ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2017 р. Справа № 911/2222/17

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача ОСОБА_7 (дов. № 3-06/2017 від 21.06.2017);

від відповідача ОСОБА_4 (дог. б/н від 04.09.2017).

Обставини справи:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач) про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 5,1427 га, яка знаходиться на території Шкарівської сільської ради та належить позивачу на підставі договору оренди земельної ділянки від 14.07.2004, шляхом припинення незаконних дій та зобов'язання відновити огорожу земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що земельна ділянка відповідача, накладається на земельну ділянку, яка знаходиться у повному володінні та користуванні позивача з 2004 року. Враховуючи, що відповідач намагається здійснити захоплення та будівництво на зазначеній земельній ділянці позивача та/або здійснити її продаж, позивач звернувся з позовом до суду.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.07.2017 порушено провадження у справі № 911/2222/17, справу призначено на 08.09.2017.

08.09.2017 до канцелярії господарського суду Київської області від відповідача надійшло заперечення на позовну заяву б/н від 07.09.2017 (вх. № 18780/17 від 08.09.2017), згідно якого останній визнав позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, яке прийнято судом.

15.09.2017 до канцелярії господарського суду Київської області від позивача в порядку ст. 67 Господарського процесуального кодексу України подано клопотання (вх. № 142/17 від 15.09.2017), згідно якого останній просив суд в порядку забезпечення позову заборонити Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти будь-які дії, в тому числі проводити будівництво, укладення будь-яких договорів, стосовно земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 0,6 га, яка знаходиться на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Згідно ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" № 16 від 26.12.2011 передбачено, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК). Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

У судовому засіданні 15.09.2017 суд, розглянувши заяву позивача про заборону Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти будь-які дії, в тому числі проводити будівництво, укладення будь-яких договорів, стосовно земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 0,6 га, яка знаходиться на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, вирішив відмовити у її задоволенні, оскільки заявником не доведено суду наявності підстав для застосування таких заходів до забезпечення позову.

У судовому засіданні 15.09.2017 представник позивача повністю підтримав позов, представник відповідача заперечив проти задоволенню позовну у повному обсязі.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

14.07.2004 між Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області (Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець зобов'язався надати в оренду, а орендар - прийняти в строкове платне володіння і користування земельну ділянку, що перебуває в державній власності і розміщена на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області загальною площею 5,1427 га, для обслуговування існуючої виробничої бази на території Шкарівської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний договір зареєстрований у Київському регіональному центрі державного земельного кадастру, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 21.07.2004 за № 50.

На підставі акту прийому-передачі земельної ділянки (а.с. 19 на звороті) позивач отримав в оренду вказану земельні ділянку.

Позивач посилається на те, що згідно зведеного кастрованого плану земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 (а.с. 22-23), складеного на замовлення заявника у 2016 році геодезистом ОСОБА_5, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 0,6 га, яка знаходиться на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області повністю накладається на земельну ділянку площею 5,11427 га, що знаходиться в володінні та користуванні позивача з 2004 року.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач вказує на те, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.12.2015, укладеного між гр. ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_2 відповідач є власником земельної ділянки площею 0,6000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої за адресою: Київська обл., Шкарівська сільська рада.

Право власності на вказану земельну ділянку було зареєстровано в установленому законом порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.12.2015 (а.с. 81).

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 119) станом на момент судового розгляду справи ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,6 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: Київська обл., Білоцерківський р., с/рада Шкарівська.

Суд встановив, що згідно довідки Управління Держземагенства у Білоцерківському районі № 067/534 від 03.08.2015 (а.с. 84) відповідно до офіційних відомостей з національної кадастрової системи України інформація про накладання спірних земельних ділянок відсутня.

Предметом позову є вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 5,1427 га, яка знаходиться на території Шкарівської сільської ради та належить позивачу на підставі договору оренди земельної ділянки від 14.07.2004, шляхом припинення незаконних дій та зобов'язання відновити огорожу земельної ділянки.

Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю (ст. 152 Земельного кодексу України).

Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (ст. 396 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 34 ГПК України).

Позивачем, належними та допустимими доказами, у розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, не доведено суду того, що відповідачем порушено право позивача на користування земельною ділянкою загальною площею 5,1427 га, яка знаходиться на території Шкарівської сільської ради шляхом встановлення відповідачем огорожі, оскільки як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.12.2015 (а.с. 81) та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 119) станом на момент судового розгляду справи відповідач є власником земельної ділянки площею 0,6 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: Київська обл., Білоцерківський р., с/рада Шкарівська, а відтак вправі самостійно господарювати на ній.

Посилання позивача на те, що згідно зведеного кастрованого плану земельної ділянки ФОП ОСОБА_1 (а.с. 22-23), складеного на замовлення заявника у 2016 році геодезистом ОСОБА_5, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1, загальною площею 0,6 га, яка знаходиться на території Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області повністю накладається на земельну ділянку площею 5,11427 га, що знаходиться у володінні та користуванні позивача з 2004 року оцінюються судом критично, оскільки згідно довідки Управління Держземагенства у Білоцерківському районі № 067/534 від 03.08.2015 (а.с. 84) відповідно до офіційних відомостей з національної кадастрової системи України інформація про накладання спірних земельних ділянок відсутня.

Доводи позивача щодо спроб відповідача захопити земельну ділянку позивача силовими шляхом не знайшли свого підтвердження у процесі судового розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 5,1427 га, яка знаходиться на території Шкарівської сільської ради та належить позивачу на підставі договору оренди земельної ділянки від 14.07.2004, шляхом припинення незаконних дій та зобов'язання відновити огорожу земельної ділянки є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено: 19.09.2017

Суддя П.В.Горбасенко