РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2017Справа №910/6659/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ" ЄВРОПЕЙСЬКЕ БЮРО РЕСТРУКТУРИЗАЦІЇ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС-ФАРМА"

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО"

про стягнення 2952459,64 грн.,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС-ФАРМА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ" ЄВРОПЕЙСЬКЕ БЮРО РЕСТРУКТУРИЗАЦІЇ", Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО"

про визнання недійсним договору надання послуги факторингу № Ф100317/1 від 10.03.2017 року

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Сиротін Д.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - Кондратенко Т.М. (представник за довіреністю);

від третьої особи - Лабатюк Я.М. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення 2952459,64 грн., у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем зобов'язань з оплати за поставлений йому товар по Договору поставки від 18.11.2014 № 366, право вимоги за яким Позивач отримав на підставі укладеного з Третьою особою Договору надання послуги факторингу від 10.03.2017 № Ф100317/1.

Відповідач позов не визнав, пославшись на відсутність в нього заборгованості в розмірі 2952459,64 грн., оскільки частину боргу він сплатив Третій особі до отримання повідомлення про відступлення права вимоги, а ще частина була зарахована на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог між ним та Третьою особою. Водночас, у поданій зустрічній позовній заяві Відповідач просив визнати Договір факторингу недійсним, як такий, що суперечить ч. 1, 2, 5 ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Третя особа (Відповідач 2 за зустрічним позовом) надала письмові пояснення по справі, в яких зауважила на відсутності доказів зарахування зустрічних однорідних вимог та на дійсності Договору факторингу.

Відповідач 1 за зустрічним позовом вимоги не визнав, пославшись на відсутність обставин, що свідчили би порушення при укладенні спірного правочину наведених Позивачем норм законодавства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі укладеного 18.11.2014 між Третьою особою, як постачальником, та Відповідачем, як покупцем, Договору поставки № 366 (із укладеними до нього додатковими угодами та протоколом розбіжностей, що разом складають Договір поставки) приймався та залишився оплаченим не в повному обсязі товар, зокрема, на суму 2952459,64 грн., поставлений за період з 01.02.2017 по 10.03.2017.

Накладні про поставку товару зауважень не містять і докази наявності у Відповідача претензій щодо якості та/або комплектності поставленого Третьою особою за Договором поставки товару у матеріалах справи також відсутні.

Проте у встановлені Договором поставки строки та всупереч ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України Відповідач повністю за товар не розрахувався.

10.03.2017 між Позивачем, як фактором, та Третьою особою, як клієнтом, було укладено Договір надання послуги факторингу № Ф100317/1 (із додатками до нього та актом), за яким фактор зобов'язався передати грошові кошти в сумі 2952459,64 грн. у розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов'язався відступити факторові своє право грошової вимоги до Відповідача за Договором поставки в розмірі 2952459,64 грн.

На виконання умов Договору факторингу для здійснення факторингової операції Третьою особою було передано Позивачу згідно з Додатком від 10.03.2017 № 2 документи щодо відносин із Відповідачем по Договору поставки та на підтвердження непогашеної заборгованості в сумі 2952459,64 грн.

Отже, на підставі ст. 1077 ЦК України, за Договором факторингу Позивач отримав належне Третій особі право вимоги до Відповідача щодо невиконаних зобов'язань з оплати виконаних по Договору поставки на суму 2952459,64 грн.

Позивач повідомив Відповідача повідомленням від 20.04.2017 № 20/04 про вищеописане відступлення права вимоги Позивачу, що отримано Відповідачем 04.05.2017 (копія повідомлення з належними доказами направлення залучена до справи).

Водночас, обґрунтовуючи відсутність заборгованості за Договором поставки Відповідач послався на те, що із наявної заборгованості 1059959,73 грн. було сплачено Відповідачем Третій особі у період з 28.02.2017 по 17.03.2017, тобто до отримання повідомлення про відступлення права вимоги, а 1782602,60 грн. було зараховано шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог між Відповідачем та Третьою особою.

Утім, із доданих до матеріалів справи накладних та банківських виписок убачається, що станом на 10.03.2017 (дату укладення Договору факторингу) борг Відповідача за поставлений йому товар становив 3423959 грн., у зв'язку з чим, ураховуючи відсутність чіткого призначення платежу в платіжних дорученнях, сплачені Відповідачем за період з 28.02.2017 по 17.03.2017 грошові кошти в загальному розмірі 1059959,73 грн. були зараховані в рахунок погашення цієї заборгованості. Таким чином, передана за Договором факторингу заборгованість за Договором поставки в розмірі 2952459,64 грн. за поставлений у період з 01.02.2017 по 10.03.2017 товар станом на 10.03.2017 була дійсною та залишалася непогашеною.

Щодо посилань Відповідача на зарахування зустрічних однорідних вимог між ним та Третьою особою на суму 1782602,60 грн., то вони ґрунтуються на тому, що на підставі укладеного 23.03.2017 між ТОВ «Мові Хелс», як первісним кредитором, та Відповідачем, як новим кредитором, Договору відступлення права грошової вимоги № 23/03-17 останній набув до Третьої особи права грошової вимоги в розмірі 1782602,60 грн. за Договором поставки від 02.12.2014 № 38, укладеним між Третьою особою та ТОВ «Мові Хелс». Отримане право вимоги покладено Відповідачем згідно з заявою про залік зустрічних однорідних вимог від 23.03.2017 № 65/1 в якості зустрічної однорідної вимоги до Третьої особи.

Проте, належних та допустимих доказів направлення Третій особі даної заяви Відповідачем, у розумінні ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, до справи не додано, оскільки із експрес накладної Нової пошти від 24.03.2017 № 9000, на яку як на доказ послався Відповідач, не вбачається які саме документи були направлені Третій особі (у графі «вид вантажу» зазначено: «документи»), а графі «додаткова інформація» вказано, що відправлення під час приймання не оглядалося. Крім того, такий спосіб листування не співпадає зі звичаєм ділового обороту між цими сторонами, оскільки про відступлення права вимоги за відповідним Договором від 23.03.2017 № 23/03-17 Відповідач повідомляв Третю особу шляхом направлення повідомленням про відступлення рекомендованим листом із зворотнім повідомленням та з описом вкладення.

Поряд із цим, згідно зі ст. 601 ЦК України та ч. 3 ст. 203 ГК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Із аналізу наведених норм вбачається, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному з яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними; бути однорідними; строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Однак, дана заява про зарахування від 23.03.2017 № 65/1 наведеним вимогам чинного законодавства не відповідає, оскільки в заяві не вказано, по яким зобов'язанням здійснюється залік, тобто, зобов'язання з оплати товару по яким саме накладним за Договором поставки від 18.11.2014 № 366 припиняються у Відповідача, оскільки розмір боргу Відповідача більший, ніж вказаний для зарахування. Також у заяві невірно визначено строк виконання вимог за Договором поставки від 18.11.2014 № 366 (40 днів з дати поставки), оскільки згідно з п. 6.1. вказаної угоди такий строк установлений у 35 днів, а за накладними - у 45 днів з моменту отримання товару. Відтак, ураховуючи, що спірний товар поставлявся за період з 01.02.2017 по 10.03.2017, та Відповідачем не зазначено конкретних накладних на товар, по яким провадиться залік, установити настання строку щодо цих вимог не є можливим.

З огляду на наведене, станом на даний час з боку Відповідача рахується непогашеною заборгованість в сумі 2952459,64 грн. за отриманий по Договору поставки товар.

Розрахунок заборгованості судом перевірено та визнано обґрунтованим і арифметично правильним; її розмір є доведеним залученими Позивачем до справи доказами, а також відсутністю їх спростування з боку Відповідача.

Ураховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення 2952459,64 грн. за отриманий Відповідачем по Договору поставки від 18.11.2014 № 366 товар визнаються судом обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо вимог зустрічного позову про визнання Договору факторингу недійсним на підставі ч. 1, 2, 5 ст. 203, 215 ЦК України, то суд зазначає, що повноваження та відсутність будь-яких їх обмежень генерального директора ТОВ «Фрам Ко» Миронюка А.Г. підтверджуються витягом з ЄДР станом на 10.03.2017 (дату укладення оспорюваного правочину), що з урахуванням ч. 4 ст. 89 ЦК України, ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" є належним доказом підтвердження його повноважень .

Також не є доведеним посилання Позивача на порушення спірним правочином вимоги про заборону відступлення права вимоги без згоди боржника (Відповідача), що викладена в п. 12.5. Договору поставки, оскільки Позивач помилково ототожнює оспорюваний договір факторингу, дійсність якого згідно зі ст. 1080 ЦК України не залежить від наявності такої заборони на відступлення, з договором цесії.

Щодо відсутності спрямування Договору факторингу на реальне настання правових наслідків, то наведене Позивачем обґрунтування - перенесення строку сплати коштів за цим договором, не свідчить про його фіктивність, а є правом на визначення умов договору згідно з ст. 6, 627 ЦК України.

Таким чином, судом не встановлено факту невідповідності оспорюваного договору положенням чинного законодавства, у т.ч. і приписам ЦК України, на які посилається Позивач у зустрічній позовній заяві, внаслідок чого вимоги Позивача не підлягають задоволенню.

Інші доводи сторін, наведені у наданих суду позовах та відзивах, усних та письмових поясненнях, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні спору не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України по первісному позову покладається на Відповідача та у зв'язку з відмовою у задоволенні зустрічного позову покладається на Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС-ФАРМА" (м. Київ, вул. Олександра Мішуги, 3В, літера А; ідентифікаційний номер 16280214) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ" ЄВРОПЕЙСЬКЕ БЮРО РЕСТРУКТУРИЗАЦІЇ" (м. Київ, вул. Якіра, 10а, оф. 12; ідентифікаційний номер 39704 (два мільйони дев'ятсот п'ятдесят дві тисячі чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 64 коп. заборгованості, а також 44286 (сорок чотири тисячі двісті вісімдесят шість) грн. 89 коп. судового збору.

Видати наказ.

У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.09.2017

Суддя Сташків Р.Б.