ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.09.2017 Справа № 920/784/17

За позовом Свято-Миколаївської релігійної громади (парафії) м. Лебедин Сумської області Сумської єпархії Української православної церкви (м. Лебедин, Сумська область)

до відповідача Лебединської міської ради (м. Лебедин, Сумська область)

про визнання права власності за набувальною давністю.

Суддя О.Ю. Резніченко

Представники:

від позивача ОСОБА_1, довіреність від 28.06.2017,

від відповідача ОСОБА_2, довіреність № 1 від 03.01.2017.

У засіданні брали участь секретар судового засідання Сидорук А.І.

Суть спору: Позивач просить суд визнати право власності за набувальною давністю на обєкти, які розташовані по вул. Щербакова, 3, м. Лебедин, Сумська область, а саме: житловий будинок, під літ. «А» (деревяний, обкладений цеглою, 1902 року побудови), загальною площею 143 кв.м., житловою площею 97,9 кв.м.; прибудову (цегляну), під літ. «А1»; літню кухню (цегляну), під літ. «Г»; сарай (цегляний), під літ. «В»; огорожу металеву; цеглу «№1-2».

Представник позивача в судовому засіданні усно зазначив, що наполягає на задоволенні позовних вимог та зазначає, що КП «Бюро технічної інвентаризації виконавчого комітету Лебединської міської ради» відмовило позивачу в реєстрації права власності на спірне майно, проте безпосередньо до відповідача по справі з будь-якими заявами, а саме стосовно спірного майна, позивач не звертався.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, проте представник позивача усно зазначив, що проти позовних вимог заперечує. Крім того, зазначив, що спірним майном користується фізична особа ОСОБА_3, який також може претендувати на спірний обєкт. Представник відповідача зазначив, що позивач до відповідача не звертався з жодними заявами стосовно спірного майна.

Відповідач надав для долучення до матеріалів справи копію будинкової книги та довідки ПАТ «Сумиобленерго» на підтвердження факту, що спірним майном користується фізична особа ОСОБА_3

Суд залучив вищезазначені документи до матеріалів справи.

В судовому засіданні представники сторін зазначили, що будь-які клопотання та додаткові докази по справі у них відсутні.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням виконавчого комітету Лебединської районної ради народних депутатів № 92 від 10 травня 1989 року приміщення, розташоване по вул. Щербакова, 3 у м. Лебедин, яке перебувало на балансі Сумського обласного обєднання «Зооветснаб», передано у розпорядження Миколаївській релігійній організації.

Житловий будинок по вул. Щербакова, 3, м. Лебедин Сумської області побудований у 1902 році. Крім цього, були збудовані добудова, сараї, літня кухня. Дане майно розташоване поруч з Миколаївською церквою та за час її діяльності використовувалось громадою для проживання богослужителя.

Відповідно до довідки Сумського єпархіального управління від 04.05.2017, починаючи з 1989 року, позивач відкрито та безперервно володіє нерухомим майном за вищезазначено адресою, утримує його, піклується про його збереження та цілісність.

Згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації виконавчого комітету Лебединської міської ради» № 203 право власності на житловий будинок № 3 по вул. Щербакова, м. Лебедин Сумської області станом на 31.12.2012 не зареєстровано та згідно технічного паспорту спірні обєкти не є самочинно збудованими.

Враховуючи, що позивач безперешкодно, безперервно та відкрито користується вищезазначеним майном, то він звернувся до суду з даним позовом, відповідно до ст. 344 ЦК України (Набувальна давність).

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки:

Відповідно до приписів частин першої та четвертої ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник, або особа, яка вважає себе власником майна, якщо попередній власник не відомий - орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають в сукупності значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності; відкритість, давність, безперервність володіння; те, що майно може бути обєктом набувальної давності.

По-переше, щодо добросовісності заволодіння позивачем спірним об'єктом та безтитульності володіння, то:

Норми статті 344 ЦК про набувальну давність не підлягають застосуванню, а право власності за давністю володіння не може предявити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником, оскільки у такого володільця право на чуже майно має похідний та обмежений характер, а право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Як зазначає сам позивач, спірне майно було передано позивачу виконавчим комітетом Лебединської районної ради народних депутатів позивачу у розпорядження для постійного користуванняі.

Фактично позивач користується спірним майном на законних підставах (є титульним володільцем), позивачу спірні приміщення були виділені уповноваженими органами. Перебування спірного майна у позивача не є підставою правомірності (добросовісності) набуття права власності на спірний об'єкт, в розумінні ст. 344 ЦК України, що виключає можливість визнання за позивачем права власності на спірне майно за набувальною давністю.

По-друге, стосовно порушення прав позивача відповідачем, то:

Згідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження. Змістом позову є спір про право. Предмет спору - матеріально-правовий обєкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем та відповідачем. Пасивну підставу позову становлять факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на заперечення права позивача або утвердження за собою права, яке йому не належить.

Позивачем жодним чином не доведено, відповідно до ст. ст.. 32-34 ГПК України, факт наявності спору між сторонами та порушення (яким чином відбулось таке порушення) саме з боку відповідача,

По-третє, стосовно інших осіб, які можуть претендувати на спірне майно, то:

Існують інші особи, які можуть претендувати на вищезазначене майно, що підтверджене відповідачем, а саме, що майном користується фізична особа - ОСОБА_3 Вищезазначеною особою укладено договір про користування електричною енергією на спірному обєкті, а також здійснено запис до будинкової книги.

Отже, зазначені фактичні обставини свідчать про: відсутність між сторонами спору, відповідачем права позивача не порушені, позивач до відповідача в позасудовому порядку не звертався, майном позивач користувався за наявності правової підстави, існують інші особи, які можуть претендувати на спірний обєкт. Позивач фактично просить суд встановити факт, однак ГПК України передбачено розгляд спорів лише у позовному провадженні.

Тому, не підлягає задоволенню вимога позивача про визнання права власності за набувальною давністю, оскільки такі вимоги є неправомірними і необгрунтованими.

Також, відповідно до ЦК України та ГК України державні органи та органи місцевого самоврядування, які управляють державним та комунальним майном, мають право надавати майно у власність, тощо, а тому позивач не позбавлений права звертатись до власника майна у позасудовому порядку, для вирішення питання про набуття права власності.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК Українит при відмові у позові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову - відмовити.

Повне рішення складено 08.09.2017.

Суддя ОСОБА_4