ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.09.2017 Справа № 904/7287/17

За позовом Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Стам", м. Дніпро

про стягнення 5035,59 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: головний спеціаліст ОСОБА_1, довіреність № 58 від 03.01.2017;

від відповідача: представник ОСОБА_2, довіреність від 31.07.2017.

СУТЬ СПОРУ:

Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Стам" (далі - відповідач) з вимогою про стягнення 5035,59 грн, як зайво витрачених на ремонт будівлі, в результаті завищення обсягів виконаних підрядних робіт.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що виконання робіт, їх обсяги та вартість підтверджено відповідними первинними документами. Крім того, посилається на сплив однорічного строку позовної давності до вимог щодо неналежної якості роботи, виконаної за договором підряду та просить суд застосувати такі наслідки і відмовити у задоволенні позову.

По справі відповідно до ст. 77 ГПК України оголошено перерву у судовому засіданні з 01.08.2017 до 07.09.2017.

07.09.2017 позивач подав до суду клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи Східний офіс Держаудитслужби, посилаючись на той факт, що Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області проводилась ревізія в Головному управлінні державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, за результатами якої виявлено ряд порушень, а саме: до актів здачі-приймання виконаних ремонтних робіт (ф. №КБ-2в) включено недостовірні данні, що призвело до завищення вартості виконаних робіт на загальну суму 5035,59 грн, чим нанесено збитків державному бюджету на відповідну суму.

Розглянувши вказане клопотання, суд його відхиляє, оскільки вважає, що будь-яке рішення суду у справі не може вплинути на права та обов'язки Східного офісу Держаудитслужби.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Між Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стам" (далі - підрядник, відповідач) було укладено 4 договори на загальну суму 138046,80 грн, а саме:

- від 06.11.2012 № 198 на виконання ремонтних робіт будівлі, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поля, 1 на загальну суму 29098,80 грн з ПДВ;

- від 09.11.2012 № 0911/1 на виконання ремонтних робіт будівлі, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поля, 1 на загальну суму 70430,40 грн з ПДВ;

- від 04.06.2013 № 0406/01 на виконання поточних ремонтних робіт кімнати прийому громадян у справах біженців, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Червона Площа, 2а на загальну суму 16370,40 грн з ПДВ;

- від 25.03.2013 № 93 на виконання поточних ремонтних робіт будівлі, що находиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Червона Площа, 2а, на загальну суму 22147,20 грн з ПДВ.

Вищезазначені договори є типовими та укладені на одних і тих же умовах, за змістом п. 1.1 яких підрядник зобов'язаний виконати ремонтні роботи будівлі, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити виконані належним чином роботи.

Договірна ціна сформована у відповідності до ДБН Д. 1.1-1-2000 "Правила визначення вартості будівництва" та є твердою (п. 2.2 договорів).

Згідно з п. 5.2 договорів, після закінчення виконаних робіт підрядник надає замовнику складений і підписаний зі свого боку акт здачі-прийому виконаних робіт по формі КБ-2в та довідку вартості виконаних робіт за формою КБ-3 в двох примірниках. Замовник зобов'язаний протягом 3 (трьох) календарних днів розглянути акт здачі-приймання виконаних робіт за формою КБ-2в та довідку вартості виконаних робіт і, за умови відсутності зауважень до виконаних робіт, підписати акт здачі-приймання виконаних робіт за формою КБ-2в та довідку вартості виконаних робіт по формі КБ-3. У разі наявності зауважень до виконаних робіт, замовник направляє підряднику мотивовану відмову від підписання акту здачі-приймання виконаних робіт по формі КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт за формою КБ-3.

Відповідно до п. 5.4 договорів підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних підрядних робіт за формою № КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт за формою КБ-3 є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами.

У п. 2.3 вказаних договорів сторони погодили порядок проведення розрахунків, за яким оплату виконаних робіт замовник зобов'язаний проводити протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту підписання між замовником та підрядником акту здачі-приймання виконаних робіт за формою КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт за формою КБ-3.

Пунктом 6.2 договорів визначено, що за порушення строків виконання окремих етапів або доручених робіт в цілому, винна сторона сплачує за прострочку до 1 місяця неустойку в розмірі 2%, а при прострочці понад 1 міс. - 5% вартості не виконаних і/або невчасно виконаних робіт.

Вказані умови договору сторони виконали повністю та підписали акти приймання виконаних робіт.

З 30.05.2016 по 17.06.2016 в Головному управлінні Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відбулась ревізія Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровської області.

За результатами позапланової ревізії фінансово-господарської діяльності Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області встановлено ряд порушень та недоліків, а саме: до актів здачі-приймання виконаних ремонтних робіт (ф. №КБ-2в) включено недостовірні данні, що призвело до завищення вартості виконаних робіт на загальну суму 5035,59 грн (3869,24 грн, 2012, ЗФ, КФКВ 1004020, КЕКВ 2240; 1166,35 грн, 2013, ЗФ, КФКВ 1004020, КЕКВ 2240), чим нанесено збитків державному бюджету на відповідну суму, про що складено акт від 29.06.2016 № 08-20/22.

З метою досудового врегулювання спору відповідачу 16.01.2017 за вих. № 1201/675 та 02.02.2017 за вих. № 1201/1834 були направлені претензії про повернення коштів на суму 5035,59 грн, які останній не визнав, виклавши свою позицію у відповіді на претензію від 27.02.2017.

Вказана обставина і стала підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Факт виконання сторонами умов договорів на виконання ремонтних робіт, які за своєю суттю є договорами будівельного підряду, підтверджений матеріалами справи та сторонами не оспорений.

Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження зміни умов договору щодо ціни договору, звернення замовника до виконавця із будь-якими претензіями стосовно вартості наданих послуг, тощо.

При цьому, позивач не заперечує, що відповідач своєчасно та належним чином виконав роботи за договором, що не перевищує обумовлену сторонами ціну договору.

Крім того, судом встановлено, що під час виконання робіт замовником було підписано акти виконаних будівельних робіт форми КБ-2в та довідки про вартість робіт форми КБ-3, а отже ці роботи було фактично прийнято в повному обсязі. На даний час зі сторони позивача зазначені акти не оспорювались та не визнавались судом недійсними.

Обґрунтовуючи свої доводи, позивач зазначав, що через неправомірне завищення вартості робіт, що було виявлено під час здійснення ревізії Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області, у відповідача виникло зобов'язання відшкодувати збитки позивачу в розмірі 5035,59 грн.

Згідно акту Державної фіскальної інспекції України № 08-20/22 від 29.06.2016, зазначеною ревізією було виявлено ряд порушень, що, на думку позивача, призвели до понесення збитків державному бюджету.

Питання стягнення збитків у господарській діяльності врегульовано ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частина перша статті 225 Господарського кодексу України передбачає, що до складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Враховуючи положення ст. 224 Господарського кодексу України, підставою для застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків є повний склад господарського правопорушення, як-то: неправомірна (протиправна) діяльність (бездіяльність) учасника господарських відносин, збитки, як результат такої діяльності, причинний зв'язок між неправомірною (протиправною) діяльністю (бездіяльністю) учасника господарських відносин та збитками, вина учасника господарських відносин.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обовязковими для виконання службовими особами обєкту, що ревізується.

Довідка контрольно-ревізійного управління чи акт перевірки може бути підставою для вчинення відповідних процесуальних дій посадовими особами (зокрема - предявлення відповідного позову до суду), однак не позбавляє відповідну особу процесуального обов'язку доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.

Акт ревізії документ, який складається особами, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Обставини, вказані в такому акті повинні підтверджуватись належними доказами у відповідності до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, акт Державної фіскальної інспекції України не є належним доказом порушення відповідачем зобов'язань за договором.

За доводами відповідача витрати позивача за договорами на виконання ремонтних робіт були понесені і враховані в кошторисній документації до кожного договору та при прийнятті виконаних робіт.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 844 Цивільного кодексу України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін.

Судом встановлено, що усі складені підрядником кошториси без будь-яких заперечень були погоджені, підтверджені та підписані замовником, зміни до яких не вносилися.

Відтак, посилання позивача на вищевказаний акт ревізії не береться судом до уваги, оскільки вказаний акт не може обмежувати права та обов'язки сторін з приводу виконання зобов'язань за договорами про надання ремонтних робіт і змінювати його умови, в тому числі щодо ціни договору, а також не може свідчити про порушення відповідачем зобовязань за вказаними договорами.

Одночасно, матеріалами справи підтверджується, що позивач та відповідач свої зобов'язання за договором виконали у повному обсязі. Заборгованість по оплаті наданих відповідачем послуг відсутня.

Таким чином, виявлені ревізією порушення не впливають на умови спірних договірних відносин і не можуть їх змінювати, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За приписами ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За вимогами п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України на стороні, що подала позов лежить зобов'язання доведення тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На підставі вищевикладеного, господарський суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду порушення договірних зобов'язань з боку відповідача та наявність обставин, повязаних з виникненням у відповідача зобов'язань щодо відшкодування збитків в сумі 5035,59 грн.

За встановлених обставин, позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, не підтвердженими належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 12.09.2017.

Суддя ОСОБА_3