РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2017Справа №910/10307/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славкіна М.А.
до за участю про Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНСХІМ» Третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача 1. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; 2. Національного банку України стягнення заборгованості у розмірі 60 738 493 грн. 05 коп.
Представники:

від Позивача: Петроченко С.О. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Андрюхін Д.В. (представник за Довіреністю);

від Третьої особи - 1: Музичук Л.В. (представник за Довіреністю);

від Третьої особи - 2: Саковець І.В. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Публічне акціонерне товариство «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славкіна М.А. (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНСХІМ» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 60 738 493 грн. 05 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 24.07.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (Кредитодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНСХІМ» (Позичальник) було укладено Кредитний договір №201/1/13-KLMV, відповідно до умов якого Кредитодавець надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов'язався в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови цього кредитного договору. Станом на 14.06.2017 року у Відповідача наявна заборгованість за Кредитним договором №201/1/13-KLMV від 24.07.2013 року у розмірі 60 738 493 грн. 05 коп., з яких: заборгованість по процентам за період з 20.08.2015 року по 13.06.2017 року у розмірі 35 927 952 грн. 54 коп., заборгованість по пені у розмірі 19413219 грн. 13 коп., 3% річних у розмірі 5 397 321 грн. 38 коп. Таким чином, Позивач просить Суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНСХІМ» заборгованість у розмірі 60 738 493 грн. 05 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2017 року клопотання Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" Славкіна М.А. про відстрочку сплати судового збору за подання до Господарського суду міста Києва позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНСХІМ" про стягнення заборгованості у розмірі 60738493 грн. 05 коп. задоволено. Відстрочено Публічному акціонерному товариству "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" Славкіна М.А. сплату судового збору в розмірі 240 000 грн. 00 коп. до прийняття судом рішення у справі №910/10307/17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2017 року порушено провадження у справі № 910/10307/17, судове засідання призначено на 19.07.2017 року.

19.07.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 26.06.2017 року та клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Національний банк України.

19.07.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

19.07.2017 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 26.06.2017 року не виконав.

Суд прийшов до висновку про задоволення клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи, а щодо клопотання Позивача про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Національний банк України, зазначив наступне.

Відповідно до п.1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотання сторін, прокурора.

Відповідно до п. 1.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ст. 27 ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін. З підстав, зазначених у третьому і четвертому реченнях частини першої згаданої статті, господарський суд залучає певну особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, й за відсутності згаданих заяви чи клопотання. Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали та обставини справи, Суд прийшов до висновку, що рішення по справі №910/10307/17 може вплинути на права та обов'язки Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України, що є підставою для задоволення клопотання Позивача та залучення їх до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача.

Також, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача:

- направити копію позовної заяви з додатками на адреси Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Національного банку України та надати Суду докази на підтвердження направлення;

- надати докази на підтвердження видачі кредиту Товариству з обмеженою відповідальністю "УКРТРАНСХІМ" за Кредитним договором №201/1/13-KLMV від 24.07.2013 року;

2) Відповідача надати докази на підтвердження погашення заборгованості у розмірі 35 927 952,54 грн.;

3) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надати письмові пояснення по суті позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" Славкіна М.А.;

4) Національний банк України надати письмові пояснення по суті позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" Славкіна М.А.

Також, в судовому представник позивача подав клопотання про продовження строків розгляду спору на 15 днів.

Суд, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання представника позивача про продовження строків розгляду спору, виходячи з того, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2017 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів, відкладено розгляд справи на 07.09.2017 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, залученням до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору, витребуванням додаткових доказів по справі.

28.08.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача Приватного акціонерного товариства «Еко - Азот».

28.08.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким просив су відмовити у задоволенні позовних вимог.

28.08.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

28.08.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені.

28.08.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

07.09.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли додаткові письмові пояснення по справі.

07.09.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Третьої особи - 1 надійшли письмові пояснення по справі.

07.09.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про витребування у Позивача копії постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2017 року по справі №826/2184/17.

В судовому засіданні 07 вересня 2017 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив Суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представники Третіх осіб надали усні пояснення по суті спору. В судовому засіданні представник Третьої особи - 2 подав письмові пояснення по справі.

Що стосується клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНСХІМ» про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача Приватного акціонерного товариства «Еко - Азот», Суд зазначає.

Статтею 27 Господарського процесуального кодексу України визначено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Відповідно до п. 1.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ст. 27 ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін. З підстав, зазначених у третьому і четвертому реченнях частини першої згаданої статті, господарський суд залучає певну особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, й за відсутності згаданих заяви чи клопотання. Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Однак, Суд звертає увагу на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНСХІМ» не наведено належних обґрунтувань щодо того, як рішення у даній справі може вплинути на права або обов'язки Приватного акціонерного товариства «Еко - Азот» щодо однієї з сторін, а тому Суд відмовляє в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Суд, розглянувши Клопотання Відповідача про витребування у Позивача копії постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2017 року по справі №826/2184/17, зазначає наступне.

Право сторони у справі на подачу клопотання про витребування доказів у разі неможливості їх надати самостійно регулюються приписами ст. 38 ГПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 38 ГПК України визначено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

В пункті 2.1 постави Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Проте, як встановлено судом та не спростовано заявником, останнім не подано доказів звернення до Позивача з відповідними запитами та не подано доказів відмови вказаним підприємством від надання необхідних документів. Крім того, витребувані Відповідачем докази не стосуються предмету спору в даній справі, а тому не є належними доказами, оскільки не містять інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування в справі № 910/10307/17.

За таких підстав, Клопотання Відповідача про витребування у Позивача копії постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2017 року по справі №826/2184/17 задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 07 вересня 2017 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

24.07.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (Кредитодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНСХІМ» (Позичальник) було укладено Кредитний договір №201/1/13-KLMV, відповідно до умов якого Кредитодавець надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов'язався в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови цього кредитного договору.

Відповідно до п.1.3 Договору в редакції Договору про внесення змін №2 від 30.08.2013 року максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 98 900 000,00 грн.

Кінцева дата повернення кредиту: не пізніше 24.07.2015 року включно. (п.1.4 Договору)

Згідно з п.1.5 Договору за користування кредитом Позичальником сплачуються проценти у вигляді фіксованої процентної ставки. Процентна ставка встановлюється у наступних розмірах: 20% за користування кредитними коштами у гривні; 10% за користування кредитними коштами у доларах США.

Відповідно до п. 2.2 Договору кредитні кошти надаються позичальнику в межах максимального ліміту за кредитною лінією шляхом їх перерахування відповідно до цільового призначення на наданими позичальником заявками та документами відповідно до чинного законодавства.

У п.п. 2.3, 2.4 Договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються в валюті кредиту. Сплата процентів здійснюється за фактичний строк користування кредитом. При розрахунку процентів приймається рік і місяць, рівні календарній кількості днів - якщо заборгованість за кредитом у гривні.

Позичальник самостійно сплачує (перераховує) проценти на рахунок для оплати боргових зобов'язань та процентів. Проценти сплачуються за період з першого по останній день календарного місяця щомісячно по сьоме число (включно) місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів (п. 2.5 Договору).

Проценти за останній місяць користування кредитом сплачуються в кінцеву дату повернення кредиту (п. 2.6 Договору).

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та/або за несвоєчасну повну чи часткову сплату/несплату процентів, банк має право стягувати, а позичальник зобов'язаний сплатити неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів.

Згідно з п. 7.6 Договору він набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

У період з серпня 2013 року по січень 2015 року сторонами укладалися договори про внесення змін до кредитного договору, якими встановлювалися кінцеві строки для сплати процентів за користування кредитними коштами, нараховані за конкретний період, а саме:

- договір про внесення змін від 07.08.2013 № 1, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 24.07.2013 по 31.07.2013 було відтерміновано до 20.08.2013;

- договір про внесення змін від 09.09.2013 № 3, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.08.2013 по 31.08.2013 було відтерміновано до 25.09.2013;

- договір про внесення змін від 25.09.2013 № 4, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.08.2013 по 30.09.2013 було відтерміновано до 31.10.2013;

- договір про внесення змін від 31.10.2013 № 5, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.09.2013 по 30.09.2013 було відтерміновано до 20.11.2013;

- договір про внесення змін від 09.12.2013 № 6, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.11.2013 по 30.11.2013 було відтерміновано до 20.12.2013;

- договір про внесення змін від 27.12.2013 № 7, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.12.2013 по 31.12.2013 було відтерміновано до 24.01.2014;

- договір про внесення змін від 24.01.2014 № 8, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.12.2013 по 31.01.2014 було відтерміновано до 31.01.2014, а за період з 01.02.2013 по 28.02.2014 - до 07.04.2014;

- договір про внесення змін від 31.03.2014 № 9, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 було відтерміновано до 15.04.2014;

- договір про внесення змін від 15.04.2014 № 10, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.01.2014 по 28.02.2014 було відтерміновано до 30.04.2014, а за період з 01.03.2014 по 30.04.2014 - до 30.05.2014;

- договір про внесення змін від 10.06.2014 № 11, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.05.2014 по 31.05.2014 було відтерміновано до 30.06.2014;

- договір про внесення змін від 07.07.2014 № 12, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.06.2014 по 30.06.2014 було відтерміновано до 28.07.2014;

- договір про внесення змін від 09.09.2014 № 13, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.08.2014 по 31.08.2014 було відтерміновано до 26.09.2014;

- договір про внесення змін від 31.10.2014 № 14, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.09.2014 по 30.09.2014 було відтерміновано до 07.11.2014;

- договір про внесення змін від 08.12.2014 № 15, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.11.2014 по 30.11.2014 було відтерміновано до 20.12.2014;

- договір про внесення змін від 22.12.2014 № 16, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.11.2014 по 30.11.2014 було відтерміновано до 07.01.2015;

- договір про внесення змін від 08.01.2015 № 17, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.11.2014 по 31.12.2014 було відтерміновано до 16.01.2015;

- договір про внесення змін від 30.01.2015 № 18, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.12.2014 по 31.12.2014 було відтерміновано до 07.02.2015.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Кредитного договору №201/1/13-KLMV від 24.07.2013 року на підставі заявок Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНСХІМ» Позивачем було видано Відповідачу кредитні кошти, що підтверджується меморіальними ордерами №329430 від 25.07.2013 року на суму 98000000 грн. 00 коп., №438861 від 30.08.2013 року на суму 900 000 грн. 00 коп., №97502 від 04.07.2014 року на суму 1 300 000 грн. 00 коп. із зазначенням призначення платежу: «надання кредиту відп.до кред.дог. №201/1/13-KLMV від 24.07.2013» та випискою по рахунку Відповідача за період з 24.07.2013 р. по 28.08.2017 р.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що станом на 14.06.2017 року у Відповідача наявна заборгованість за Кредитним договором №201/1/13-KLMV від 24.07.2013 року у розмірі 60 738 493 грн. 05 коп., з яких: заборгованість по процентам за період з 20.08.2015 року по 13.06.2017 року у розмірі 35 927 952 грн. 54 коп., заборгованість по пені у розмірі 19413219 грн. 13 коп., 3% річних у розмірі 5 397 321 грн. 38 коп. Таким чином, Позивач просить Суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНСХІМ» заборгованість у розмірі 60 738 493 грн. 05 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славкіна М.А. підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Кредитного договору №201/1/13-KLMV від 24.07.2013 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Кредитного договору №201/1/13-KLMV від 24.07.2013 року на підставі заявок Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНСХІМ» Позивачем було видано Відповідачу кредитні кошти, що підтверджується меморіальними ордерами №329430 від 25.07.2013 року на суму 98000000 грн. 00 коп., №438861 від 30.08.2013 року на суму 900 000 грн. 00 коп., №97502 від 04.07.2014 року на суму 1 300 000 грн. 00 коп. із зазначенням призначення платежу: «надання кредиту відп.до кред.дог. №201/1/13-KLMV від 24.07.2013» та випискою по рахунку Відповідача за період з 24.07.2013 р. по 28.08.2017 р. А тому Суд не приймає до уваги заперечення Відповідача в частині відсутності доказів видачі кредитних коштів на виконання умов Кредитного договору №201/1/13-KLMV від 24.07.2013 року.

При зверненні до суду з вказаним позовом Позивач зазначав, що рішенням Господарського суду міста Києва від 05.11.2015 року по справі №910/22462/15 позов Публічного акціонерного товариства «Златобанк» задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансхім" на користь Публічного акціонерного товариства "Златобанк" 98 896 701 грн. 95 коп. боргу з повернення кредиту, 13 241 283 грн. 91 коп. боргу з повернення процентів за користування кредитом, 500 грн. боргу з і сплати комісії за обслуговування кредиту, 203 212 грн. 3 % річних, 6 311 889 грн. 97 коп. пені, 5000 грн. штрафу. Для погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансхім" перед користь Публічним акціонерним товариством "Златобанк" за кредитним договором від 24.07.2013 № 201/1/13-KLMV в сумі 118 658 588,23 грн. звернуто стягнення на предмет застави за договором застави готової продукції від 24.07.2013 № 201/1/13-KLMV/S-1 рухоме майно, товари на складі, готова продукція, а саме: комплексне мінеральне добриво "Агролайф" NPK 5:5:5 в кількості 1 700 (одна тисяча сімсот) тон, що належить Приватному акціонерному товариству "Еко-Азот" (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 2, ідентифікаційний код 31489809) на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом під час здійснення виконавчого провадження.

Однак, станом на час розгляду даної справи рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2015 року по справі №910/22462/15 не набрало законної сили, оскільки оскаржено в апеляційному порядку та перебуває на розгляді Київського апеляційного господарського суду.

Судом розглянуті та відхилені заперечення Відповідача щодо неукладення між Сторонами Кредитного договору №201/1/13-KLMV від 24.07.2013 року у зв'язку з відсутністю істотної умови договору - строку його дії з огляду на наступне.

Згідно з п. 7.6 Договору він набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

У ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1064 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Кінцева дата повернення кредиту: не пізніше 24.07.2015 року включно. (п.1.4 Договору)

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до виконання сторонами своїх зобов'язань, кінцевий строк повернення кредиту - не пізніше 24.07.2015 року включно (пункт 1.4 договору), так і строки виконання зобов'язань зі сплати нарахованих процентів - щомісячно по сьоме число (включно) місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів (п. 2.5 Договору).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, частині першій, другій статті 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

Таким чином, умовами Кредитного договору №201/1/13-KLMV від 24.07.2013 року Сторони погодили строки погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

За таких підстав, Суд не приймає до уваги заперечення Відповідача щодо неукладеності Кредитного договору №201/1/13-KLMV від 24.07.2013 року в частині відсутності такої істотної його умови, як строку його дії.

Судом встановлено, що за Кредитним договором №201/1/13-KLMV від 24.07.2013 року перед Позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНСХІМ» утворилась заборгованість по процентам за період з 20.08.2015 року по 13.06.2017 року у розмірі 35 927 952 грн. 54 коп.

Згідно з п.1.5 Договору за користування кредитом Позичальником сплачуються проценти у вигляді фіксованої процентної ставки. Процентна ставка встановлюється у наступних розмірах: 20% за користування кредитними коштами у гривні; 10% за користування кредитними коштами у доларах США.

У п.п. 2.3, 2.4 Договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються в валюті кредиту. Сплата процентів здійснюється за фактичний строк користування кредитом. При розрахунку процентів приймається рік і місяць, рівні календарній кількості днів - якщо заборгованість за кредитом у гривні.

Позичальник самостійно сплачує (перераховує) проценти на рахунок для оплати боргових зобов'язань та процентів. Проценти сплачуються за період з першого по останній день календарного місяця щомісячно по сьоме число (включно) місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів (п. 2.5 Договору).

Проценти за останній місяць користування кредитом сплачуються в кінцеву дату повернення кредиту (п. 2.6 Договору).

Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів в розумінні статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження повернення Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНСХІМ» Публічному акціонерному товариству «Златобанк» кредитних коштів за Кредитним договором №201/1/13-KLMV від 24.07.2013 року, а тому нарахування процентів за користування такими кредитними коштами є правомірним.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Кредитного договору №201/1/13-KLMV від 24.07.2013 року, не сплатив проценти за користування кредитними коштами, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНСХІМ» заборгованості по процентам за період з 20.08.2015 року по 13.06.2017 року у розмірі 35 927 952 грн. 54 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за прострочену заборгованість за кредитом за загальний період прострочення з 14.12.2016 р. по 14.06.2017 р. у розмірі 13 489 572 грн. 32 коп. та пеню за прострочену заборгованість за відсотками за загальний період прострочення з 14.12.2016 р. по 14.06.2017 р. у розмірі 5 923 646 грн. 81 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та/або за несвоєчасну повну чи часткову сплату/несплату процентів, банк має право стягувати, а позичальник зобов'язаний сплатити неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Суд, перевіривши розрахунок пені за прострочену заборгованість за кредитом за загальний період прострочення з 14.12.2016 р. по 14.06.2017 р. у розмірі 13 489 572 грн. 32 коп. зазначає, що при нарахуванні пені Позивачем не враховано приписи частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, за якими нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, кінцева дата повернення кредиту: не пізніше 24.07.2015 року включно. (п.1.4 Договору), тобто прострочка Відповідача з повернення кредиту у розмірі 98896701 грн. 95 коп. почалась з 25.07.2015 року, а тому нарахування пені припиняється 25.01.2016 року. За таких підстав, Суд зазначає, що позовні вимоги Позивача в частині стягнення з Відповідача пені за прострочену заборгованість за кредитом за загальний період прострочення з 14.12.2016 р. по 14.06.2017 р. у розмірі 13 489 572 грн. 32 коп. задоволенню не підлягають.

Суд, перевіривши розрахунок пені за прострочену заборгованість за відсотками за загальний період прострочення з 14.12.2016 р. по 14.06.2017 р. у розмірі 5 923 646 грн. 81 коп. вважає, що ця частина позовних вимог є обґрунтованою. При цьому, Суд не приймає до уваги заперечення Відповідача в частині неврахування Позивачем умов договорів про внесення змін до Кредитного договору та здійснення часткової оплати Відповідачем, оскільки вони стосуються періоду заборгованості, який існував до заявленого періоду прострочки Відповідача з 14.12.2016 р.

28.08.2017 року Відповідачем заявлено клопотання про застосування спеціального строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 року)

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 22.06.2017 р. (згідно з відбитком поштового штемпелю на конверті), проте останнім заявлено до стягнення пеню за прострочену заборгованість за кредитом за загальний період прострочення з 14.12.2016 р. по 14.06.2017 р. у розмірі 13 489 572 грн. 32 коп. та пеню за прострочену заборгованість за відсотками за загальний період прострочення з 14.12.2016 р. по 14.06.2017 р. у розмірі 5 923 646 грн. 81 коп.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З урахуванням наведеного, оскільки Суд відмовив у задоволенні позовних вимог Позивача в частині стягнення з Відповідача пені за прострочену заборгованість за кредитом за загальний період прострочення з 14.12.2016 р. по 14.06.2017 р. у розмірі 13 489 572 грн. 32 коп. по суті у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, спеціальний строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні спору в частині стягнення пені за прострочену заборгованість за кредитом застосуванню не підлягає.

Що стосується застосування спеціальних строків позовної давності до вимог Позивача про стягнення пені за прострочену заборгованість за відсотками за загальний період прострочення з 14.12.2016 р. по 14.06.2017 р. у розмірі 5 923 646 грн. 81 коп., Суд зазначає.

Згідно з п.1.5 Договору за користування кредитом Позичальником сплачуються проценти у вигляді фіксованої процентної ставки. Процентна ставка встановлюється у наступних розмірах: 20% за користування кредитними коштами у гривні; 10% за користування кредитними коштами у доларах США.

У п.п. 2.3, 2.4 Договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються в валюті кредиту. Сплата процентів здійснюється за фактичний строк користування кредитом. При розрахунку процентів приймається рік і місяць, рівні календарній кількості днів - якщо заборгованість за кредитом у гривні.

Позичальник самостійно сплачує (перераховує) проценти на рахунок для оплати боргових зобов'язань та процентів. Проценти сплачуються за період з першого по останній день календарного місяця щомісячно по сьоме число (включно) місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів (п. 2.5 Договору).

Проценти за останній місяць користування кредитом сплачуються в кінцеву дату повернення кредиту (п. 2.6 Договору).

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - до виконання сторонами своїх зобов'язань, кінцевий строк повернення кредиту - не пізніше 24.07.2015 року включно (пункт 1.4 договору), так і строки виконання зобов'язань зі сплати нарахованих процентів - щомісячно по сьоме число (включно) місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів (п. 2.5 Договору).

Таким чином, умовами договору строки сплати чергових платежів визначено місяцями. При цьому, Суд зазначає, що у зв'язку з тим, що проценти за останній місяць користування кредитом сплачуються в кінцеву дату повернення кредиту, проте до теперішнього часу кредит повернутий не був, Позивач має право на нарахування процентів за користування кредитом до дня фактичного повернення кредиту.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно із ч.3 ст.254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок (ст.253 ЦК).

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНСХІМ» до теперішнього часу не здійснило повернення суми кредиту за Кредитним договором №201/1/13-KLMV від 24.07.2013 року, Публічне акціонерне товариство «Златобанк» має право на нарахування процентів за користування такими кредитними коштами до дня фактичного повернення кредиту. При цьому, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно й розмір нарахованих процентів змінюється у кожний конкретний місяць, а тому застосування спеціальних строків позовної давності до вимог про стягнення пені за прострочену заборгованість за відсотками починається після відповідної календарної дати нарахування процентів за кожний конкретний місяць окремо.

Суд зазначає, що Позивачем заявлено до стягнення пеню за прострочену заборгованість за відсотками за загальний період прострочення з 14.12.2016 р. по 14.06.2017 р. у розмірі 5 923 646 грн. 81 коп., в той час як останній звернувся до суду з вказаним позовом 22.06.2017 року, тобто в межах спеціального строку позовної давності, а тому до даної частини позовних вимог не підлягають застосуванню спеціальні строки позовної давності за заявою Відповідача.

Суд, перевіривши розрахунок пені за прострочену заборгованість за відсотками за загальний період прострочення з 14.12.2016 р. по 14.06.2017 р. у розмірі 5 923 646 грн. 81 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному розмірі.

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за прострочену заборгованість за кредитом за загальний період прострочки з 20.08.2015 р. по 14.06.2017 р. у розмірі 5 397 321 грн. 38 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем за Кредитним договором №201/1/13-KLMV від 24.07.2013 року за загальний період прострочки з 20.08.2015 р. по 14.06.2017 р. у розмірі 5 397 321 грн. 38 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному розмірі.

Таким чином, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНСХІМ» на користь Публічного акціонерного товариства «Златобанк» підлягає заборгованість по процентам у розмірі 35 927 952 грн. 54 коп., 3% річних у розмірі 5 397 321 грн. 38 коп. та пеня у розмірі 5 923 646 грн. 81 коп.

Щодо розподілу судових витрат, Суд зазначає, що оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2017 року клопотання Публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славкіна М.А. про відстрочку сплати судового збору за подання до Господарського суду міста Києва позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНСХІМ» про стягнення заборгованості у розмірі 60738493 грн. 05 коп. задоволено та відстрочено Публічному акціонерному товариству «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славкіна М.А. сплату судового збору в розмірі 240 000 грн. 00 коп. до прийняття судом рішення у справі №910/10307/17, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам та стягуються в дохід Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славкіна М.А. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНСХІМ» (01034, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЧАПАЄВА, будинок 12, ЛІТЕРА "Б", Ідентифікаційний код юридичної особи 31905403) на користь Публічного акціонерного товариства «Златобанк» (01030, м.Київ, ВУЛИЦЯ Б.ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 17/52, Ідентифікаційний код юридичної особи 35894495) заборгованість по процентам у розмірі 35 927 952 (тридцять п'ять мільйонів дев'ятсот двадцять сім тисяч дев'ятсот п'ятдесят дві) грн. 54 (п'ятдесят чотири) коп., 3% річних у розмірі 5 397 321 (п'ять мільйонів триста дев'яносто сім тисяч триста двадцять одна) грн. 38 (тридцять вісім) коп. та пеню у розмірі 5 923 646 (п'ять мільйонів дев'ятсот двадцять три тисячі шістсот сорок шість) грн. 81 (вісімдесят одна) коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНСХІМ» (01034, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЧАПАЄВА, будинок 12, ЛІТЕРА "Б", Ідентифікаційний код юридичної особи 31905403) в дохід спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 186 697 (сто вісімдесят шість тисяч шістсот дев'яносто сім) грн. 77 (сімдесят сім) коп.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Златобанк» (01030, м.Київ, ВУЛИЦЯ Б.ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 17/52, Ідентифікаційний код юридичної особи 35894495) в дохід спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 53 302 (п'ятдесят три тисячі триста дві) грн. 23 (двадцять три) коп.

6. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 12 вересня 2017 року.

Суддя О.В. Чинчин