ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" вересня 2017 р.Справа № 910/5522/17

За позовом: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ»;

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі Регіональної філії «ОДЕСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ»;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»;

про: стягнення;

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1, за довіреністю №1701 від 27.10.2016р.;

від третьої особи: не зявився.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі Регіональної філії «ОДЕСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» вартості нестачі вугілля в розмірі 11776,68 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 06.04.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду і порушено провадження у справі №910/5522/17.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 08.06.2016р. справу №910/5522/17 передано за підсудністю до господарського суду Одеської області.

19.06.2017р. справа №910/5522/17 надійшла до господарського суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу справа №910/5522/17 розподілена судді Оборотовій О.Ю.

Ухвалою господарського Одеської області від 22.06.2017р. справу №910/5522/17 прийнято до провадження суддею Оборотовою О.Ю.

26.07.2017р. до господарського суду Одеської області від Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» в особі Регіональної філії «ОДЕСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

26.07.2017р. в судовому засіданні представником відповідача надано письмове клопотання про продовження строку розгляду справи на пятнадцять днів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.07.2017р. продовжено строк розгляду справи № 910/5522/17 на пятнадцять днів, а саме до 04 вересня 2017р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.07.2017р. залучено до участі у справі № 910/5522/17 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Регіональну філію «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

01.09.2017р. до господарського суду Одеської області від Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» надійшло клопотання відповідно до якого позивач просить розглянути справу про стягнення вартості нестачі вантажу за відсутності представника.

У судовому засіданні 04.09.2017р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача та оцінивши надані докази, суд встановив:

31.12.2013р між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Павлоградвугілля» (Замовник) та Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (Виконавець) був укладений договір №13-15/75-У, відповідно до якого Замовник зобовязався передати (поставити) Виконавцю вугілля для збагачення, оплатити послуги Виконавця, повязані зі збагачення вугілля та прийняти концентрат. Виконавець зобовязався прийняти вугілля, провести його збагачення та передати (поставити) отриманий в результаті збагачення концентрат Замовнику, в строки та на умовах, обумовлених дійсним договором та/або Специфікаціями.

Відповідно до п. 5 Специфікації від 29.04.2016р до договору №13-15/75-У поставка вугільного концентрату в грудні 2015 року здійснюється на залізничну станцію Ладижин Одеської залізниці.

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» завантажило вугілля камяне марки Г 0-100 у вагон №55618433 в кількості 70000 кг по накладній №49254642.

Згідно з накладною №49254642 Залізниця, прийняла у ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» на станції Добропілля Донецької залізниці для перевезення вугілля і зобовязалась доставити його на станцію Ладижин Одеської залізниці ДТЕК Ладижинська ТЕС ПАТ «ДТЕК Західенерго».

Відокремлений підрозділ «Ладижинська ТЕС» є структурним підрозділом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» без права юридичної особи.

Згідно з довідкою відправника Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» вартість 1 тони відвантаженого вугілля у вагоні №55618433 по накладній №49254642 становить 1624,37 грн. з урахуванням ПДВ.

На станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці 07.07.2016 був складений комерційний акт НА №001803/313.

Відповідно до комерційного акту НА №001803/313 при переважуванні вагону № 55618433 на справних 150-тонних електронно-тензометричних вагонних вагах виявилось: маса брутто - 85750 кг, тара - 23700 кг, нетто - 62050 кг, що менше ваги вказаної у вантажному документі на 7950 кг. В технічному відношенні вагон справний. Люки з обох боків зачинені. До номеру акту доданий індекс /22.

Враховуючи викладене, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» звернулось до суду з відповідним позовом з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Ст. 924 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди.

Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч. 1 ст. 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини та п. 1 ч. 3 цієї статті визначено, що у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Статтею 920 ЦК України закріплено, що у разі порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Суд звертає увагу, що в даному випадку правовідносини між сторонами регулюються саме спеціальними нормативно-правовими актами, оскільки предметом позовних вимог є стягнення саме вартості нестачі вантажу (вугілля).

За умовами ч.1 ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Положеннями ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст. 110 Статуту залізниць України визначено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до п. 113 Статуту залізниць України, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно до п. 114 Статуту, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме, за втрату - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Положеннями п. 2.10 Розяснень Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» №04-5/607 від 29.05.2002р. (в редакції розяснень Президії ВГСУ від 29.09.2008р. за №04-5/225) спори, що виникають з договору перевезення, в тому числі у прямому міжнародному залізничному сполученні, в яких одним з відповідачів є орган транспорту, вирішуються господарським судом за місцезнаходженням органу транспорту, на якого Статутом і Правилами предявлення та розгляду претензій покладено розгляд претензій.

Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України, віднесені до підсудності господарського суду справи у спорах, що виникають з договору перевезення, в яких одним з відповідачів є орган транспорту, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням цього органу.

Згідно п. 2.10 вказаних вище Розяснень ВГСУ, відповідно до п. 131 Статуту залізниць України, позови про відшкодування вартості вантажу втраченого, пошкодженого або такого, який прибув з нестачею, при перевезенні вантажів у прямому залізничному сполученні в межах залізниць України заявляються як одержувачем, так і відправником, а також від їх імені уповноваженою особою у всіх випадках до залізниці призначення, яка несе відповідальність за всі залізниці учасниці перевезення, і залучати до участі у справі як іншого відповідача або третю особу залізницю відправлення та транзитні залізниці у суду немає підстав.

Згідно п. 115 Статуту залізниць України, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України, вартість вантажу визначається на підставі загальної кількості рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість вантажу.

Згідно п. 2.7. Розяснень Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» №04-5/607 від 29.05.2002р. (в редакції розяснень Президії ВГСУ від 29.09.2008р. за №04-5/225) вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної старшим бухгалтером, копії податкової накладної.

Згідно п. 6 Правил заявлення та розгляду претензій (статті 130-137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р. якщо вантажовідправником є транспортно-експедиторське підприємство, яке не є виробником або постачальником вантажу, для підтвердження вартості відправленого вантажу заявником може бути додана завірена копія договору транспортного експедирування, укладеного між вантажовідправником (експедитором) і фактичним постачальником (виробником) вантажу, та рахунок або інший документ фактичного постачальника (виробника), що підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Господарський суд Одеської області встановив, що згідно з довідкою відправника Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» вартість 1 тони відвантаженого вугілля у вагоні № 55618433 по накладній № 49254642 становить 1624,37 грн. з урахуванням ПДВ.

Згідно зі статтею 133 Статуту залізниць України передача права на пред'явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції). Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства. Відповідно до переуступного напису, зробленого на накладній №49254642, за підписами генерального директора та головного бухгалтера ПАТ «ДТЕК Західенерго», право на предявлення позову передано Публічному акціонерному товариству «ДТЕК Добропільська ЦЗФ»

Статтею 129 Статуту залізниць України закріплено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення невідповідності маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Суд звертає увагу, що нестача вантажу підтверджується належними та допустимими доказами: оригіналом комерційного акту НА №001803/313, що складений уповноваженими працівниками станції Нижньодніпровськ-Вузол Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та актами загальної форми (ф. ГУ-23) №540/Б від 06.07.2016р. та №1547 від 07.07.2016р. що складені уповноваженими працівниками станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці.

Відповідно до комерційного акту НА №001803/313 актів загальної форми встановлено втрату вантажу у кількості 7950кг.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Що стосується розрахунку природної втрати, господарський суд зазначає наступне:

згідно п. 27 Правил видачі вантажів норма природньої втрати для мінерального палива складає 1%, однак, як зазначено у накладній № 49254642 вологість вугілля складає 7%, враховуючи те, що коли йдеться про паливо, показник вологості має принципове значення а тому суд доходить висновку, що в даному випадку згідно п. 27 Правил видачі вантажів норма природної втрати під час перевезення розраховується виходячи з 2%, а саме для вантажів що перевозяться у вологому стані.

Враховуючи викладене, за розрахунком господарського суду Одеської області вартість нестачі вантажу складає 10639,62грн.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення вартості нестачі вантажу підлягають частковому задоволенню, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Враховуючи приписи постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 та ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44-49,50,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (65012, м, Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19 р/р 1 в Одеській філії АБ «Експрес-банк» МФО 328801) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (85003 Донецька обл., м. Добропілля, вул. Київська, 1 р/р 0458 в ПАТ ПУМБ МФО 334851) 10639,62 грн. вартості нестачі вантажу, та витрати по сплаті судового збору в сумі 1445,52грн.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06.09.2017р.

Суддя О.Ю. Оборотова