КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2017 р. Справа№ 910/2175/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Горностай А.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Хмарочос" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2017р. у справі № 910/2175/17 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Хмарочос"

про стягнення 17736,33 грн,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про стягнення боргу за виконане перевезення у сумі 17736,33 грн, з яких 16500,00 грн - основний борг, 1236,33 грн - інфляційні збитки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.06.2017р. у справі №910/2175/17 позовні вимоги задоволені повністю.

Рішення обґрунтовано тим, що Позивач відповідно до умов заявки від 08.08.2016р. №3 здійснив перевезення вантажу, проте Відповідач оплату наданих послуг здійснив не в повному обсязі, заборгувавши Позивачу 16500 грн. У зв'язку із неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань за договором перевезення та простроченням грошового зобов'язання місцевий суд дійшов висновку про стягнення з Відповідача інфляційних втрат на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2017р. у справі № 910/2175/17 та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд неповно та невірно встановив обставини справи, не прийняв до уваги постанову Кабінету Міністрів України №705 від 12.05.2007р. «Про деякі питання реалізації Закону України «Про карантин рослин», якою на думку, Відповідача, на Позивача покладено обов'язок з оформлення фітосанітарного сертифікату. Відповідач стверджує, що Позивач порушив порядок оформлення фітосанітарного сертифікату, що призвело до затримки вантажу на кордоні та подальшого його пошкодження. Також Відповідач зазначає, що штамп в розділі 24 товарно-транспортної накладної не може підтверджувати факт отримання вантажу, оскільки не містить підпису отримувача та не зазначено місця отримання вантажу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 25.07.2017р.

25.07.2017р. Відповідач подав до суду письмові пояснення, в яких доповнив доводи апеляційної скарги. Так Відповідач зазначив, що місцевий суд порушив норми процесуального права, оскільки не зазначив у своїй ухвалі від 25.04.2017р. присутність представника Відповідача у судовому засіданні. На думку Відповідача, Позивач вчинив щодо останнього шахрайські дії та шантаж з метою отримання коштів. Відповідач також зазначив, що відповідно до заявки №7 сплатив Позивачу кошти у сумі 4000,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2017р. відкладено розгляд справи на 07.09.2017р.

21.08.2017р. Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якій просив рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 21.08.2017р. Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника, яке судом задоволено.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення Відповідача, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

08.08.2016р. між Позивачем та Відповідачем було укладено заявку №3 до договору на автоперевезення №08/08 від 08.08.2016р., відповідно до якої місцем та датою завантаження вантажу - піддони дерев'яні, визначено с. Лісова колона, Малинського району, Житомирської обл., дата завантаження - 10.08.2016р., адреса розвантаження - м. Салоніки, Греція, митний перехід - Сірет-Порубне, ставка за перевезення - 16500 грн на завантаженні, 16500 грн після вивантаження, номер автомобіля - Вольво НОМЕР_1, НОМЕР_2. В графі «термін доставки ватажу» дані відсутні. Перевезення здійснюється згідно умов Конвенції про договір міжнародних перевезень вантажів.

10.08.2016р. Відповідач здійснив передоплату за перевезення у сумі 16500 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №Р24А120267859А57071 від 10.08.2016р.

11.08.2016р. для виконання заявки №3 була складена міжнародна товарно-транспортна накладна CMR №097997, відповідно до розділу 24 якої вантаж за нею отримано 22.08.2016р., про що свідчить штамп вантажоодержувача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу перевізник зобов'язується доставити ввірений йому вантажовідправником вантаж до пункту призначення в установлений строк та видати його вантажоодержувачу, а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, Позивач відповідно до умов заявки від 08.08.2016р. №3 здійснив перевезення вантажу, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR №097997. Вказаний вантаж було отримано 22.08.2016р., що підтверджується штампом вантажоодержувача в розділі 24 товарно-транспортної накладної CMR №097997. Проте Відповідач оплату наданих послуг здійснив не в повному обсязі, внаслідок чого у Відповідач перед Позивачем утворилася заборгованість у сумі 16500 грн.

За вказаних обставин, апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду щодо доведеності факту неналежного виконання Відповідачем своїх зобов'язань за договором, а тому вимоги Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості в сумі 16500 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Апеляційний суд не приймає доводи Відповідача про те, що Позивач порушив порядок оформлення фітосанітарного сертифікату, що призвело до затримки вантажу на кордоні та подальшого його пошкодження з огляду на таке.

Відповідно до ст.11 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956р., до якої України приєдналася 01.08.2006р., для цілей митних та інших формальностей, які повинні бути здійснені до доставки вантажу, відправник додає до вантажної накладної необхідні документи або надає їх в розпорядження перевізника, і забезпечує його всією інформацією, якої він може потребувати. Перевізник не зобов'язаний перевіряти вірність і адекватність цих документів та інформації. Відправник несе відповідальність перед перевізником за будь-які збитки, заподіяні відсутністю, недостатністю чи невірністю таких документів та інформації, за винятком випадків незаконних дій або недбалості перевізника. Перевізник несе відповідальність як представник за наслідки втрати чи невірного використання документів, зазначених у вантажній накладній і доданих до неї або наданих в його розпорядження; сума відшкодування, яке сплачується перевізником, не повинна, однак, перевищувати ту, яка підлягала б сплаті у випадку втрати вантажу.

З наведених норм вбачається, що саме Відповідач зобов'язаний був забезпечити Позивача всіма документами та інформацією, необхідними для здійснення перевезення ввіреного ним вантажу, зокрема, фітосанітарним сертифікатом. При цьому відповідальність за будь-які збитки заподіяні відсутністю, недостатністю чи невірністю таких документів покладається на Відповідача як відправника. Позивач як перевізник несе відповідальність тільки за втрату документів чи невірне їх використання.

Також апеляційний суд не приймає доводи Відповідача про пошкодження вантажу з вини Позивача, оскільки Відповідачем не подано жодних доказів на підтвердження вказаних доводів.

Апеляційний суд не приймає доводи Відповідача, що штамп в розділі 24 товарно-транспортної накладної не може підтверджувати факт отримання вантажу, оскільки не містить підпису отримувача та не зазначено місця отримання вантажу з огляду на таке.

Відтиск печатки (штампу) підприємства, наявний зокрема на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції (у даному випадку підтвердження отримання вантажу). Дана правова позиція викладена Вищим господарським судом України у своїй постанові від 09.04.2013р. №5023/5085/12.

Також, Відповідач у судовому засіданні не заперечив факт доставки Позивачем вантажу одержувачу та не направляв Позивачу жодних зауважень щодо якості здійсненого перевезення.

Також Відповідач зазначив, що місцевий суд порушив норми процесуального права, оскільки не зазначив у своїй ухвалі від 25.04.2017р. присутність представника Відповідача у судовому засіданні, на підтвердження чого Відповідач просив витребувати журнал місцевого суду, у якому ведеться облік відвідувачів суду.

Апеляційний суд зазначає про відсутність необхідності витребування такого журналу, оскільки його дані можуть підтвердити тільки перебування певної особи у будівлі суду, а не у самому судовому засіданні.

Апеляційний суд також не приймає до уваги доводи Відповідача, що останній після вивантаження товару 30.08.16р. сплатив Позивачу кошти у сумі 4000,00 грн, оскільки з поданого платіжного доручення вбачається, що вказані кошти були сплачені платником ОСОБА_4 на користь отримувача ОСОБА_5, а не Позивача.

Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з Відповідача 1236,33 грн інфляційних втрат за період з вересня 2016 року по грудень 2016 року.

Згідно з ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Таким чином, враховуючи, що Відповідач прострочив виконання встановленого договором зобов'язання з оплати наданих послуг, вимоги Позивача про стягнення інфляційних втрат у сумі 1236,33 грн підлягають задоволенню за розрахунком Позивача.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції згідно з ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Хмарочос" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2017р. у справі № 910/2175/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2017р. у справі № 910/2175/17 залишити без змін.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко