ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2017 р. Справа № 911/2213/17

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного підприємства фірми Базальт, Київська обл., смт. Коцюбинське

до Товариства з обмеженою відповідальністю Констант К, Київська обл., смт. Коцюбинське

про визнання договору продовженим

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (протокол №1 від 30.06.2015)

від відповідача: не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.07.2017 Приватне підприємство фірми Базальт (далі ПП фірма Базальт/позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Констант К (далі ТОВ Констант К/відповідач) про визнання продовженим договору суборенди земельної ділянки від 21.03.2013, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Констант К та Приватним підприємством фірмою Базальт, на строк до 23.02.2018.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.07.2017 порушено провадження в справі №911/2213/17 та призначено розгляд справи на 31.07.2017.

У судове засідання 31.07.2017 представники сторін не прибули.

Ухвалою господарського суду Київської області від 31.07.2017 розгляд справи відкладено на 04.09.2017.

04.09.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ТОВ Констант К позов не визнало та просило суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, а також просило розглядати справу без участі представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

21.03.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Констант К» (далі - орендар) та Приватним підприємством фірмою «Базальт» (далі - суборендар) було укладено договір суборенди земельної ділянки (далі - договір), відповідно до якого орендар зобовязується за плату передати суборендареві земельну ділянку у строкове платне володіння і користування без зміни цільового призначення, а суборендар зобовязується прийняти і використовувати земельну ділянку відповідно до цього договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до пп. 1.2. та 2.1. договору земельна ділянка, що передається суборенду, знаходиться у володінні та користуванні орендаря у відповідності до договору оренди від 23.02.2012 між орендарем та Гостомельською селищною радою, в якому передбачено право суборенди земельною ділянки.

Право суборенди земельної ділянки виникає з моменту проведення державної реєстрації договору та діє до 23.02.2017.

Копія відповідного договору наявна в матеріалах справи.

В обґрунтування поданого позову ПП фірма Базальт зауважило, що рішенням №311-17-VII Гостомельської селищної ради Київської області від 26.01.2017 поновлено на один рік договір оренди земельної ділянки площею 0,7010 га, розташована за адресою, селище Гостомель, вул. Свято-Покровська (Леніна), 73, кадастровий номер земельної ділянки: :01:006:0044.

В розрізі відповідно заявленої позовної вимоги позивач зазначив про необхідність збереження права суборенди земельної ділянки, що є предметом договору суборенди земельної ділянки від 21.03.2013, оскільки ПП фірма Базальт є власником майнових прав на квартири, що будуть побудовані у буднику, розташованому на переданій у суборенду за спірним правочином земельній ділянці.

Таким чином, позивач просить суд визнати продовженим договір суборенди земельної ділянки від 21.03.2013, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Констант К та Приватним підприємством фірмою Базальт, на строк до 23.02.2018.

Заперечуючи проти заявленої позовної вимоги, відповідач зазначив про те, що договір суборенди земельної ділянки від 21.03.2013 був розірваний достроково, що позивачем не оспорюється.

До того ж, відповідач зазначив, що умовами договору суборенди земельної ділянки від 21.03.2013 не передбачено його автоматичне продовження.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив, що заявлена позовна вимога задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Приписами статей 13, 31, 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Як слідує з змісту договору суборенди земельної ділянки від 21.03.2013 термін дії відповідного правочину закінчився 23.02.2017.

Однак, позивачем не обґрунтовано належними та допустимими доказами обставин звернення до відповідача з пропозицією продовжити договір суборенди земельної ділянки від 21.03.2013, у той час як відповідним договором не передбачено можливості його автоматичної пролонгації, відтак і виникнення між сторонами спору стосовно продовження строку дії відповідного правочину.

Приписами статей 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

- визнання права;

- визнання правочину недійсним;

- припинення дії, яка порушує право;

- відновлення становища, яке існувало до порушення;

- примусове виконання обов'язку в натурі;

- зміна правовідношення;

- припинення правовідношення;

- відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

- відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

- визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вищезазначена норма кореспондує з положеннями статті 20 ГК України, якою визначено способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Поряд з тим, положеннями пункту 4.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» розяснено, що господарським судам слід відмовляти в позові про визнання договору оренди продовженим (пролонгованим), оскільки така позовна вимога (без подання доказів наявності спору стосовно такого продовження), є, по суті, вимогою про встановлення юридичного факту, а це не відповідає передбаченим законом (стаття 20 ГК України, стаття 15, частина друга статті 16 ЦК України) способам захисту порушеного права.

Господарський суд відмовляє в позові і в тому разі, коли з'ясує, що договір оренди є поновленим (продовженим) на строк, який був раніше встановлений договором.

За таких обставин, виходячи з наведених законодавчих положень, а також враховуючи, що вимога позивача про визнання продовженим договору суборенди земельної ділянки від 21.03.2013, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Констант К та Приватним підприємством фірмою Базальт, за своєю правовою природою є вимогою про встановлення юридичного факту, відтак не відповідає встановленим діючим законодавством України способам захисту порушених прав, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зазначеної позовної вимоги.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до статті 49 ГПК України, покладаються судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, ст. ст. 13, 31, 33 Закону України «Про оренду землі», суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 11.09.2017.

Суддя В.А. Ярема