ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06 вересня 2017 р. Справа № 903/567/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Комплекс Агромарс, с. Гаврилівка, Вишгородський р-н., Київська обл.

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Континіум-Трейд, м. Луцьк

про стягнення 1 504 247 грн. 37 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Представники:

від позивача: н/з

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність від 15.08.2017 року

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

Суть спору: позивач - ТОВ "Комплекс Агромарс" просить стягнути з відповідача ТОВ "Континіум-Трейд" 1 517 753 грн. 47 коп., з яких 27 012 грн. 20 коп. пені, 3 571 грн. 31 коп. 3% річних, 1 487 169 грн. 96 коп. інфляційних втрат та судові витрати по справі.

Позовна заява обгрунтована невиконанням відповідачем взятих на себе згідно договору поставки №191/2015/КАМ/0 від 20.03.2015 року зобов'язань по оплаті поставленого товару.

У судовому засіданні 22.08.2017 року за клопотанням позивача, підтриманим відповідачем, оголошено перерву до 06.09.2017 року для надання можливості сторонам укласти мирову угоду та подати її на затвердження суду.

Мирова угода на адресу суду не надходила.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, в межах повноважень, наданих довіреністю, представник позивача ОСОБА_2 06.09.2017 року подала заяву про зменшення позовних вимог в частині нарахування пені, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача 1 504 247 грн. 37 коп., з яких 13 506 грн. 10 коп. пені, 3 571 грн. 31 коп. 3% річних, 1 487 169 грн. 96 коп. інфляційних втрат.

Згідно п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Зменшення позовних вимог не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів, прийняте судом, тому має місце нова ціна позову - 1 504 247 грн. 37 коп..

Позивач у поясненнях №333 від 04.09.2017 року позовні вимоги підтримує, зазначає, що в постанові Пленуму ВГС України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 року №14 не вказано про застосування будь-яких обмежень періодів щодо нарахування 3% та інфляційних втрат. Лист Верховного Суду України від 03.04.197 року №62-97р не є нормою права та не є обов'язковим до виконання на території України для всіх суб'єктів господарювання. У клопотаннях (вх№01-54/8094/17, №01-54/8078/17, №01-66/165/17) строк розгляду справи просить продовжити на 15 днів та відкласти розгляд справи у зв'язку зі зменшенням позовних вимог та неотриманням судом та відповідачем оригіналів надісланих документів. Зазначає, що господарським судом Волинської обалсті не заброньовано час з господарським судом Київської області для проведення судового засідання 06.09.2017 року в режимі відеоконференціі у зв'язку з чим явка представника позивача не забезпечена. Крім того, відсутня інформація про дату та час проведення судового засідання. Просить наступне судове засідання проводити в режимі відеоконференції. проведення якої доручити господарському суду Київської області.

Відповідач у додаткових поясненнях від 06.09.2017 року зазначає, що перевіривши розрахунгки позивача, у зв'язку з неправильним методом нарахування позивачем, зокрема, інфляційні втрати нараховуються в цілому на місяць, а не на конкретні дати, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 13 467 грн. 55 коп., інфляційних втрат в сумі 1 511 540 грн. 79 коп., 3% в сумі 422 грн. 44 коп.. Клопотання позивача про продовження строків розгляду справи та відкладення судового засідання заперечує, оскільки з заявою про зменшення позовних вимог та долученими позивачем до матеріалів позовної заяви додатковими доказами ознайомлений, а відкладення призведе лише до необгрунтованого затягування розгляду справи.

Клопотання позивача про відкладення розгляду справи відхилене судом як необгрунтоване.

Заяви позивача про зменшення позовних вимог, долучення документів до матеріалів справи надійшли на адресу суду 06.08.2017 року, представник відповідача ознайомлений з їх змістом, у зв'язку з чим причини, вказані позивачем у клопотанні, відпали.

У зв'язку з відмовою у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, клопотання позивача про продовження строку розгляду справи на 15-ть днів не підлягає задоволенню.

Щодо твердження представника позивача щодо незабезпечення господарським судом проведення судового засідання в режимі відеоконференції та відсутності інформації щодо дати та часу судового засідання слід зазначити наступне.

Представник позивача повідомлений про дату та час проведення даного судового засідання (тобто 06.09.2017 року) безпосередньо у судовому засіданні 22.08.2017 року, яке проводилось у режимі відеоконференції.

Відповідно до ст. 74-1 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони, третьої особи, прокурора, іншого учасника судового процесу може постановити ухвалу про їх участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. У клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в обов'язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за сім днів до дня проведення судового засідання, в якому відбуватиметься така участь. Питання про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції вирішується господарським судом за наявності відповідного клопотання або за власною ініціативою не пізніш як за п'ять днів до дня проведення такого судового засідання.

Клопотання позивача про проведення судового засідання 06.09.2017 року в режимі відеоконференції на адресу господарського суду Волинської області не надходило. Підстави для проведення судового засідання в режимі відеокоференції за ініціативою господарського суду Волинської області відсутні, оскільки явка представників сторін у судове засідання не визнавалась судом обов'язковою.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що норми ст. 38 ГПК України щодо обовязку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе згідно ст. 75 ГПК України розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

20.03.2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір поставки №191/2015/КАМ/0 (а.с. 12-19).

Згідно п. п. 2.1, 2.2, 4.3, 6.1, 8.1.1, 8.2.1, 10.5, 13.1, 13.2 договору з врахуванням протоколу розбіжностей №191/2015/КАМ/0 від 20.03.2015 року позивач поставляє і передає у власність на підставі замовлення, здійсненого відповідно до специфікації, яка діяла на момент направлення замовлення покупцем, а відповідач приймає та оплачує відповідно до умов даного договору товар, асортимент, кількість якого вказується у замовленні та накладній. Поставка товару здійснюється товарними партіями відповідно до замовлення покупця. Замовлення може подаватись, зокрема, шляхом надсилання листа, факсу, e-mail, ін.. Ціна товару вказується у замовленні на підставі специфікації, яка діє на момент відправлення замовлення. Покупець здійснює оплату за поставлений товар шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 7-ми днів з моменту поставки. В разі несвоєчасної оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2015 року, а в частині взаєморозрахунків до повного та належного виконання сторонами своїх зобов'язань. Строк дії договору вважається автоматично продовженим на 1 рік якщо від жодної із сторін за місяць до закінчення строку дії договору не надійшла вимоги про його припинення.

Договір не був предметом судового розгляду, докази про його розірвання чи зміну умов в матеріалах справи відсутні, отже є чинним на день розгляду справи.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з договору. Між сторонами зобовязання виникли з договору поставки від 20.03.2015 року №191/2015/КАМ/0.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу товар на загальну суму 4 993 407 грн. 27 коп., що підтверджується видатковими накладними, актами прийому-передачі продукції (том1, а.с. 187-250, том 2, а.с. 1-250, том 3, а.с. 1-17).

Відповідач зобов'язання щодо оплати виконав, проте з порушенням строків, встановлених договором.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Позивач просить стягнути з відповідача 3 571 грн. 31 коп. 3% річних.

Проте, здійснивши перерахунок 3% річних за допомогою системи розрахунків ТОВ "Ліга Закон", суд дійшов висновку, що підставними та підлягають до стягнення з відповідача 3 148 грн. 87 коп. згідно контррозрахунку відповідача.

У позові на суму 422 грн. 44 коп. 3% річних слід відмовити у зв'язку з помилкою позивача в нарахуванні.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1 487 169 грн. 96 коп. інфляційних втрат, нарахованих за кожен день прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ГПК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно листа Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 р. не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов'язань.

Відповідно до п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97 р.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 р., відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату від 27.07.2007 р. № 265 «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов'язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов'язання, за період з моменту виникнення обов'язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов'язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Згідно п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (що підтверджується постановою Вищого господарського суду України № 23/466 від 05.04.2011 р. та листом Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» № 62- 97р від 03.04.1997 р.).

Таким чином, здійснивши перерахунок інфляційних втрат за допомогою системи розрахунків ТОВ "Ліга Закон", суд дійшов висновку, що підставними та підлягають до стягнення з відповідача 6 575 грн. 57 коп. згідно контррозрахунку відповідача.

У позові на суму 1 480 594 грн. 39 коп. слід відмовити у зв'язку з помилкою позивача у нарахуванні.

Згідно ст. ст. 1, 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нараховані позивачем 13 506 грн. 10 коп. пені визнані відповідачем, підставні і підлягають до стягнення з відповідача згідно п. 10.5 договору.

Позивач у заяві про зменшення позовних вимог просить повернути надмірно сплачений судовий збір в сумі 202 грн. 59 коп..

Відповідно до ч. 2 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи зменшення ТОВ "Комплекс Агромарс" розміру позовних вимог, заява позивача про повернення надлишково сплаченої суми судового збору підлягає задоволенню.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог в сумі 348 грн. 46 коп. відповідно до ст. 49 ГПК України слід віднести на нього.

Господарський суд, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України , -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Континіум-Трейд" (м. Луцьк, пр. Соборності, 43, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (Київська обл., Вишгородський р-н., с. Гаврилівка, )

- 13 506 грн. 10 коп. пені, 3 148 грн. 87 коп. 3% річних, 6 575 грн. 57 коп. інфляційних втрат та 348 грн. 46 коп. в повернення витрат по сплаті судового збору, а всього: 23 579 грн. 00 коп. (двадцять три тисячі п'ятсот сімдесят дев'ять грн. 00 коп.)

3. У позові на суму 1 481 016 грн. 83 коп. відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Головному Управлінню державної казначейської служби України у Волинській області повернути з державного бюджету товариству з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (Київська обл., Вишгородський р-н., с. Гаврилівка, )

- 202 грн. 59 коп. (двісті дві грн. 59 коп.) судового збору, сплаченого платіжним дорученням № від 06.07.2017 року (платіжне доручення знаходиться в матеріалах справи №903/567/17).

6. Підставою для повернення судового збору є дане рішення, підписане суддею та засвідчена гербовою печаткою господарського суду Волинської області.

Повний текст рішення

складений 08.09.2017 року

Суддя А. М. Кравчук