ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2017 р. Справа № 922/2261/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Гребенюк Н. В., суддя Істоміна О.А.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 (дов. б/н від 06.04.2017)

3-ї особи на стороні позивача - ОСОБА_1 (дов. б/н від 15.06.2017)

відповідача - ОСОБА_2 (дов. № 08-11/180/2-16 від 12.01.2017)

третіх осіб та стороні відповідача - не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Обєднання садівничих товариств Дружба колективів, м.Харків, (вх. №2588 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 18.07.17 у справі № 922/2261/16

за позовом Об'єднання садівничих товариств "Дружба колективів", м. Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 товариство "Олексіївська долина", м. Харків

до Харківської міської ради, м. Харків,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42

про часткове скасування рішення

ВСТАНОВИЛА:

Об'єднання садівничих товариств "Дружба колективів" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про скасування рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 28.03.1996 в частині передачі у приватну власність земельних ділянок №№ 574, 575, 577, 579, 584, 587, 588, 589, 590, 590а, 593, 596, 597, 600, 602, 606а, 607, 612а, 622, 644а, 644б, 645 (згідно додатку №1 до рішення) та в частині передачі в постійне користування земельних ділянок №№ 580б, 589а, 581, 582, 585, 599, 600а, 606, 610, 613, 617, 617а, 619а (згідно додатку №2 до рішення) по пр. Леніна, 65, для ведення садівництва.

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.09.2016, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.01.2017, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.05.2017 касаційну скаргу Об'єднання садівничих товариств "Дружба колективів" задоволено, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 та рішення господарського суду Харківської області від 05.09.2017 у справі №922/2261/16 господарського суду Харківської області скасовано; справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Об'єднання садівничих товариств "Дружба колективів" звернулося до господарського суду Харківської області з заявою про зменшення позовних вимог, в якій просило суд скасувати рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 28.03.1996 в частині передачі у приватну власність земельних ділянок №№ 574, 575, 577, 579, 584, 587, 588, 589, 590, 590а, 596, 597, 600, 606а, 622, 644а, 645 (згідно додатку №1 до рішення) та в частині передачі в постійне користування земельних ділянок №№ 589а, 581, 582, 585, 600а, 606, 613, 617, 617а, 619а (згідно додатку №2 до рішення) по пр. Леніна, 65, для ведення садівництва.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.07.2017 у справі №922/2261/16 (суддя Чистякова І.О.) відмовлено в задоволенні позову повністю.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги (з урахуванням поданих уточнень) задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована посиланням на те, що Об'єднання садівничих товариств "Дружба колективів" є постійним користувачем спірних земельних ділянок, а спірне рішення прийнято з порушенням актів цивільного законодавства, зокрема, передача земельних ділянок здійснювалась місцевою радою без попереднього вилучення (викупу) у постійного користувача землями, якими є позивач.

Позивач не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Об'єднання садівничих товариств "Дружба колективів" та Товариство садоводів "Дружба колективів" не є однією і тією ж юридичною особою, посилаючись при цьому на рішення господарського суду Харківської області від 17.07.2017 у справі № 922/1753/16; копію статуту обєднаного товариства колективу садоводів «Дружба колективів»; статутні документи Об'єднання садівничих товариств "Дружба колективів".

Крім того, позивач надав письмові пояснення з приводу непоширення на правовідносини між сторонами позовної давності.

Представник відповідача в судовому засіданні з наведеними позивачем доводами не погоджується, вважає рішення законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на неї та письмових поясненнях доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін та третьої особи, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Позивач, звернувся до суду з позовною заявою про скасування рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 28.03.1996 в частині передачі у приватну власність земельних ділянок №№ 574, 575, 577, 579, 584, 587, 588, 589, 590, 590а, 596, 597, 600, 606а, 622, 644а, 645 (згідно додатку №1 до рішення) та в частині передачі в постійне користування земельних ділянок №№ 589а, 581, 582, 585, 600а, 606, 613, 617, 617а, 619а (згідно додатку №2 до рішення) по пр. Леніна, 65, для ведення садівництва.

Свої вимоги обґрунтував тим, що існування на даний час рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 28.03.1996 року №257 в частині, що оспорюється, порушує його права та інтереси, з огляду на те, що робить не визначеним статус земель, адже моменту набуття приватної власності (та права постійного користування) ще не виникло та і виникнути вже не може, з огляду на те, що громадяни не є членами Садівничого товариства Олексіївська долина, яке входило до масиву садівничих товариств «Дружба колективів», а отже не підпадають під вказану категорію осіб. Крім того, вказане рішення є таким, що порушує право позивача реалізувати в повній мірі свої правомочності, як користувача, що передбачені главою 15 Земельного кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, встановивши при цьому, що на час виникнення спірних правовідносин позивач не був власником або користувачем спірних земельних ділянок, а також позивач не є тією ж самою особою, якій згідно рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих №15-4 від 19.01.1960 року було дозволено оформлення відводів участка землі за списком товариства.

З висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог погоджується колегія суддів.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією України і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами у відповідності до ст.74 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих №15-4 від 19.01.1960 року було вирішено:

1) Задовольнити клопотання товариства садоводів Дружба колективів та дозволити йому оформити відвод участка землі за списком товариства, який погоджений виконкомом Дзержинської Райради депутатів трудящих 18 грудня 1959р.

2) Головному архітектору міста відвести участки в натурі, а начальнику Міськжитлоуправління оформити відводи, склавши договір з товариством садоводів Дружба колективів на весь масив садів. Всі попередні рішення Міськвиконкому про відвод участків окремим підприємствам відмінити та закріпити весь масив садів за правлінням Дружба колективів.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих №68 від 08.02.1961р. було вирішено:

1) Затвердити поданий Управлінням головного архітектора міста проект червоних ліній земельної ділянки колективних фруктових садів на пос. Олексіївка.

2) Головному архітектору міста винести червоні лінії в натурі та закріпити їх геодезичними знаками та скласти план.

Договором від 15.03.1961 року, укладеним між Міськжитлоуправлінням та Товариством садоводів Дружба колективів Дзержинського р-ну м. Харкова, останньому було надано в безстрокове (постійне) користування земельну ділянку в м. Харкові, пос. Олексіївка.

Відповідно до п. 5 Постанови Верховної ОСОБА_5 ОСОБА_43 РСР "Про порядок введення в дію Земельного кодексу ОСОБА_43 РСР" від 18.12.1990 № 562-XII громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Земельний кодекс ОСОБА_43 РСР 1990 року (чинний на час прийняття спірного рішення виконкому) закріпив право колективної і приватної власності громадян на землю, зокрема право кооперативів громадян ОСОБА_43 РСР на отримання земельних ділянок для ведення колективного садівництва.

Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств (ст. 5).

Як вбачається з договору про надання земельної ділянки в безстрокове користування від 15.03.1961 року він був укладений з Товариством садоводів "Дружба колективів", яке було зареєстроване у 1958 році.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Об'єднання садівничих товариств "Дружба колективів", яке є позивачем у даній справі, було зареєстровано 11.12.2000 та 20.11.2006 за № 1 030775 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що у відомостях про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована особа (позивач), Товариство садоводів "Дружба колективів" не значиться, зазначена інформація також відсутня і у статуті об'єднання садівничих товариств "Дружба колективів".

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно ч.2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа.

Ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", визначено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Отже, об'єднання садівничих товариств "Дружба колективів" не є правонаступником Товариства садоводів "Дружба колективів", а також не є тією ж самою особою, оскільки згідно відомостей з Єдиного державного реєстру позивача як юридичну особу було зареєстровано 11.12.2000 року.

Крім того, у листі Департаменту територіального контролю Харківської міської ради за вих. №2028/0/226-16 від 08.06.2016 повідомлено заявника про те, що 29.03.2016 керівництво ОСТ "Дружба колективів" звернулось на ім'я Харківського міського голови з заявою про надання в постійне користування земельної ділянки під нежилими будівлями та спорудами по пр. Науки, 65, для обслуговування садівничих товариств "Дружба колективів" (т.2 а.с.27).

У довідці Харківської регіональної філії Державного підприємства "Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" про правовий статус земельної ділянки за вих. №6847 від 16.11.2007 (т.3 арк.191), яка була видана позивачу, зазначено, що згідно Книг реєстрації державних актів на право власності на землю громадян, юридичних осіб та договорів оренди, постійного та тимчасового користування землею по м. Харкову за період з 1995 по 2007 рік, право власності чи користування землею за Об'єднанням садівничих товариств "Дружба колективів" (ідентифікаційний код 23142049) в Державному реєстрі земель не зареєстровано.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази того, що на час виникнення спірних правовідносин позивач був власником або користувачем спірних земельних ділянок, а отже відсутні підстави вважати, що позивач є тією ж самою особою, якій згідно рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих №15-4 від 19.01.1960 року було дозволено оформлення відводів земельних ділянок за списком товариства.

Посилання відповідача на рішення господарського суду Харківської області від 17.07.2017 у справі № 922/1753/16, в якому суд першої інстанції дійшов до висновку, що товариство садоводів "Дружба колективів", рада масиву садівничих товариств "Дружба колективів", об'єднанням садівничих товариств "Дружба колективів" є однією юридичною особою, колегія суддів відхиляє, оскільки дане рішення не має преюдиціального значення для вирішення даного господарського спору, а висновки суду першої інстанції у справі № 922/1753/16 не є обовязковими для суду апеляційної інстанції.

Матеріали справи свідчать про те, що рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 28.03.1996р. №257 (далі спірне рішення) про передачу у приватну власність земельних ділянок, було вирішено, зокрема Передати громадянам України, які являються членами садівничих товариств масиву Дружба колективів, згідно з додатком, у приватну власність земельні ділянки по пр. Леніна, 65 для ведення садівництва.

Предметом спору у даній справі є скасування рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 28.03.1996 в частині передачі у приватну власність земельних ділянок №№ 574, 575, 577, 579, 584, 587, 588, 589, 590, 590а, 596, 597, 600, 606а, 622, 644а, 645 (згідно додатку №1 до рішення) та в частині передачі в постійне користування земельних ділянок №№ 589а, 581, 582, 585, 600а, 606, 613, 617, 617а, 619а (згідно додатку №2 до рішення) по пр. Леніна, 65, для ведення садівництва.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами, що регулюють земельні відносини.

Чинний Земельний кодекс України є одним із таких законів, норми якого встановлюють підстави набуття права на землю шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ст. 116 ЗК України).

Як вказано у абз. 2 п. 1 Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Відповідно до частини 1 статті 22 та частини 1 статті 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 (в редакції від 05.05.1993) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Разом з цим, чинний Земельний кодекс України серед підстав набуття права на землю громадянами та юридичними особами не називає оформлення чи переоформлення прав на земельні ділянки.

Суд зазначає, що невикористання фізичними особами можливості оформлення земельної ділянки у встановленому порядку та відсутність реєстрації речових прав на земельні ділянки, а також виключення зазначених осіб з членів кооперативу в подальшому не можуть вважатися підставою для скасування рішення виконавчого комітету.

Тому саме лише посилання позивача на відсутність відомостей про державну реєстрацію речових прав на земельні ділянки в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також на відповідь Управління Держгеокадастру у м. Харкові про те, що державні акти на них не видавалися та не обліковуються у цьому органі, не може вважатися безумовною підставою для скасування оскарженого рішення.

До того ж, відповідно до листів Управління, які надані позивачем до позовної заяви, інформація обліковується станом на 29.12.2012, а доказів того, що особи, визначені в додатку до спірного рішення або їх спадкоємці не звертались для оформлення права на земельні ділянки з 30.12.2012 до моменту звернення позивача з даним позовом до суду матеріали справи не містить і даного факту позивачем належними доказами не підтверджено.

Суд зазначає, що частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 р. під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №3-649гс15.

Як вбачається з оскарженого рішення виконавчого комітету земельні ділянки відносяться до земель садівництва, серед яких визначені землі для ведення індивідуального садівництва (код КВЦПЗ - 01.05) та землі для ведення колективного садівництва (код КВЦПЗ - 01.06), що підтверджусь Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548.

Згідно зі статтею 36 Земельного кодексу України до земель загального користування садівницького товариства належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами загального користування. Землі загального користування садівницького товариства безоплатно передаються йому у власність за клопотанням вищого органу управління товариства до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування на підставі документації із землеустрою, за якою здійснювалося формування земельних ділянок або технічної документації землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Приватизація земельної ділянки громадянином - членом садівницького товариства здійснюється без згоди на те інших членів цього товариства.

Враховуючи те, що землі загального користування згідно з Класифікацією відносяться до земель для ведення колективного садівництва (код КВЦПЗ -01.06), а землі, які були надані громадянам - третім особам на підставі оскаржуваного рішення виконавчого комітету відносяться до земель для ведення індивідуального садівництва (код КВЦПЗ - 01.05), порушення прав позивача в даному випадку не вбачається, так як право на приватизацію цих земельних ділянок мають виключно громадяни - члени садівничого товариства без згоди на це інших його членів чи садівничого товариства.

При цьому, невикористання фізичними особами можливості на приватизацію цих земельних ділянок, а також виключення зазначених осіб з членів кооперативу в подальшому не можуть вважатися безумовною підставою для скасування рішення виконавчого комітету.

Згідно з вищенаведеним, позивачем не обґрунтовано в чому саме полягає порушення прав, які фактично не існують, чи інтересів позивача - Об'єднання садівничих товариств «Дружба колективів» внаслідок невиконання третіми особами зазначеного рішення виконавчого комітету стосовно оформлення права власності на земельні ділянки, чи його невідповідність вимогам закону.

Колегія суддів зазначає, що деякі треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, які залучені до участі у справі на стороні відповідача померли, докази чого містяться в матеріалах справи, проте, наявні спадкоємці, які прийняли спадщину і в них наявне право на оформлення відповідних земельних ділянок у приватну власність. Разом з тим, у матеріалах справи наявні докази, що спадкоємці є учасниками садового товариства на підставі відповідних заяв та рішень.

Слід зазначити, що посилання позивача на те, що має місце невиконання обовязків з боку учасників садового товариства, зокрема, несплата членських внесків не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення ради та позбавлення осіб правомірного очікування оформлення права власності.

За таких обставин, позовні вимоги Об'єднання садівничих товариств "Дружба колективів" не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, а також наявності правових підстав для скасування рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 28.03.1996 в частині передачі у приватну власність земельних ділянок №№ 574, 575, 577, 579, 584, 587, 588, 589, 590, 590а, 596, 597, 600, 606а, 622, 644а, 645 (згідно додатку №1 до рішення) та в частині передачі в постійне користування земельних ділянок №№ 589а, 581, 582, 585, 600а, 606, 613, 617, 617а, 619а (згідно додатку №2 до рішення) по пр. Леніна, 65, для ведення садівництва.

Щодо клопотання відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У п.2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29 травня 2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" господарським судам України роз'яснено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи те, що позивачем не доведено, що його право або охоронюваний законом інтерес порушене, відсутні підстави для застосування позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов'язок доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, позивачем не надано доказів порушення оскаржуваним рішенням його прав та інтересів, а також не доведена невідповідність спірного акту вимогам законодавства, у звязку з чим правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга Обєднання садівничих товариств Дружба колективів не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 18.07.2017 року по справі № 922/2261/16 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Обєднання садівничих товариств Дружба колективів залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 18.07.2017 у справі № 922/2261/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Істоміна О.А.