ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2017 р.Справа № 915/297/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів секретар судового засідання за участю представників учасників процесу: Від ТОВ «Первомайськ-кондитер» Від ТОВ «НІКІНВЕСТ2017» Від ДП «Торжок»ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5А, довіреність № 15, дата видачі: 19.04.17 ОСОБА_5, довіреність № 18, дата видачі: 19.05.17 ОСОБА_6, довіреність № б/н, дата видачі: 24.04.17
розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Торжок»
на рішення господарського суду Миколаївської області
від22.06.2017р.
у справі№ 915/297/17
за позовом Дочірнього підприємства «Торжок»
до відповідача третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача проОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Первомайськ-кондитер» ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «НІКІНВЕСТ2017» визнання недійсним правочин щодо переходу до ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Первомайськ-кондитер» () права власності на нежитлову будівлю, загальною площею (кв.м): 21347,4, адреса: Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул.Мала Морська, буд.108/5, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01

ВСТАНОВИВ:

06.04.2017р. ОСОБА_8 підприємство «ТОРЖОК» звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом про визнання недійсним правочину щодо переходу до ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Первомайськ-кондитер» права власності на нежитлову будівлю, загальною площею 21347,4 кв.м, за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул.Мала Морська, буд.108/5, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 22.06.2017р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Миколаївської області від 22.06.2017р. ОСОБА_8 підприємство «Торжок» подало апеляційну скаргу, відповідно до якої скаржник просить скасувати рішення господарського суду миколаївської області від 22.06.2017р. по справі № 915/297/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ДП «Торжок» в повному обсязі.

Як на підставу викладених у скарзі вимог апелянт посилається на наступне:

- предметом оскарження в даній справі є односторонній правочин ТОВ «Первомайськ-кондитер» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та набуття права власності на нерухомість, яка належить ДП «Торжок»;

- відповідно до рецензії, наданої ДП «Торжок», звіт про оцінку обєкту не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та не може бути використаний;

- проведення оцінки обєкту з численними порушеннями законодавства, в наслідок чого вартість обєкту була значно занижена, такий звіт (оцінка) є незаконними;

- правочин щодо переходу права власності на обєкт до відповідача із незаконною оцінкою є недійсним;

- ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на момент укладення Договору іпотеки) не визначено, що наявність оцінки впливає лише на можливість відшкодування перевищення;

- визначення законності/незаконності звіту про оцінку обєкту має велике значення для розгляду даної справи, оскільки встановлення експертизою невідповідності вимогам законодавства звіту про оцінку обєкту означатиме відсутність законної оцінки, що є однією з підстав позову;

- стаття 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на момент укладення договору іпотеки) не передбачала можливість реєстрації прав власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі застереження, що міститься в іпотечних договорах;

- законодавство, яке діяло на момент укладення Договору іпотеки та яким сторони (ДП «Торжок» та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк») керувались при укладенні зазначеного договору, не передбачало можливості здійснення перереєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження, що міститься в іпотечному договорі, а передбачало таку можливість лише на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя;

- враховуючи ст. 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на момент укладення договорів іпотеки), передача (реєстрація, продаж) право власності на предмет іпотеки мало бути реалізоване іпотекодержателем лише на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 10.07.2017р. (у складі колегії суддів: головуючого судді Богатиря К.В., суддів Аленіна О.Ю., Жекова В.І.) апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Торжок» на рішення господарського суду Миколаївської області від 22.06.2017р. у справі № 915/297/17 прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 28.08.2017р. о 10:30.

Розпорядженням керівника апарату суду № 937 від 23.08.2017р. призначено повторний автоматичний розподіл справи, у звязку із перебуванням судді Жекова В.І. у відпустці.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.08.2017 року сформовано новий склад колегії: головуючий суддя Богатир К.В., судді: Аленін О.Ю., Таран С.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 28.08.2017р. (у складі колегії суддів: головуючого судді Богатиря К.В., суддів Аленіна О.Ю., Таран С.В.) прийнято апеляційну скаргу до провадження з призначеним розглядом на 28.08.2017р. року о 10:30.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 28.08.2017р. розгляд апеляційної скарги по справі № 915/297/17 відкладено на 13.09.2017р. о 12:00.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

19.05.2006р. між ОСОБА_8 підприємством «Торжок» ТОВ «КИТ Кэпитал», правонаступником якого є ОСОБА_8 підприємство «Торжок» (Позичальник) та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (Кредитодавець), було укладено кредитний договір № 19/К-К (далі по тексту Договір № 19/К-К).

Згідно п. 1.1. Договору № 19/К-К, Кредитодавець надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, на умовах, визначених цим Договором та Додатковими угодами до нього, що складають невідємну частину Договору.

Відповідно до п. 1.1.1. Договору № 19/К-К, кредит надається в сумі 4 000 000,00 доларів США.

Пунктом 1.3. Договору № 19/К-К передбачено, що в якості забезпечення виконання Позичальником свої зобовязань щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших виплат виступає іпотека нежитлового обєкту, розміщеного за адресою: місто Миколаїв, вул. Мала Морська, будинок 108, що належить Позичальнику.

Так, пунктом 1.3.1. Договору № 19/К-К передбачено, що в забезпечення виконання зобовязань за цим Договором Позичальник зобовязується в 3 (триденний) строк з моменту його підписання укласти з Кредитодавцем договір іпотеки.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 19/К-К від 19.05.2006р., між ОСОБА_8 підприємством «Торжок» ТОВ «КИТ Кэпитал», правонаступником якого є ОСОБА_8 підприємство «Торжок» (Іпотекодавець) та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (Іпотекодержатель) було укладено Договір іпотеки від 08.09.2008, який зареєстрований в реєстрі за № 4516 (далі по тексту Договір іпотеки).

Згідно п. 1.1. Договору іпотеки, Іпотекодавець з метою забезпечення виконання Основного зобовязання, що випливає з Кредитного договору (кредитного договору № 19/К-К від 19.05.2006р.), цим передає в іпотеку, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку Предмет іпотеки.

Предметом іпотеки за вказаним Договором визначено: нежитлову будівлю торгівельного центру, яка знаходиться у місті Миколаєві, розташована по вулиці Малій Морській, будинок 108/5 та в цілому складається з нежитлової будівлі торгівельного центру залізобетонного за Літ.А-6 загальною площею 21029,1 кв.м.

Пунктом 7.4. Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на підставі:

- рішення суду;

- виконавчого напису нотаріуса;

- переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязання по Кредитному договору в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору;

- продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору.

Згідно п. 7.5. Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки в межах, передбачених п. 7.4. цього Договору.

В пункті 7.6 Договору іпотеки сторони Договору домовилися про те, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно, згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя в позасудовому порядку, на підставі цього Договору, шляхом:

п. 7.6.1. Шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного Зобовязання згідно з цим застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя відповідно до наведених нижче умов.

У випадку набуття Іпотекодержателем права звернення стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодавець цим Договором іпотеки підтверджує свою згоду на передачу у власність Іпотекодержателю Предмета іпотеки.

Іпотекодержатель набуває Предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого придбання, на підставі оцінки Предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності без урахування ПДВ. Сплата ПДВ здійснюється згідно законодавства України, діючого на момент переходу права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя. Право вибору суб'єкта оціночної діяльності сторони за взаємною згодою надають іпотекодержателю. Проведення оцінки предмета іпотеки здійснюється за рахунок коштів Іпотекодавця.

У випадку перевищення вартості Предмета іпотеки над сумою заборгованості Позичальника по кредитному договору, зафіксованою на дату переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки, Іпотекодержатель повертає суму перевищення вартості Іпотекодавцю, згідно ст.37 Закону України Про іпотеку.

Підписанням цього Договору Іпотекодавець засвідчує, що він дає Іпотекодержателю згоду на прийняття Іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на Предмет іпотеки до Іпотекодержателя (придбання іпотеки у власність) у випадку виникнення у Іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього і Договору та вимог чинного законодавства України.

Іпотекодавець підписанням цього Договору також засвідчує, що наявність буд-яких інших документів, крім цього Договору та письмового рішення Іпотекодержателя про придбання Предмета іпотеки у власність, для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається.

Цей договір та письмове рішення Іпотекодержателя про придбання Предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перехід права власності на Предмет іпотеки від Іпотекодавця до Іпотекодержателя та надають право Іпотекодержателю подати заяву про реєстрацію права власності на предмет іпотеки. Право власності на предмет іпотеки переходить до Іпотекодержателя з дати прийняття ним письмового рішення про придбання Предмета іпотеки у власність.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.12.2016р. відповідач направив на адресу позивача повідомлення № 4 про відступлення права вимоги, у якому відповідач зазначає, що право вимоги за Договором банківського кредиту № 19/К-К від 19.05.2006року Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» було відступлено на користь ТОВ «ФК «ФІНМАРК», а ТОВ «ФК «ФІНМАРК» було відступлено право вимоги на користь ТОВ «Первомайськ-кондитер» на підставі договору про відступлення права вимоги №071/11-16К від 13.12.2016р. Також було відступлено право Первісного іпотекодержателя за Іпотечними договорами на користь ТОВ «Первомайськ-кондитер» (а.с.15-16).

В матеріалах справи міститься Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 81463676 від 28.02.2017) (а.с.22-26), в розділі «Актуальна інформація про право власності» вказано:

Номер запису про право власності: 19197445

Дата, час державної реєстрації: 26.01.2017 11:18:27

Державний реєстратор: ОСОБА_9, Центр надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради

Підстава виникнення права власності: Договір іпотеки, серія та номер: 4516, виданий 08.09.2008, видавник: ОСОБА_10, Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу; Договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 1593, виданий 13.12.2016, видавник: ОСОБА_11, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 1596, виданий 13.12.2016, видавник: ОСОБА_11, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу

Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34032402 від 24.02.2017 20:20:37, ОСОБА_9, Центр надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради

Форма власності: приватна

Розмір частки: 1

Власники: ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Первомайськ-Кондитер», , країна реєстрації: Україна

Предметом даного позову є оскарження позивачем ОСОБА_8 підприємством «Торжок» правочину щодо переходу до відповідача ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Первомайськ-кондитер» права власності на нерухомість (іпотечне майно).

Під оспорюваним правочином ДП «Торжок» розуміє дію ТОВ «Первомайськ-Кондитер» у вигляді звернення останнього 26.01.2017 до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на обєкт нерухомості.

На думку апелянта ДП «Торжок» редакція Закону України «Про іпотеку», яка діяла на момент укладення договору іпотеки, не передбачала можливості перереєстрації предмета іпотеки без укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тому на думку апелянта передача (реєстрація, продаж) права власності на предмет іпотеки мала бути реалізована іпотекодержателем лише на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя

З даними твердженнями ДП «Торжок» колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується виходячи з наступного:

Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на 19.05.2006р.), звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на 19.05.2006р.), сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

За змістом положень ст. 36 Закону України «Про іпотеку», відповідне застереження в іпотечному договорі вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 7.6. Договору іпотеки, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Таким чином, той факт, що сторони домовилися про застосування позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки свідчить про те, що сторони дійшли згоди, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель набуває права на звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, в один чи іншій спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, який передбачений Законом України «Про іпотеку».

Як свідчить вищезазначене, можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки.

Отже, у даному випадку, відсутність факту реалізації домовленості сторін щодо укладення окремої угоди про задоволення вимог іпотекодержателя за наявності відповідного застереження в іпотечному договорі, наявність якого прирівнюється до угоди про задоволення вимог іпотекодержателя, та яке за змістом вимог Закону України «Про іпотеку» свідчить про те, що сторони домовилися про позасудовий порядок врегулювання спору, не є обставиною, яка обмежує державного реєстратора у здійсненні відповідної реєстраційної дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав), іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», підставою набуття права власності на предмет іпотеки є не лише договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а й відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Договір іпотеки в п. 7.6.1. містить передбачене Законом України «Про іпотеку» застереження, яке встановлює, зокрема, звернення стягнення на предмет іпотеки (майно), шляхом переходу права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязання.

Відповідно до п.7.6.1. Договору іпотеки, ДП «Торжок» надало свою згоду на прийняття іпотекодержателем (в даному випадку ТОВ «Первомайськ-кондитер») одностороннього рішення про задоволення вимог у випадку порушення іпотекодавцем умов договору позики у позасудовому порядку за рахунок майна, переданого в іпотеку.

Таким чином, реалізація цієї умови іпотечного договору спричиняє набуття вказаним договором характеру правовстановлюючого по відношенню до майна, яке є предметом іпотеки.

Судова колегія вважає, що застереження у даному випадку, дорівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовстановлюючим документом.

Іпотечне застереження містить правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому. Обставина, що перехід права відбудеться в майбутньому в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання, є обставиною, яка обумовлює виникнення права власності (передачу майна) залежно від стану виконання зобовязань за договором.

За правилами підпункту 1 частини першої статті 19 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Частина перша статті 36 Закону № 898-IV (у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки, до набрання чинності Законом № 800-VI) передбачала право сторін іпотечного договору на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або окремого договору про задоволення його вимог. Статтею 37 зазначеного Закону (в цій же редакції) визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, до якого згідно з частиною другою статті 36 прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Нова редакція статей 36, 37 Закону № 898-IV, викладена у підпункті 17 пункту 4 розділу ІІІ «Перехідні положення» Закону № 800-VI, не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх.

Аналіз наведених норм, як і Закон № 800-VI в цілому, не дає підстав вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного суду України від 10.10.2011р. по справі № 21-131а11 та від 18.09.2012р. по справі № 21-236а12.

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

У даному випадку колегія суддів не вбачає будь-яких підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України по справам № 21-131а11 та № 21-236а12, при розгляді іншої справи, де має застосовуватися така ж сама норма права.

Що стосується доводів апелянта про те, що оцінка обєкту проведена з численними порушеннями законодавства, а тому правочин щодо переходу права власності на обєкт до відповідача із незаконною оцінкою є недійсним, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Предметом позовних вимог у даній справі є оскарження позивачем правочину щодо переходу до відповідача ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Первомайськ-кондитер» права власності на нерухомість (іпотечне майно).

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», оцінка майна, за якою воно надходить у власність іпотекодержателя, впливає тільки на право іпотекодавця отримати 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Таким чином, відсутність чи наявність такої оцінки не впливає на виникнення у ТОВ «Первомайськ-кондитер» права власності на майно та припинення прав ДП «Торжок» на це майно та на захист прав останнього відповідно до предмету позову.

Отже, в межах розгляду позовних вимог по даній справі оцінка майна не є доказом, який має відношення до предмету спору.

Також колегія суддів вважає, що дії відповідача, повязані із набуттям права власності на предмет іпотеки, не є правочином у розумінні статті 202 ЦК України, як про те вказує позивач у позовній заяві.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Тобто, для визначеності правочину одностороння дія особи повинна мати закінчений вигляд, та саме від цієї дії безпосередньо набуваються, змінюються або припиняються цивільні права та обовязки осіб. Участь інших осіб та вчинення ними будь-яких дій для вчинення одностороннього правочину не потрібно та не має юридичних наслідків. В даному випадку у даній справі мають місце дії іпотекодержателя, направлені на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності у відповідності до вимог Закону та умов договору іпотеки, але вказані дії цієї особи без здійснення відповідних дій державного реєстратора не приводять до виникнення у іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. Тому ефективним способом захисту порушеного права позивача щодо переходу права власності на нерухоме майно до відповідача за наявності фактів порушення встановленого діючим законодавством порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності є оскарження у встановленому відповідним процесуальним Законом порядку до відповідного суду рішення щодо державної реєстрації прав та скасування державної реєстрації права власності на спірне майно за відповідачем.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача до відповідача задоволенню не підлягають.

За таких обставин підстави, передбачені ст. 104 ГПК України для зміни чи скасування рішення господарського суду, відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Торжок» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 22.06.2017р. по справі № 915/297/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: О.Ю. Аленін

ОСОБА_3