ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2017 р. Справа № 921/271/17-г/7

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Данко Л.С.,

суддів: Костів Т.С.,

ОСОБА_1;

секретар судового засідання: Фака С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство», б/н від 29.06.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/3297/17 від 12.07.2017 р.),

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 13 червня 2017 року

у справі № 921/271/17-г/7 (суддя Стадник М.С.),

порушеній за позовом

позивача: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів

до відповідача: Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство», м. Тернопіль,

про стягнення неустойки в сумі 17105,00 грн. та стягнення судових витрат.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача: ОСОБА_2 (п/к на підставі довіреності б/н від 30.03.2017 р.);

від позивача: ОСОБА_3 (п/к на підставі довіреності б/н від 25.10.2016 р.).

Права та обовязки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України представникам розяснені і зрозумілі. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.

За усним клопотанням представника позивача здійснюється технічна фіксація судового засідання.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2017 року, справу № 921/271/17-г/7 Господарського суду Тернопільської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Костів Т.С., Марку Р.І.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 року прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство», б/н від 29.06.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/3297/17 від 12.07.2017 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 02.08.2017 року, про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази оригінали повідомлень про вручення - знаходяться в матеріалах справи (а. с. 85, 86, 87).

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 07.08.2017 р. розгляд справи № 921/271/17-г/7, повторно, призначено на 13.09.2017 року о 10 год. 10 хв., про що сторони були належним чином повідомлені у порядку та у спосіб передбачений Інструкцією з діловодства в господарських судах України (а. с. 113/зворот, 110).

В судове засідання представник апелянта/відповідача прибув, надав усні пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, доводи апеляційної скарги підтримав, зазначив, що порушення при оформленні документів виявлені не позивачем, як перевізником, а митним органом, також апелянтом звернуто увагу на те, що судом першої інстанції не було задоволено клопотання відповідача про зменшення суми неустойки, яке зазначено у відзиві на позовну заяву, у судовому засіданні наводив свої доводи і міркування з усіх питань, що виникали в ході розгляду даної справи, покликався, зокрема, на те, що відзив на позовну заяву був ним підписаний, чому в матеріалах справи є наявним не підписаний примірник відзиву, пояснити не може, вважає, що вказані обставини мали бути перевірені працівником канцелярії при прийнятті письмового відзиву та складено акт, а тому просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2017 р. змінити та стягнути з Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» (46000, Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Багата, 5а, ідентифікаційний код 00993024) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1, ідентифікаційний код 40081195) неустойку в розмірі 1710,50 грн.

Представник позивача явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, проти апеляційної скарги заперечив з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу, у судовому засіданні наводив свої доводи і міркування з усіх питань, що виникали в ході розгляду даної справи, зазначив, що статтею 83 ГПК України визначено лише право суду зменшити розмір неустойки, однак, це не є обовязком, а відтак вважає, що судом правомірно клопотання апелянта про зменшення розміру неустойки на 10 процентів правомірно відхилено, відповідно до наведеного просить у задоволенні апеляційної скарги апелянта/відповідача відмовити, рішення Господарського суду Тернопільської області від 13 червня 2017 року по справі № 921/271/17-г/7 - залишити без змін.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Як уже було зазначено у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 року прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство», б/н від 29.06.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/3297/17 від 12.07.2017 р.) до провадження та з підстав зазначених в ухвалі суду від 07.08.2017 р. розгляд скарги, повторно, призначено на 13.09.2017 року, про що сторони були належним чином повідомлені (докази в матеріалах справи).

Відповідно до наведеного вбачається, що сторін не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а також, що сторони своєчасно та належним чином були повідомлені про час, та місце розгляду справи та прибули в судове засідання 13.09.2017 р., судова колегія вважає, що відсутні підстави для відкладення розгляду справи № 921/271/17-г/7 та прийшла до висновку, розглядати справу по суті, оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів для правильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2017 р. у справі № 921/271/17-г/7 (суддя Стадник М.С.) позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» (вул. Багата, 5а, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46000, ідентифікаційний код 00993024) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (вул. Гоголя, 1, м. Львів, 79007, ідентифікаційний код 40081195) 17105,00 грн. неустойки та 1600,00 грн. судового збору (пункти 1 та 2 резолютивної частини рішення)(а. с. 73, 74-78).

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Тернопільської області апелянт/відповідач (Державне підприємство «Тернопільське лісове господарство») звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а. с. 89-96), просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2017 р. змінити та стягнути з Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» (46000, Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Багата, 5а, ідентифікаційний код 00993024) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1, ідентифікаційний код 40081195) неустойку в розмірі 1710,50 грн. (пункт 3 прохальної частини апеляційної скарги).

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення порушено норми процесуального та матеріального права, а висновки суду є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до незаконного та необґрунтованого рішення, відтак вважає, що дане рішення підлягає скасуванню.

Щодо порушення норм процесуального права, апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що в процесі розгляду справи в суді першої інстанції, представником відповідача ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву 22.05.2017 р., яку прийнято місцевим господарським судом без жодних зауважень до зазначеного представника стосовно оформлення відзиву чи доданих документів не було. Також в процесі розгляду справи судом було винесено ухвалу від 23.05.2017 р. в мотивувальній частині якої зазначено, що відповідач не подав витребувані судом матеріали, а подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із участю його в судовому засіданні Львівського апеляційного господарського суду. Наданий відповідачем відзив на позовну заяву не приймається судом до розгляду, оскільки даний відзив не підписаний повноважним представником відповідача ОСОБА_2 В резолютивній частині ухвали суд ухвалив розгляд справи відкласти до 13.06.2017 р. на 10 год. 30 хв. та копію ухвали направити сторонам, однак апелянт стверджує, що відповідач та його представник копію даної ухвали не отримували, про дату та час судового засідання до 13.06.2017 р. на 10 год. 30 хв. не були повідомлені у встановленому законом порядку, що свідчить про порушення норм процесуального права та є підставою для скасування судового рішення.

Апелянт також вважає, що оскільки представник відповідача участі в судовому засіданні при прийнятті рішення не брав, оскільки не був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, то суд першої інстанції у разі нез'явлення представника за викликом господарського суду останній має право відкласти розгляд справи (стаття 77 ГПК), вжити заходів, передбачених пунктом 5 статті 83 ГПК або статтею 90 ГПК. Однак, суд першої інстанції не вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про розгляд судової справи і забезпечення його явки в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Також апелянт звертає увагу суду на те, що у звязку з неналежним повідомленням відповідача про розгляд справи 13.06.2017 р., останній був позбавлений можливості усунути недоліки відзиву на позовну заяву, належним чином підтримати відзив на позовну заяву та надати пояснення у дані справі.

Щодо порушення норм матеріального права, апелянт вважає, що порушення відповідача при оформленні документів виявлені не позивачем, як перевізником, а митним органом відповідно до наданих йому повноважень.

Крім того, комерційний акт за фактом невідповідності найменування вантажу, що перевозився з вантажем, зазначеного у товаросупровідних документах залізницею не складався, оскільки в матеріалах справи містяться лише акти загальної форми, складені комерційними агентами на станції митного переходу Вадул-Сірет, отже, на думку апелянта, залізницею складено акти загальної форми, що підтверджували лише факт затримки вагонів для огляду та понесені залізницею у зв'язку з цим витрати.

Також апелянт покликається на те, що сума витрат у розмірі 12376,20 грн., понесених залізницею в результаті проведення митного огляду вказаних вагонів, визнана та сплачена відповідачем/апелянтом.

Враховуючи вище наведене, апелянт вважає, що виявлені порушення відправника щодо зазначення найменування вантажу відбулося не залізницею, а працівниками митниці, комерційний акт залізницею не складався, а в актах загальної форми відображені лише обставини щодо затримання вагонів для проведення огляду та розраховані додаткові витрати залізниці за затримання вагонів протягом визначеного часу, які відшкодовані відповідачем, відтак, апелянт вважає, що підстави для стягнення штрафних санкції з вантажовідправника за неправильне зазначення в накладних вантажу відсутня, оскільки сам факт перевезення вантажу, що не був зазначений у товаросупровідних документах не підтверджений належними документами залізниці.

Також апелянт звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції з урахуванням обставин, які склались у результаті невірного зазначення найменування вантажу та з урахуванням того, що порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, повинен був застосувати положення ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зазначена позиція відповідає п. 6.4 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 року № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" (із змінами та доповненнями від 29.09.2008 року) зазначено, що відповідно до статті 551 ЦК України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Також апелянт вважає, що штраф, який просив стягувати позивач є неспіврозмірним з вчиненим порушенням те, що неправильність відомостей вказаних відправником в накладній стосувалися виду вантажу, а не його маси, що не призвело до більшого зношення вагону або можливості руйнації чи пошкодження вагону та не призвело до зменшення оплати за перевезення, беручи до уваги те, що виявлення факту внесення неправильних відомостей в товаросупровідні документи було здійснено не залізницею, а митницею і залізниця не вчиняла жодних дій, спрямованих на виявлення неточностей у вантажосупровідній документації, а також зважаючи на відсутність негативних наслідків для залізниці та оплату відповідачем фактично понесених витрат, спричинених митним оглядом та затримкою вагонів, є об'єктивні підстави зменшити розмір штрафних санкцій.

Крім того, апелянт зазначає, що відповідач знаходиться у скрутному фінансовому становищі, для виправлення якого потрібні час та можливість здійснення фінансових операцій, а накладення штрафу на ДП «Тернопільське лісове господарство» у розмірі 17105,00 грн., призведе до поглиблення фінансових проблем товариства, тому вважає за доцільне застосувати ст. 233 Господарського кодексу України та зменшити суму штрафних санкцій у розмірі до 10% .

Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, апелянт вважає, що оскаржуване рішення слід змінити, стягнувши з Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» (46000, Тернопільська область, М.Тернопіль, вул. Багата, 5а, ідентифікаційний код 00993024) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1, ідентифікаційний код 40081195) неустойку в розмірі 1710,50 грн.

Як вбачається з матеріалів даної справи, апелянт/відповідач: Державне підприємство «Тернопільське лісове господарство» (скорочене найменування ДП «Тернопільське лісове господарство») є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи: 00993024, місцезнаходження юридичної особи: 46000, м. Тернопіль, вул. Багата, 5А.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 40075815, місцезнаходження юридичної особи: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, дата державної реєстрації юридичної особи в Єдиному державному реєстрі: 21.10.2015, номер запису: 0060039, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 41-51).

Регіональна філія «Львівська залізниця» з 26.02.2016 р. є відокремленим підрозділом (філією) Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» без права юридичної особи (п. 2.1. Положення про Регіональну філію), місцезнаходження філії: п. і. 79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1 (п. 1.4. Положення про Регіональну філію), діє на підставі Положення про Регіональну філію «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (нова редакція). У п. 2.8. Положення визначено повноваження філії, що підтверджується Положенням про Регіональну філію «Львівська залізниця».

Як вбачається з матеріалів даної справи, Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» 25.04.2017 р. (через поштове відділення звязку позовну заяву подано 18.04.2017 р.) подано за вх. № 289 на розгляд Господарського суду Тернопільської області позов до Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» про стягнення неустойки в сумі 17105,00 грн. та стягнення судових витрат, який ухвалою місцевого господарського суду від 27.04.2017 р. прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 23.05.2017 р.

З матеріалів справи вбачається, що в процесі розгляду справи в суді першої інстанції судом, відповідачем було подано клопотання про відкладення розгляду справи вх. № 11314 від 22.05.2017 р. та відзив на позовну заяву вх. № 11312 від 22.05.2017р. в якому просив суд позов задоволити частково, стягнувши з Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» (46000, Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Багата, 5а, ідентифікаційний код 00993024) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1, ідентифікаційний код 40081195) неустойку в розмірі 1710,50 грн. та судові витрати покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою суду першої інстанції від 23.05.2017 р. клопотання відповідача було задоволено, однак, вищезазначений відзив на позовну заяву судом до розгляду не було прийнято зазначивши, що даний відзив не підписаний повноважним представником відповідача ОСОБА_2, відтак судом було прийнято 13.06.2017 р. рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вищенаведеного з урахуванням доводів апеляційної скарги, щодо порушення норм процесуального права у звязку з неналежним повідомленням судом першої інстанції відповідача про відкладення розгляду справи на 13.06.2017 р. та наявність недоліків у відзиві на апеляційну скаргу (не підписання уповноваженим представником ОСОБА_2Я.), колегія суддів вважає надуманим та таким, яке не заслуговує на увагу суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Колегією судді встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ухвалу суду першої інстанції від 27.04.2017 р. про порушення провадження у справі було надіслано сторонам 28 квітня 2017 р. та отримано позивачем ПАТ «Українська залізниця» 05.05.2017 р. за № 035 (а. с. 5), Регіональною філією «Львівська залізниця» 03.05.2017 р. за № 790 (а. с. 4) та зокрема апелянтом 03.05.2017 р. за № 466 (а. с. 3).

В подальшому з підстав зазначених в ухвалі суду від 23.05.2017 р. розгляд справи судом першої інстанції було відкладено на 13.06.2017 р., про що сторони були повідомлені рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримано позивачем ПАТ «Українська залізниця» 30.05.2017 р. за № 032 (а. с. 61), апелянтом 29.05.2017 р. за № 461 (а. с. 62).

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, представникам сторін і третіх осіб, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

З вищенаведеного вбачається, що сторони у справі зокрема апелянт судом першої інстанції були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, крім того отримано завчасно про що свідчить відповідна відмітка про отримання поштової кореспонденції (а. с .61-62).

Щодо тверджень апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, що відповідач та його представник копію даної ухвали не отримували, про дату та час судового засідання до 13.06.2017 р. на 10 год. 30 хв. не були повідомлені у встановленому законом порядку, колегія суддів вважає надуманим та такими, що не заслуговують на увагу суду, оскільки зазначені обставини спростовуються матеріалами даної справи.

Також слід зазначити, що частиною першою ст. 69 ГПК України визначено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Як уже було зазначено у цій постанові, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 27.04.2017 року порушено провадження у справі та з підстав зазначених в ухвалі суду від 23.05.2017 р. розгляд справи відкладався на 13.06.2017 р. в межах двомісячного строку, створюючи всі необхідні умови для всебічного, повного та обєктивного розгляду справи з дотриманням норм частини 3 статті 4-3 ГПК України.

Відповідно до вищенаведеного, колегія суддів вважає твердження апелянта в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права, надуманим та такими, що не заслуговують на увагу суду, оскільки зазначені обставини спростовуються матеріалами даної справи.

Щодо суті позовних вимог та заперечень відповідача/апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Державним підприємством «Тернопільське лісове господарство» (далі - Відправник) зі станції Микулинці-Струсів Львівської залізниці у жовтні 2016 року було відправлено два вагони № 96289418 та № 96391750 з вантажем деревина паливна, станція призначення Румунія, станція Дорнешти, що підтверджено перевізною накладною № 522052 від 07.10.2016 р. (а. с. 13, 64-65, 66-67).

Місцевим судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що у пункті пропуску «Вадул-Сірет» Чернівецької митниці ДФС здійснено митний огляд вантажу та складено Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № 408020203/2016/000073 від 17.10.2016 р., відповідно до якого: «товар вивантажено та оглянуто на відповідність відомостей, зазначених у електронній митній декларації, товаросупровідних документах з наявним вантажем (а. с. 16).

За результатами проведеного огляду та згідно акта визначення породи, асортименту, обєму деревини від 17.10.2016р. встановлено: що у вагоні № 96391750 знаходиться: «Дрова паливні твердолистяних порід (клен, ясен, берест, граб) у вигляді колод довжиною 3/4 метри, діаметром 8 см і більше, у кількості 52,76 м.куб.», які відповідають ГОСТ 3243-88 (дрова) та товаросупроаідним документам;

у вагоні № 96289418 знаходиться: «Дрова паливні твердолистяних порід (береза, ясен, берест, граб) у вигляді колод довжиною 2-4 м, діаметром 8 см і більше, у кількості 50,98 м.куб.», які по якісних характеристиках відповідають ГОСТ 3243-88 (дрова), та на 4,01 м.куб. менше ніж зазначено у товаросупровідних документах; «Дрова паливні твердолистяних порід (дуб) у вигляді колод довжиною 2 м, діаметром 6-45 см, у кількості 2,16 м.куб.», які відповідають ГОСТ 3243-88 (дрова) та не вказані у митній декларації та товаросупровідних документах; «Дрова паливні твердолистяних порід (черешня) у вигляді колод довжиною 1,9 м, діаметром 6-35 см, обємом 1,85 м.куб.», які відповідають ГОСТ 3243-88 (дрова) та не вказані у митній декларації та товарусупровідних документах. Виявлено порушення митних правил за ознаками ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України

Відповідно до Акту загальної форми № 1355 від 14.10.2016р., вагони № 96289418 та № 96391750 затримані митною службою для проведення поглибленого митного огляду, початок затримки 14.10.2016р. о 11:00 год. (а. с. 15).

Відповідно до Акту загальної форми № 1367 від 17.10.2016р., у вагонах № 96289418 та № 96391750 проведено поглиблений митний огляд, закінчення затримки 17.10.2016р. о 17:15 год., залізниця понесла витрати у загальній сумі 12376,20 грн. (а. с. 15).

З наявного в матеріалах справи протоколу про порушення митних правил №1479/40802/16 від 17.10.2016 р. (а. с. 17, 52-56), який складено головним державним інспектором ВМО №5 м/п «Вадул-Сірет» Чернівецької митниці ДФС ОСОБА_4, встановлено, що за результатами проведення митного огляду та згідно акта визначення породи, асортименту, обєму деревини від 17.10.2016р. встановлено, що у вагонах №96391750 та №96289418 знаходяться: - Дрова паливні твердолистяних порід (клен, ясен, берест, граб) у вигляді колод довжиною 3/4 метри, діаметром 8 см і більше, у кількості 52,76 м.куб., які відповідають ГОСТ 3243-88 (дрова) та товаросупроаідним документам; - Дрова паливні твердолистяних порід (береза, ясен, берест, граб) у вигляді колод довжиною 2-4 м, діаметром 8 см і більше, у кількості 50,98 м.куб., які по якісних характеристиках відповідають ГОСТ 3243-88 (дрова), та на 4,01 м.куб. менше ніж зазначено у товаросупровідних документах; - Дрова паливні твердолистяних порід (дуб) у вигляді колод довжиною 2 м, діаметром 6-45 см, у кількості 2,16 м.куб., які відповідають ГОСТ 3243-88 (дрова) та не вказані у митній декларації та товаросупровідних документах; - Дрова паливні твердолистяних порід (черешня) у вигляді колод довжиною 1,9 м, діаметром 6-35 см, обємом 1,85 м.куб., які відповідають ГОСТ 3243-88 (дрова) та не вказані у митній декларації та товаросупровідних документах;

Дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом внесення до перевізних документів неправдивих відомостей щодо найменування товарів (у накладну на перевезення внесені відомості з порушенням Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000р.), вчинив громадянин ОСОБА_5 (старший майстер нижнього складу ДП "Тернопільське лісове господарство").

Крім того, дані обставини встановлено постановою Першотравневого районного суду м. Чернівців у адміністративній справі №725/5151/16-п від 17.11.2016 р., якою визнано винним ОСОБА_5 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 4816,80 грн. в доход держави та конфіскації в доход держави дрова паливні твердолистяних порід (черешня, дуб) у вигляді колод, які були вилучені згідно протоколу про порушення митних правил № 1479/40802/16 від 17.10.2016 р. (а. с. 68-70).

У відповідності до ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 22.02.2017р. у справі № 927/788/16).

Отже, факти, встановлені вищезазначеним рішенням, мають преюдиційне значення та не потребують доказування у даній справі.

З матеріалів справи також вбачається та встановлено місцевим господарським судом, що з метою врегулювання спору в досудовому порядку позивач звернувся до ДП «Тернопільське лісове господарство» з претензією № ДН-4-2/328 від 16.02.2017 р. про оплату нарахованого штрафу у пятикратному розмірі провізної плати у сумі 17105,00 грн. (а. с. 12), дана претензія отримана відповідачем 20.02.2017 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 40). Однак, залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення позивача до місцевого господарського суду.

Враховуючи наведене та зважаючи на відмову у задоволенні претензії № ДН-4-2/328 від 16.02.2017 р., позивач звернувся до суду з даним позовом з метою захисту своїх майнових прав шляхом стягнення в примусовому порядку з ДП «Тернопільське лісове господарство» неустойку в сумі 17105,00 грн. за невірно зазначене найменування вантажу.

Таким чином, спірна ситуація пов'язана із правовими відносинами перевезення з переміщенням продукції залізницями, які регламентується Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Митним кодексом України, Статутом залізниць України, Правилами користування вагонам і контейнерами затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 р. № 113, Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС), яка є чинною для України (оскільки в даному випадку має місце перевезення вантажів у міжнародному сполученні), іншими нормативними актами.

Так, статтею 306 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується зі змістом ст.908 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Допоміжним видом діяльності, пов'язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.5 ст.307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Згідно ч.2 ст.908 ЦК України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Крім того, обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України (затвердженим постановою КМ України від 06.04.1998 р. № 457) (далі - Статут).

У відповідності до ч. 1, 2, 4 статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до п. 4 Статуту залізниць України (далі Статут), перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі СМГС), яка є чинною для України відповідно до Закону України «Про правонаступництво в Україні» та «Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів».

Статтею 7 СМГС передбачено, що одночасно із пред`явленням вантажу до перевезення відправник для кожної відправки повинен надати станції відправлення правильно заповнену та підписану накладну.

Відповідно до ст. 6 Статуту, Правил перевезення вантажів, накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил оформлення перевізних документів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційні акти складаються, зокрема, для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. Комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці. Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами (п.п. 2, 3, 10 Правил складання актів, ст. 129 Статуту).

Стаття 129 Статуту та пункт 2 Правил складання актів містять перелік обставин, за наявності яких залізниця повинна скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені обставини, або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач чи відправник вантажу. Форму такого акта визначено у додатку 1 до Правил складання актів. Комерційні акти у міжнародних перевезеннях складаються відповідно до угод про міжнародне сполучення. Обов'язок скласти комерційний акт виникає у залізниці лише у випадках, коли вона згідно зі статтею 52 Статуту зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу і при цьому виявлено псування, пошкодження чи недостачу вантажу, що перевищує встановлені норми (п. 3.2 Роз'яснення Вищого Господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" № 04-5/601 від 29.05.2002р.).

Як уже було вище зазначено, виявлення порушень вантажовідправника (відповідача/апелянта), здійснювалось не залізницею, а митницею ДФС. Залізниця не вчиняла дій на виявлення чи фіксування даних порушень, комерційний акт не складався, а комерційними агентами залізниці було складено акти загальної форми № 1355 від 14.10.2016р. та № 1367 від 17.10.2016р., в яких відображені обставини щодо затримання вагонів для проведення огляду та розраховані додаткові витрати залізниці (а. с. 15).

Однак, відповідно до ст.ст. 24, 118, 122 Статуту Залізниці та ст. 12 СМГС, п. 5.5 Правил оформлення перевізних документів, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній у розмірі п'ятикратної провізної плати та, крім штрафу, відшкодовують залізниці заподіяні збитки і витрати.

Згідно параграфу 3 ст. 12 СМГС, штраф стягується при неправильному, неповному і неточному зазначенню в накладній відомостей і заяв, в результаті чого, зокрема, були прийняті до перевезення вантажі, які не допускаються до перевезення, а саме предмети, перевезення яких заборонено хоча б в одній з країн, залізні дороги якої повинні були б брати участь в перевезенні.

Однак, статтею 2-1 Закону України «Про особливості державного регулювання діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, пов'язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів» визначено, що тимчасово строком на 10 років, забороняється вивезення за межі митної території України в митному режимі експорту лісоматеріалів необроблених (код 4403 УКТЗЕД): деревних порід, крім сосни, - з 1 листопада 2015 року; деревних порід сосни - з 1 січня 2017 року.

Відповідно до §1 ст. 16 СМГС відправник несе відповідальність за правильність відомостей і заяв, зазначених ним у накладній. Він несе відповідальність за всі наслідки неправильного, неточного або неповного зазначення цих відомостей і заяв, а також від того, що вони внесені в невідповідну графу накладної. Відповідно до §3 п.1 ст.16 СМГС відправник сплачує перевізнику неустойку, якщо після укладення договору перевезення виявиться неправильність, неточність, неповнота вказаних відправником в накладній відомостей та заявок в результаті чого: "в составе груза были приняты предмети, не допускаемые к перемещению через государственную границу хотя бы в одном из государств, по территории которого должна осуществляться перевозка" (мовою оригіналу).

За приписами даної ст..16 §3 ч.2 СМГС неустойка за п.1 §3 стягується в п'ятикратному розмірі провізної плати, яка належить перевізнику.

Як вбачається з матеріалів справи, провізна плата за даними відправками згідно накладної становить 3421,00 грн.

Відтак, на підставі §3 п.1 та ч.2 ст.16 СМГС відповідачу було нараховано неустойку в п'ятикратному розмірі провізної плати за відправкою № 522052, що становить 17105,00 грн. (3421,00 грн. х 5 = 17105,00 грн.).

Щодо тверджень апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, що дані порушення виявлені не залізницею як перевізником, а митним органом, а також те, що судом першої інстанції не було взято до уваги клопотання (відзив на позовну заяву) апелянта/відповідача про зменшення суми неустойки, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Як уже було зазначено у цій постанові, у жовтні 2016 року ДП «Тернопільське лісове господарство» із станції Микулинці-Струсів Львівської залізниці згідно залізничних накладних № № 522052, 522060 було завантажено та відправлено вагони № № 96289418, 96391750 до Румунії станція Дорнешти з вантажем - деревина паливна.

Згідно з п.2 ст.2 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (надалі СМГС), дана угода застосовується до всіх перевезень вантажів, які здійснюються в прямому міжнародному залізничному вантажному сполученні за накладними СМГС. Відповідно до §3 ст.14 СМГС договір перевезення оформлюється накладною єдиного зразка. Вказані перевезення здійснювалися на умов даної міжнародної угоди.

При надходженні 14.10.2016 вказаних вагонів на станцію Вадул-Сирет та при проходженні митного контролю у пункті пропуску Вадул-Сірет- Вікшани, вагони було затримано митницею і було проведено поглиблений митний огляд. В результаті проведеного огляду було складено акт про проведення огляду товарів від 17.10.2016 №408020203/2016/000073 згідно з яким було встановлено, що у вказаних вагонах виявлено деревину різних порід та розмірів (описані в акті), які не зазначені в митній декларації та товаросупровідних документах, що є порушенням визначеним ст..483 Митного Кодексу України. Також складено протокол про порушення митних правил №1479/10802/16 від 17.10.2016 згідно з яким встановлено факт порушення митних правил, а саме виявлення у вагонах деревини, яка відповідно до Закону України від 8.09.2005 "Про особливості державного регулювання діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, пов'язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів" тимчасово, строком на 10 років, забороняється до вивезення за межі митної території України.

Відповідно до складеного акту та протоколу виявлено у вагоні № 96289418 за відправкою № 522052 наявність деревини черешні, які не зазначена в товаросупровідних документах та відповідно до ст..1 Закону України від "Про особливості державного регулювання діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, пов'язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів" є забороненою до вивезення за межі митної території України.

Дані обставини також встановлені постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці у справі № 725/5151/16 від 17.11.2016 р.

Відтак, судом першої інстанції було вірно взято до уваги приписи ст. 35 ГПК України та постанову Першотравневого районного суду м. Чернівці у справі № 725/5151/16 від 17.11.2016, згідно з якою факти порушення митних правил за протоколом та актом огляду оформлених митним органом, які були підставою для нарахування неустойки, встановлені судом.

Також є надуманим посилання відповідача на те, що факт порушення за яким вантажовідправник може нести відповідальність не виявлено залізницею та не складався нею комерційний акт є безпідставним виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 29 СМГС як і ст. 129 Статуту залізниць України перевізник складає комерційний акт якщо при перевірці вантажу виявляє: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Відповідно до ч.2 цієї ж статті залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Проте, в спірних правовідносинах не було обставин та підстав визначених вказаними нормами для складання комерційного акту. Відповідно до накладної за якою здійснювалося перевезення, відправником зазначено найменування вантажу як «деревина паливна». Цей же вантаж і перевозився у вагоні, проте фактично виявлено митним органом, що під маркою паливної деревини відправником було завантажено і частину вантажу цього ж найменування, але порід деревини, що є забороненими до перевезення згідно ст. 2 ЗУ «Про особливості державного регулювання діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, пов'язані з реалізацією експортом лісоматеріалів».

Таким чином невідповідності найменування вантажу в даному випадку не було, а виявлено факт приховування частини вантажу що є забороненим до перевезення, а тому і відсутні були підстави у перевізника для оформлення комерційного акту. А виявлення забороненого до переміщення через державний кордон України товару, це вже і є компетенція митного органу, який власне його і виявив та оформив відповідні матеріали по цьому факту.

Посилання відповідача на ту обставину що ним було сплачено понесені витрати при затримці вагона та проведення огляду в сумі 12376,2 грн. не впливають на нарахування неустойки, оскільки нарахування платежів пов'язаних з затримкою перевезення не з вини перевізника, це окремий вид зобов'язань передбачений ст. 28 СМГС.

Щодо посилання відповідача на те, що судом першої інстанції не взято до уваги клопотання відповідача про зменшення суми неустойки та інші процесуальні порушення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Таким чином слід зазначити, що це є право суду, а не обов'язок застосувати зменшення розміру санкцій.

Як вбачається з оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, судом клопотання відповідача про зменшення суми позовних вимог, викладене у відзиві на позовну заяву не було взято до уваги, оскільки даний відзив не містить підпису повноважного представника ОСОБА_2, та не є клопотанням в розумінні ст. 22 ГПК України. Крім того, зазначено, що суд не вбачає підстав для застосування повноважень щодо зменшення неустойки в порядку, передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Таким чином, місцевим господарським судом було розглянуто можливість зменшення розміру неустойки, про що просив відповідач, незважаючи на те, що як описано в рішенні суду клопотання відповідача подано до суду з процесуальними порушеннями.

Крім того, колегія судів також не вбачає підстав для застосування повноважень щодо зменшення неустойки в порядку, передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Враховуючи всі вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки в сумі 17105,00 грн. підлягає до задоволення, як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами, а судом першої інстанції при ухваленні рішення надано належну оцінку обставинам та матеріалам справи, вірно застосовано норми матеріального права та прийнято законне рішення, а тому таке рішення відповідає вимогам ГПК України та підстав для його скасування немає.

Інші твердження апелянта/відповідача, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України). Підсумовуючи вищенаведене, слід зазначити, що апелянтом/позивачем всупереч положенням ст. 33 ГПК України, не доведено належними та допустимими доказами наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, дослідивши всі обставини, що мають значення для вирішення спору по суті в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, апеляційну скаргу апелянта/відповідача залишити без задоволення, рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2017 р. у справі № 921/271/17-г/7 - без змін.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача.

Керуючись ст. ст. 4-3, 22, 32-34, 43, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.06.2017 року у справі № 921/271/17-г/7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення місцевого суду в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути в Господарський суд Тернопільської області.

Головуючий суддя Л.С. Данко

Суддя Т.С.Костів

Суддя Р.І.Марко

13.09.2017 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 18.09.2017 р.