ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

07 вересня 2017 р. Справа № 902/627/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Першого заступника керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури, м. Могилів-Подільський в інтересах держави в особі Ямпільської міської ради, м.Ямпіль, Вінницька область

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Ямпіль

про повернення земельної ділянки

За участю секретаря судового засідання Василишеної Н.О.

За участю представників:

прокурора: Рудніцька Інна Вікторівна, службове посвідчення № 046995 від 24.05.2017 р. (прокурор відділу прокуратури Вінницької області).

Заболотний Денис Степанович, службове посвідчення № 046788 від 10.05.2017 р. (прокурор відділу прокуратури Вінницької області).

позивача: Житар Дмитро Олексійович, доручення №02-12/792 від 17.10.2016 р. дійсне до 12.10.2017 р.; НОМЕР_1 виданий Ямпільським РВ УМВС України у Вінницькій області 12.10.2004 р.

відповідача: не з'явився.

В С Т А Н О В И В :

Заявлено позов Першим заступником керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Ямпільської міської ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про повернення земельної ділянки.

Ухвалою суду від 23.06.2017 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/627/17 та призначено до розгляду на 26.07.2017 р.

11.07.2017 р. до суду надійшло письмове пояснення відповідача в якому останній позовні вимоги не визнає та просить в задоволенні позову відмовити, а також розглядати справу за його відсутності.

24.07.2017 р. на електронну адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення № б/н від 23.07.2017 р. в заперечення заявлених позовних вимог.

26.07.2017 р. на електронну адресу суду від Могилів-Подільської місцевої прокуратури надійшли письмові пояснення №82-5589 вих-17 від 25.07.2017 р.

Ухвалою суду від 26.07.2017 р. відкладено розгляд справи до 07.09.2017 р. Одночасно ухвалою суду продовжено строк розгляду справи передбачений ч. 3 ст. 69 ГПК України на 15 днів.

05.09.2017 р. на адресу суду від Могилів-Подільської місцевої прокуратури надійшли письмові пояснення (№ 82-6541вих.17 від 04.09.2017 р.) в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, пояснень щодо обставин викладених в позові та визначених судом документів не надав, хоча про дату, час і місце розгляду справи останній повідомлявся належним чином - ухвалою суду від 26.07.2017 р., яка надсилалась рекомендованою кореспонденцією.

Обізнаність відповідача про дату судового засідання підтверджується поштовим повідомленням № 284, яке наявне в матеріалах справи.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд враховує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

В зв'язку з відсутністю поданого клопотання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В судовому засіданні 07.09.2017 р. представником позивача подано заяву (вх. № 06-52/8646/17 від 07.09.2017 р.) про долучення до матеріалів справи ряду документів, які вимагались ухвалою суду.

Як вбачається із змісту позовної заяви прокурор обґрунтовуючи позовні вимоги про демонтаж малої архітектурної форми та повернення земельної ділянки площею 0,0019 га (кадастровий номер - НОМЕР_3) розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за рахунок відповідача останній посилається на неправомірні дії відповідача, які полягають в безпідставному (самочинному) розміщенні останнім тимчасової споруди (МАФів) для провадження підприємницької діяльності по АДРЕСА_1

В якості нормативного обґрунтування заявленого позову прокурор та позивач, з поміж іншого, посилається на приписи ст.ст.1, 5, 7, 8 ЗУ "Про основи містобудування", ст.ст.6, 7, 23, 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", ст.12 Земельного кодексу України, ст.ст. 16, 26, ч. 8 ст. 60 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" тощо.

Відповідач у письмових поясненнях б/н від 07.07.2017 р. (вх. № 06-52/6783/17 від 11.07.2017 р.) заперечує проти позову та просить суд відмовити в його задоволенні повністю, посилаючись на наступні обставини:

- відповідач правомірно користується земельною ділянкою площею 0,0019 га (кадастровий номер - НОМЕР_3) розташованою за адресою: АДРЕСА_1, Вінницька область на підставі договору оренди від 26.11.2007 р. для ведення комерційної діяльності (розміщення МАФ), що підтверджується рядом документів;

- 06.10.2009 р. Ямпільскою міською радою на 36 сесії 5 скликання прийнято рішення № 2179 про продовження договору оренди;

- весь час користування земельною ділянкою відповідачем добросовісно виконуються умови договору оренди землі, зокрема утримання приміщення кіоску та прилеглої до нього території в належному санітарному стані, дотримання правил благоустрою міста, повне та своєчасне внесення орендної плати, що підтверджується платіжними квитанціями;

- договір оренди є поновленим за мовчазною згодою орендодавця (Ямпільської міської ради), при цьому остання ухилялася від свого обов'язку визначеного ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" щодо укладення додаткової угоди до договору оренди та нових умов також не пропонувала.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням Ямпільської міської ради 14 сесії 5 скликання від 02.07.2007 р. затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 площею 0.0019 га в оренду для комерційної діяльності в АДРЕСА_2 відповідно до якого, зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 в місячний термін заключити договір оренди земельної ділянки (а.с.14-15, т.1).

26.11.2007 р. між Ямпільською міською радою (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір оренди землі (а.с.17-20, т.1).

Відповідно п.1 Договору Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування зе мельну ділянку із земель запасу Ямпільської міської ради, що не надані у користування та не передані у власність по АДРЕСА_3, Вінницька область, для комерційної діяльності.

Згідно п. 2 Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0019 га в тому числі під проїздами, проходами та площадками 0,0019 га із земель запасу Ямпільської міської ради, що не надані у користування та не передані у власність по АДРЕСА_4, для комерційної діяльності

На земельній ділянці буде встановлена мала архітектурна форма (кіоск) (п.3 Договору).

Відповідно п. 6 договір укладено на 1 рік. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі розміром 15,00 грн за 1 кв.м загальною сумою 285,00 грн за рік або 23,75 грн щомісячно до місцевого бюджету м. Ямпіль на розрахунковий рахунок 0721 код 130505000,і.к.34701130 ВДК м. Вінниця МФО 802015 (п. 7 Договору).

Передача земельної ділянки в оренду здійснюється за розробленням проекту на її відведення. підставою передачі земельної ділянки б оренду є рішення Ямпільської міської ради 14 сесії 5 скликання вія 02.07.2007 р. (п. 15 Договору).

Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у місячний термін за актом її приймання-передачі (п. 17 Договору).

Згідно п. 18 Договору передбачено, що після припинення дії договору Орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Дія договору припиняється у разі закінчення строку на який його було укладено (п. 34 Договору).

Відповідно п. 42 договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

На виконання умов договору, згідно акту приймання-передачі від 26.11.2007 р. земельну ділянку загальною площею 0,0019 га передано в користування відповідачу (а.с. 21, т. 1).

Рішенням Ямпільської міської ради № 322 від 10.07.2007 р. надано дозвіл відповідачу на відкриття об'єкта торгівлі, а саме, кіоску з роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, за адресою: АДРЕСА_1, Вінницька область терміном на 1 рік (а.с. 16,т. 1).

Відповідно до довідки № 1342 від 10.12.2008 р. відділу Держкомзему у Ямпільському районі земельній ділянці площею 0,0019 га, яка передається в оренду для комерційного використання по АДРЕСА_1, Вінницька область присвоєно кадастровий номер № НОМЕР_3 (а.с. 24, т. 1).

Як стверджує прокурор, відповідно до п. 34 договору, дія договору припиняється у разі закінчення строку на який його було укладено. В зв'язку з тим, що відповідачем не вжито будь яких дій щодо продовження строку договору, останній вважається припиненим.

Однак відповідач земельну ділянку Ямпільській міській раді не повернув, та продовжує її використання.

Також судом встановлено, що рішенням Ямпільської міської ради 51 сесії 6 скликання № 1689 від 29.08.2014 р. зобов'язано власників малих архітектурних форм (кіосків) по АДРЕСА_2, у двотижневий термін, моменту оприлюднення рішення, звільнити земельні ділянки шляхом демонтажу та вивезення належних їм на праві власності чи користування малих архітектурних форм (а.с. 25, т. 1).

Вказане рішення оприлюднено у регіональній газеті "Ямпільські вісті" від 26.09.2014 р. (а.с..26, т. 1).

Відповідно до акту від 10.01.2017 р. Ямпільської міської ради встановлено, що на земельній ділянці кадастровий номер: НОМЕР_3 розміщена тимчасова споруда Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с. 28,т. 1).

11.01.2017 р. позивачем на адресу відповідача надіслано вимогу № 13-02/7 про звільнення земельної ділянки (а.с. 29, т.1).

Однак, жодних дій спрямованих на звільнення та повернення земельної ділянки відповідачем не здійснено.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

За частинами 1 та 4 статті 20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом; рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" управління у сфері містобудівної діяльності серед інших здійснюється також органами місцевого самоврядування.

Управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом: контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації. Планування територій здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування. Планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації (п. 6 ст. 7, ст. 8 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Згідно із ст. 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до пункту 3 Порядку розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 № 982 (чинний на момент закінчення строку дії Договору оренди), розміщення малої архітектурної форми здійснюється на підставі рішення відповідної сільської, селищної, міської ради, а для власників земельних ділянок на підставі рішення виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Самовільне розміщення малих архітектурних форм забороняється.

Строк розміщення малої архітектурної форми не може перевищувати строк дії договору оренди земельної ділянки або договору особистого строкового сервітуту (п. 13 Порядку розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 № 982).

Дія договору припиняється у разі закінчення строку на який його було укладено (п. 34 Договору).

Відповідно п. 42 договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Умовами п. 18 Договору сторонами визначено, що після припинення дії договору Орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Згідно із ч. 1 ст. 34 ЗУ "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Станом на момент розгляду справи укладений між сторонами договір оренди землі від 26.11.2007 р., враховуючи здійснення його державної реєстрації 22.12.2008 р. та строк на який його укладено (1 рік), припинив строк свої дії 22.12.2009 р., в той же час доказів звільнення відповідачем орендованої ним земельної ділянки та її повернення орендарю останнім не надано.

При цьому як слідує з наявних в матеріалах справи доказів та змісту пояснень відповідача, орендована останнім ділянка перебуває у його користуванні та ній розміщено об'єкт малої архітектурної форми, що не узгоджується із вищевказаними положеннями законодавства та суперечить умовам п.п. 18, 34 Договору.

Вказані вище обставини та норми чинного законодавства дають підстави вважати про обґрунтованість заявленого прокурором інтересах держави в особі Ямпільської міської ради позову та наявність підстав для його задоволення судом у повному обсязі.

Посилання відповідача на автоматичну пролонгацію укладеного договору оренди, у зв'язку з відсутністю заперечень зі сторони позивача, як орендаря, по закінченню строку дії договору щодо його продовження та подальшим належним виконання відповідачем, як орендарем взятих на себе зобов'язань за договором судом не беруться до уваги, з огляду на наступне.

Оскільки строк дії Договору, укладеного між позивачем та відповідачем закінчився 22.12.2009 року, до спірних правовідносин між сторонами підлягає застосуванню редакція ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" від 10.12.2009 р.

Згідно з частиною 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Зі змісту ч. 1 першої статті 124 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до пункту 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до виключної компетенції міської ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні ради - сесії.

Отже, виходячи з того, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачено автоматичного поновлення договорів оренди землі, реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки в разі відсутності заперечень з боку сторін можлива лише за наявності рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. За відсутності такого рішення неможливо зобов'язати цей орган в судовому порядку укласти такий договір або поновити його, оскільки таке зобов'язання суперечитиме вимогам законодавства.

Крім того, необхідно врахувати, що до спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція закону, яка була чинною на момент їх виникнення, оскільки згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Аналогічних висновків дотримується Верховний Суд України у постановах від 20.11.2012 р. у справі № 3-52гс12, від 11.11.2014 р. у справі № 3-161гс14.

Таким чином приписи ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" на момент закінчення строку дії Договору оренди землі від 26.11.2007 р. не передбачали автоматичного поновлення орендних правовідносин сторін договору, в той же час передбачалась пролонгація орендних правовідносин підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Посилання відповідача на прийняте 06.10.2009 р. Ямпільською міською радою на 36 сесії 5 скликання рішення № 2179 про продовження договору оренди земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 на 1 рік за відсутності в подальшому підписаного між сторонами договору щодо пролонгації орендних правовідносин судом оцінюється критично, оскільки згідно із ст. 124 ЗК України передача земельних ділянок здійснюється шляхом укладення договору оренди земельної ділянки, якого як стверджується матеріалами справи укладено не було.

Крім того, листом від 01.02.2011 р. та рішенням від 21.12.2012 р. Ямпільською міською радою було відмовлено в продовженні строку укладеного з відповідачем договору оренди, запропоновано подальше розміщення МАФ на вул. Комінтерна та рекомендовано демонтувати та перенести зазначений МАФ, що свідчить також про відсутність автоматичної пролонгації орендних правовідносин та наявність безумовного волевиявлення відповідача спрямованого на відсутність волевиявлення стосовно продовження дії договору оренди оформленого у належній процесуальній формі (рішення органу місцевого самоврядування).

Також відповідача про необхідність звільнення земельної ділянки шляхом демонтажу та вивезення належного йому на праві власності МАФу попереджено рішенням Ямпільської міської ради № 1689 від 29.08.2014 р., оприлюдненим в міській газеті "Ямпільські вісті".

Сама ж по собі подальша сплата оренди зі сторони відповідача з урахуванням встановлених обставин справи не є підтвердження автоматичного пролонгування договору оренди від 26.11.2007 р., укладеного між позивачем та відповідачем.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище процесуальним нормам відповідачем не подано належних та допустимих доказів в спростування правомірності та обґрунтованості заявленого позову, а викладені у його відзиві заперечення з урахуванням наведених вище мотивів є юридично неспроможними.

За вказаних вище обставин заявлений прокурором позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню судом в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

07.09.2017 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 29, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_5 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2) звільнити шляхом демонтажу малої архітектурної форми та повернути земельну ділянку площею 0,0019 га (кадастровий номер - НОМЕР_3) розташовану за адресою: АДРЕСА_2

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_5 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2) на користь прокуратури Вінницької області, вул.Монастирська, 33, м.Вінниця, 21050 за наступними реквізитами: (ідентифікаційний код - 02909909; р/р 3988, ДКСУ, МФО 820172, отримувач Прокуратура Вінницької області) - 1 600 грн 00 коп. - відшкодування витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 12 вересня 2017 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи.

2 - відповідачу - АДРЕСА_6