ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2017 р.Справа № 916/924/17
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Савицького Я.Ф.

Суддів: Разюк Г.П.

ОСОБА_1

секретар судового засідання Федорончук Д.О.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 06.09.2017р.:

від позивача: ОСОБА_2, за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_3, за довіреністю;

ОСОБА_4, за довіреністю;

від прокуратури: ОСОБА_5, за посвідченням;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області

на рішення Господарського суду Одеської області

від 15 червня 2017 року

по справі № 916/924/17

за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради

до відповідача ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 ЛТД

про розірвання договору оренди берегозахисної споруди,-

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 06.09.2017р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.06.2017р. по справі №916/924/17 (суддя Петренко Н.Д.) відмовлено в задоволенні позовних вимог Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради до ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 ЛТД про розірвання договору оренди берегозахисної споруди з посиланням на те, що ні прокурором, ні позивачем всупереч положень 33 ГПК України не доведено факту порушень вимог чинного законодавства, Правил устаткування та експлуатації пляжів м. Одеси та умов договору оренди з боку відповідача ТОВ ОСОБА_3 ЛТД, що повністю виключає можливість задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Заступник прокурора Одеської області звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 15.06.2017р. по справі №916/924/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи це тим, що судом першої інстанції неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи, а саме рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 11.07.2017р. апеляційна скарга прийнята до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів Гладишевої Т.Я., Головея В.М.

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 05.09.2017р. №1027 та протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 05.09.2017р. апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів Разюк Г.П., Головея В.М., у звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Гладишевої Т.Я.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 05.09.2017р. апеляційна скарга прийнята до провадження вищевказаною колегією суддів.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про залучення до матеріалів справи акту перевірки як додаткового доказу.

Судова колегія відмовляє в задоволенні вказаного клопотання, оскільки вказаний документ не розглядався в судів першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги Заступника прокурора Одеської області, заслухавши представників сторін та прокуратури, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі розпорядження Одеського міського голови № 1013-01р від 03.07.2002, 04.07.2002 між УІЗТМ (орендодавець) та ТОВ Аркада (орендар) укладено договір оренди берегозахисної споруди №14/25-юр щодо комунального майна у вигляді ділянки штучного пляжу загальною площею 600 кв.м. (арк. спр. 11-14).

Відповідно до положень розділу 1 договору орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування комплекс берегозахисних споруд у вигляді штучного пляжу площею 600 кв.м., згідно схеми, яка є невідємною частиною цього договору, за адресою: пляж Ланжерон з метою надання послуг відпочиваючим. Строк дії договору його сторони визначили з 01 липня 2002 року до 01 липня 2027 року.

Додатковою угодою від 29.03.2003 року до договору оренди берегозахисних споруд №14/25-юр від 04.07.2002 року було погоджено, що правонаступником орендаря за договором буде товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 ЛТД, створене у результаті реорганізації шляхом виділення з ТОВ Аркада (арк. спр. 74).

Додатковими угодами від 01.03.2004 року, від 25.02.2005 року та від 22.08.2007 року до договору оренди берегозахисної споруди №14/25-юр від 04.07.2002 року вносилися зміни щодо методики розрахунку орендної плати та розміру щомісячної орендної плати за договором (арк. спр. 75-77).

Згідно з пунктом 4.2 договору, орендар зобов'язаний використовувати орендовані споруди у відповідності з їх призначенням і умовами цього договору, та нормами санітарної та пожежної безпеки. Цільове призначення орендованого майна визначено у п. 4.7 договору надання платних послуг відпочиваючим за вилученням плати за вхід на пляж.

Умови розірвання та припинення дії договору визначені у розділі 9 договору.

Зміна або розірвання договору можуть мати місце за погодженням сторін. Договір може бути розірваний на вимогу однієї зі сторін чи за рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством.

Дія договору припиняється внаслідок: закінчення строку; за несплату орендної плати у строк до 3-х місяців; загибелі обєкта оренди; достроково за згодою сторін, або за рішенням арбітражного суду; банкрутства орендаря; невиконання приписів орендодавця.

Як свідчать матеріали справи, 10 лютого 2017 року співробітниками УІЗТМ було складено та начальником УІЗТ затверджено акт контролю виконання умов договору оренди від 04.07.2002 року № 14/25-юр, а також вимог Правил устаткування та експлуатації пляжів міста ОСОБА_4 (арк. спр. 18).

З вказаного акту вбачається, що при обстеженні території ділянки пляжу Ланжерон, розташованого між траверсами № 4 і №5 першої черги ПОС (орендар: ТОВ Аркада), виявлено незадовільний санітарно-технічний стан берегозахисної споруди, з розміщенням на пляжі тимчасових споруд з деревяним настилом. В акті зазначено, що виявлені недоліки є грубим порушенням умов договору оренди берегозахисної споруди і Правил обладнання та експлуатації пляжів м. Одеси, що є підставою для ініціювання питання щодо подальших дій у відношенні орендаря. При проведенні обстеження на території пляжу був відсутній орендар, а його місце на момент перевірки не було встановлено, прийняття оперативних заходів орендарем щодо усунення виявлених порушень в найкоротші терміни було неможливо.

Як стверджує прокурор, зазначені в даному акті факти свідчать про порушення ТОВ Аркада умов договору та Правил устаткування та експлуатації пляжів м. Одеси, затверджених рішенням Одеської міської ради від 05.04.2007 №1133-У (Правила), що стало підставою звернення прокуратури з відповідним позовом.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 2.1.2.1 Правил устаткування та експлуатації пляжів м. Одеси на організації та субєктів підприємницької діяльності, які користуються пляжами покладено обовязок щодо оформлення документів про відкриття пляжу, обладнання, експлуатацію, придбання, забезпечення рятувальними постами та пунктами медичної допомоги.

Пунктом 3.6 Правил визначено, що споруди, які встановлюються на пляжах, призначаються тільки для надання послуг морського відпочинку чи громадського харчування та не повинні мати ознаки капітальних споруд (стрічкових фундаментів, що спираються на ґрунти під пляжним матеріалом, підземні інженерні мережі, стіни з цементною кладкою, елементи утеплення, інше).

За положеннями п. 4.5 Правил підприємства і фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які орендують ділянки громадських (штучних) пляжів, визначають режим роботи відповідно до умов договору та цих Правил, надають види послуг, погоджені у встановленому порядку.

Платні послуги оздоровчо-пляжного сервісу - послуги, що надаються населенню на пляжах міста комунальними підприємствами та суб'єктами підприємницької діяльності, які експлуатують пляж, за цінами, затвердженими виконавчим комітетом Одеської міської ради, або за договірними цінами. До послуг оздоровчо-пляжного сервісу відноситься: надання пляжного інвентаря (тапчани, шезлонги, пляжні парасольки та інше, прокат спортивного інвентаря для ігор (теніс, більярд, волейбол, човни, морські велосипеди та інше), спорудження тимчасових водних атракціонів, басейнів для малюків та інших розважальних пристроїв, які не перешкоджають купанню та відпочинку іншим громадянам, які знаходяться на пляжі.

Пунктом 6.1 Правил визначені види порушень, які тягнуть безспірне дострокове розірвання договору оренди берегозахисної споруди, а саме: неналежне утримання пляжів, стягнення плати за вхід на пляж, порушення вимог з обладнання пляжу.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, зазначає, що ані прокурором, ані позивачем, з урахуванням ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, не надано належних доказів на підтвердження незадовільного санітарно-технічного стану берегозахисної споруди, про який йшлося у акті від 10 лютого 2017 року.

Апеляційний господарський суд не приймає до уваги посилання прокурора в позові на наявність на пляжі деревяного настилу як на підставу розірвання договору, так як у пункті 3.6 Правил визначено, що споруди, які встановлюються на пляжах не повинні мати ознаки капітальних споруд (стрічкових фундаментів, що спираються на ґрунти під пляжним матеріалом, підземні інженерні мережі, стіни з цементною кладкою, елементи утеплення, інше). В даному випадку у самому акті від 10 лютого 2017 року зазначено про наявність саме тимчасової (а не капітальної) споруди з деревяним настилом.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, у 2016 році відповідачем було погоджено схему розміщення тимчасових споруд на 2016 рік, Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради, в якій позначено, в тому числі й настил, роздягальні, душові тощо, як того вимагають Правила устаткування та експлуатації пляжів міста ОСОБА_4 (а.с. 100). Схема розміщення тимчасових споруд на 2017 рік, яка, за твердженням відповідача, повністю співпадає із Схемою розміщення тимчасових споруд на 2016 рік, яка погоджена з Управлінням, була подана на погодження до УІЗТМ у встановленому порядку 07 березня 2017 року, вх.№03/01-12/133 (а.с. 97, 99). Схема розташування тимчасових споруд на 2017 рік, що подана до УІЗТМ орендарем не була повернута без погодження, позивачем не надіслано жодних заперечень щодо неї.

Судова колегія зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, що орендар ТОВ ОСОБА_3 ЛТД було повідомлено про начебто виявлені порушення, про складання ОСОБА_3 та взагалі про проведення контролю. Управлінням не складалось жодного припису за наслідками перевірки та не надіслано жодної вимоги до орендаря.

За положеннями пункту 7.5 договору розірвання договору оренди може бути у випадку неоплати, або невиконання приписів УІЗТМ у встановлений термін.

Згідно п. 9.6 договору дія договору оренди припиняється, зокрема, внаслідок невиконання приписів орендодавця.

Проте, всупереч цим умовам договору, жодних приписів щодо усунення порушень орендарю не надавалось, що дозволяє суду дійти висновку про відсутність договірних підстав для розірвання договору оренди.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 783 ЦК України визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі, наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі.

Матеріали справи свідчать, позивач не звертався до відповідача із пропозицією про розірвання договору в порядку ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України.

Вважаючи, що позивач недбало ставиться до виконання своїх обовязків саме прокурор заявив до господарського суду Одеської області позов про розірвання договору із посиланням на порушення відповідачем положень ч. 2 зазначеної статті.

Частиною 3 ст. 26 Закону України "Про оренду держаного та комунального майна" визначено, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Можливість застосування судом частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, як підстави розірвання договору на вимогу однієї сторони передбачає не лише сам по собі факт порушення умов договору другою стороною, а й обов'язкову наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною.

Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Також критерієм істотного порушення закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Абзац другий частини 2 статті 651 названого Кодексу визначає, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

За загальними положеннями ГПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.

Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє позивачеві отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Проаналізувавши обставини справи, судова колегія погоджується з місцевим господарським судом, що ні прокурором, ні позивачем всупереч положень 33 ГПК України не доведено факту порушень вимог чинного законодавства, Правил устаткування та експлуатації пляжів м. Одеси та умов договору оренди з боку відповідача ТОВ ОСОБА_3 ЛТД, що повністю виключає можливість задоволення позовних вимог.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, Одеський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 15.06.2017р. по справі №916/924/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 15.06.2017р. по справі №916/924/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписний 11.09.2017р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Разюк Г.П.

Суддя Головей В.М.