ
до першого відповідача - Управління економіки Куп'янської міської ради, м. Куп'янськ , другого відповідача - ОСОБА_3, м. Куп'янськ
про про визнання недійсним договору
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю від 28.04.2014

першого відповідача - Гунченко М.Ю. за довіреністю №266-04 від 10.04.2017 (після перерви не з'явився)

другого відповідача - ОСОБА_5 за довіреністю від 10.08.2017 (після перерви не з'явився)

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_2 (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Управління економіки Куп'янської міської ради Харківської області (перший відповідач) та до ФОП ОСОБА_3 (другий відповідач) про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору №185 від 21.12.2015 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11 липня 2017 року було порушено провадження по справі №922/2257/17 за позовом ФОП ОСОБА_2 до Управління економіки Куп'янської міської ради Харківської області та до ФОП ОСОБА_3.

10 серпня 2017 року в судовому засіданні було заявлено клопотання про фіксацію судового процесу.

За вказаним клопотанням фіксування судового процесу здійснюється за допомогою звукозаписувального технічного засобу, для архівного оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер cicx-10330.

Перший відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 23611 від 24.07.2017) в якому проти позову заперечує в повному обсязі.

Також, 10 серпня 2017 першим відповідачем було подано до суду клопотання (вх. №25767 від 10.08.2017) про припинення провадження по справі.

Зазначене клопотання було прийнято судом до розгляду.

Розгляд справи було відкладено на 04 вересня 2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представник першого відповідача проти позовних вимог у судовому засіданні заперечував.

Представник другого відповідача проти позовних вимог у судовому засіданні заперечував.

Від позивача надійшли пояснення від позивача (вх. №27792 від 30.08.2017), які долучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні, яке розпочалося 04 вересня 2017 року було оголошено перерву до 05.09.2017 року.

Представники відповідачів в судове засідання після перерви не з'явилися.

Представник позивача звернувся до суду з усним клопотанням та просив суд не проводити фіксацію судового процесу судового засідання, призначеного на 05.09.2017 у зв'язку з неявкою представників відповідачів.

З огляду на наведене, суд зазначає, що протокол судового засідання 05 вересня 2017 року ведеться в письмовій формі відповідно до ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Норми ст. 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в судові засідання з'являлися повноважні представники сторін які надавали письмові пояснення та заперечення, докази на підтвердження власних правових позицій, внаслідок чого справа може бути розглянута за результатами повного та всебічного розгляду спору.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

04.10.2016 постановою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області по справі №628/961/16-а за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Куп'янської міської ради, Управління економіки Куп'янської міської ради Харківської області про визнання дій органів місцевого самоврядування протиправними та скасування рішень, визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Куп'янської міської ради №366 від 15.09.2015 "Про затвердження маршрутної мережі транспорту загального користування м. Куп'янська" в частині встановлення у маршрутній мережі транспорту загального користування м. Куп'янська (додаток до вказаного рішення) у графі маршрут № 6 "Промбуд -3 - м-н Ювілейний" вимог: пасажиромісткість від 20 пасажирів, категорія комфортності та клас транспорту М3, клас II;

- визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Куп'янської міської ради №367 від 15.09.2015 "Про проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування" з додатком 1 в частині проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування по маршруту №6 "Промбуд-3 - м-н. Ювілейний" із визначенням категорії, класу автобусу та кількості місць для сидіння: М3, клас II, від 20 (пас. місць), режиму руху експресний та звичайний режими руху та визначенням умов конкурсу на маршрут №6 "Промбуд -3 - м-н Ювілейний";

- визнано протиправними дії Виконавчого комітету Куп'янської міської ради, Управління економіки Куп'янської міської ради та конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників виконавчого комітету Куп'янської міської ради з призначення, організації та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території м. Куп'янська, за об'єктами конкурсу: маршрут № 6 Промбуд-3 - м-н. Ювілейний та маршрут №14 Цукрокомбінат - м-н. Ювілейний, який відбувся 27 жовтня 2015 року;

- визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Куп'янської міської ради від 15 грудня 2015 року №500 "Про введення в дію рішення конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників".

Позивач просить суд визнати недійсним договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом №185, укладений 21.12.2015 між Управлінням економіки Куп'янської міської ради як організатором та перевізником ФОП ОСОБА_3 щодо надання організатором права на перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування №14 «Цукрокомбінат - м-н Ювілейний» у м. Куп'янську.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 31 Закону України «Про автомобільний транспорт» відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Договір про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, як це слідує з ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 7, 43 - 45 Закону України «Про автомобільний транспорт», а також п.п. 1, 5, 8, 46, 47, 49, 51, 53 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.12.2008 р. (далі - Порядок №1081), укладається організатором за результатами проведеного конкурсу та відповідно є єдиною підставою для здійснення перевезень на маршрутах загального користування.

Згідно статті 43 Закону "Про автомобільний транспорт" визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

Метою визначення автомобільного перевізника на конкурсних засадах є, серед іншого, створення конкурентного середовища (п.5 Порядку №1081). Переможцем конкурсу визнається перевізник-претендент, який за результатами розгляду набрав найбільшу кількість балів відповідно до системи оцінки пропозицій перевізників-претендентів (п.46 Порядку №1081). Рішення конкурсного комітету щодо визначення переможця конкурсу вводяться в дію наказом (постановою або іншим розпорядчим документом) організатора протягом не більш як 30 робочих днів з дня проведення конкурсу (п. 51 Порядку №1081). Організатор не пізніше ніж через 30 днів з моменту набрання чинності рішенням конкурсного комітету укладає з переможцем конкурсу договір згідно з обов'язковими умовами визначеного конкурсу та додатковими умовами обслуговування маршруту, наданими перевізником-претендентом (п.53 Порядку №1081).

Вказаному законодавству договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом №185, укладений 21.12.2015, не відповідає.

За змістом спірного договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом №185, укладеного 21.12.2015, він укладений у відповідності до рішення Виконавчого комітету Куп'янської міської ради від 15.10.2015 р. №500 "Про введення в дію рішення конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників". Зазначеним рішенням Виконавчого комітету Куп'янської міської ради від 15.10.2015 р. №500 було введено в дію рішення конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників за результатами проведеного 27.10.2015 конкурсу серед перевізників-претендентів, у тому щодо визначено переможцем ФОП ОСОБА_3 на об'єкті конкурсу маршрут №14 «Цукрокомбінат - м-н Ювілейний».

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. ч. 2 та 3 ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Таким чином захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб'єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" надано в Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004. Поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивний і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам".

Загальні підстави визнання недійсними правочинів (угод) і настання відповідних наслідків встановлені статтями 203, 215, 216 ЦК України.

Згідно ч. ч. 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частина перша статті 203 цього Кодексу зазначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Аналогічні положення містяться й у ст. 207 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У пункті 2 Постанови пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними" від 06.11.2009 № 9 роз'яснено, що зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Отже, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Судом встановлено, що підставою для укладення спірного договору є рішення Виконавчого комітету Куп'янської міської ради від 15.12.2015 №500 "Про введення в дію рішення конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників".

З наявних у матеріалах справи заяви ФОП ОСОБА_2 та протоколу засідання конкурсного комітету з визначення автомобільних перевізників на міських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території м.Куп'янськ від 27.10.15 встановлено, що позивачем подавалася заява на участь у проведенні конкурсу щодо міського автобусного маршруту №14 «Цукрокомбінат - м-н Ювілейний». До участі в конкурсі ФОП ОСОБА_2 допущений не був.

Куп'янським міськрайонним судом Харківської області при розгляді справи №628/961/16-а досліджувались обставини порушення прав та інтересів позивача. У постанові Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 04.10.2016 у справі № 628/961/16-а дії Виконавчого комітету Куп'янської міської ради та Управління економіки Куп'янської міської ради з призначення, організації та проведення 27.10.2015 конкурсу визнані судом неправомірними, упередженими, недобросовісними, дискримінаційними, нерозсудливими, вчиненими всупереч використанню повноважень з метою, з якою це повноваження надано, без дотримання принципу рівності перед законом та без урахування права позивача на участь у процесі прийняття рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2017 апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_6, до якої приєднався ФОП ОСОБА_3, було відхилено, постанова Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 04.10.2016 по справі №628/961/16-а залишена без змін.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Законна можливість укладення договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на міському автобусному маршруті загального користування можлива при сукупності юридичних фактів (фактичного складу), які включають, зокрема, призначення, організацію, проведення конкурсу з перевезення пасажирів, затвердження результатів конкурсу уповноваженим органом, виключно за наявності яких можливе укладення відповідного договору.

Укладення договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом за відсутності вказаних фактичних обставин чи їх юридичній нікчемності є незаконним.

Встановлені адміністративними судами у справі №628/961/16-а обставини свідчать, що права позивача як особи, яка подала заяву на участь в конкурсі за об'єктом маршрут №14 «Цукрокомбінат - м-н Ювілейний», що відбувся 27 жовтня 2015 року, були порушені, а обставини, які передували укладенню спірного договору, вимогам закону не відповідають та скасовані у судовому порядку.

При цьому, суд відхиляє клопотання представника першого відповідача про припинення провадження у справі, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звернутись до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюванних прав та охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Перелік категорій справ, які підвідомчі господарським судам, наведено у ст. 12 ГПК України, частиною першою якої визначено, що господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, та з інших підстав.

Отже, відповідно до вимог ст. ст. 1, 4-1, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає положенням статті 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарських характер.

В пункті 17 постанови №10 від 24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості та підсудності справ господарським судом" пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що до компетенції господарських судів не відноситься розгляд справ у спорах: а) про оскарження рішень (нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії), ухвалених суб'єктом владних повноважень, яким останній зобов'язує суб'єкта господарювання вчинити певні дії, утриматись від вчинення певних дій або нести відповідальність; б) про оскарження суб'єктом господарювання дій (бездіяльності) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого суб'єкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не пов'язані з відносинами, у сфері господарювання; в) між суб'єктами владних повноважень з приводу їхньої компетенції у сфері управління; г) з приводу укладання та виконання адміністративних договорів; д) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Інші справи за участю господарюючих суб'єктів та суб'єктів владних повноважень не мають ознак справ адміністративної юрисдикції і повинні розглядатися господарськими судами на загальних підставах. До таких справ належать усі справи у спорах про право, що виникають з відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства.

Верховний Суд України в постанові №21-713а16 від 10 травня 2016 року зазначив, що виходячи з системного аналізу статей 42, 44 Закону України від 5 квітня 2001 року №2344-III «Про автомобільний транспорт», пунктів 2, 10 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2008 року № 1081 орган виконавчої влади або місцевого самоврядування у відносинах щодо організації та порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів є суб'єктом владних повноважень і спори щодо оскарження рішень чи бездіяльності цих органів до виникнення договірних правовідносин між організатором та перевізником-претендентом відносяться до юрисдикції адміністративних судів. Однак спір про визнання недійсними укладених договорів на виконання пасажирських перевезень або зобов'язання укласти договір згідно зі статтею 12 ГПК підвідомчий господарським судам.

Відповідно до статті 82 ГПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.111-28 ГПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Вказана позиція Верховного Суду України в об'єднаній колегії адміністративних та господарських справ доповнюється роз'ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24 жовтня 2011 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", що господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з укладенням, зміною, виконанням і розірванням усіх господарських договорів між суб'єктами господарювання і органами державної влади і місцевого самоврядування, включаючи договори, які укладаються шляхом проведення конкурсу, біржових торгів, аукціонів тощо.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, доведеними, обґрунтованими, не спростованими відповідачами, а відтак, такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідачів.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним укладений між Управлінням економіки Куп'янської міської ради Харківської області (63701, Харківська область, м. Куп'янськ, пр. Конституції, 3, ) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) договір №185 від 21.12.2015 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

Стягнути з Управління економіки Куп'янської міської ради Харківської області (63701, Харківська область, м. Куп'янськ, пр. Конституції, 3, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_2) - 800 грн. судового збору.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_2) - 800 грн. судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07.09.2017 р.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Суддя С.А. Прохоров