ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2017 р. Справа № 911/2087/17

За позовом Приватного підприємства "Торговий дім "Поляков"

до відповідача фізичної-особи підприємця ОСОБА_1

про стягнення 9918,46грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача: Харченко О.М. (довіреність №300 від 03.10.2016);

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Приватне підприємство "Торговий дім "Поляков" (далі - ПП "ТД "Поляков") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.) про стягнення 9918,46грн у т.ч.:

- 7475,20грн - основна заборгованість;

- 200,70грн - 20% річних;

- 2242,56грн - штраф 30%.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що відповідачем порушено свої зобов'язання за договором поставки №4571 від 22.05.2015 в частині сплати за поставлений товар у встановлений договором строк.

Відповідач у справі - ФОП ОСОБА_1 документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

04.09.2017 позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог у даній справі, яка мотивована тим, що відповідачем під час розгляду справи сплачено позивачу частину заборгованості в розмірі 4000,00грн, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 3475,20грн - основного боргу, 200,70грн - 20% річних та 2242,56грн - штрафу.

Зазначена заява прийнята судом до розгляду, враховуючи, що відповідно до ст. 22 право на зменшення розміру позовних вимог може бути реалізовано позивачем до винесення рішення у справі.

Крім того, 04.09.2017 позивачем подано письмові пояснення відповідно до яких останній вказує, що нарахування 20% річних здійснено ним за період з 22.03.2017 по 10.05.2017.

Дослідивши матеріали справи, подані письмові пояснення та докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

22.05.20156 між позивачем (далі - постачальник) та відповідачем (далі - покупець) укладено договір поставки №4571 (далі - договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами такого договору, постачальник зобов'язується передати у власність покупця, продукти харчування та інші товари (товар), а покупець зобов'язується прийняти і оплатити його на умовах даного договору (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 1.2 договору, найменування, асортимент, загальна кількість, та вартість товару, що є предметом поставки визначаються у видатковій накладній, яка є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 3.5 договору, при прийомі товару оформлюється видаткова накладна, що підписується представниками сторін.

Покупець здійснює розрахунки за отриману кожну партію товару, окремо, шляхом перерахування 100% вартості отриманого товару на протязі 14 календарних днів з моменту отримання товару, або внесення коштів в касу постачальника в той же період (14 календарних днів) (п. 4.2 договору).

Договір набуває чинності з моменту підписання, та діє до 31.12.2016, а в частині зобов'язань - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 15 календарних днів до закінчення його дії не повідомила письмово іншу сторону про розірвання договору, він вважається щорічно пролонгованим на той же самий строк на тих же умовах (п. 6.1 договору).

Як встановлено судом, позивачем на підставі видаткових накладних від 07.03.2017 №АКФ-027363 та №АКФ-027245 на суми 3144,76грн та 4330,44грн відповідно, поставлено відповідачу товар.

Звертаючись з позовом, позивач вказував, що відповідачем не здійснено розрахунку за поставлений згідно вказаних накладних товар, проте, в заяві про зменшення позовних вимог, позивачем вказує про часткову оплату поставленого товару на суму 4000,00грн, що підтверджується фіскальними чеками доданими до заяви про зменшення позовних вимог, оригінали яких оглянуто в судовому засіданні.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов'язку розрахуватись за поставлену продукцію,а також застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення відповідного зобов'язання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, сторонами в договорі змінено загальне правило та вказано що розрахунок за поставлену продукцію здійснюється протягом 14 календарних днів.

Відповідачем під час розгляду справи не надано доказів оплати товару на суму 3475,20грн, у зв'язку з чим, суд вважає вимоги позивача про стягнення вказаної суми основного боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 20% річних в сумі 200,70грн за період з 22.03.2017 по 10.05.2017.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.2 договору, при порушені покупцем п. 4.2 вказаного договору, покупець сплачує постачальнику, зокрема, 20% річних від суми боргу за весь час прострочення.

За розрахунком суду, розмір 20% річних складає більшу суму, ніж заявлено позивачем, проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір 20% річних підлягає задоволенню в заявленому позивачем розмірі, а саме 200,70грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 2242,56грн 30% штрафу.

Згідно ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п.5.3 договору, при порушені покупцем п. 4.2 вказаного договору, на строк 10 днів, на покупця покладається відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 30% суми заборгованості.

Враховуючи, що заборгованість відповідача в розмірі 7475,20грн існувала понад 10 календарних днів, вимоги позивача у вказаній частині є обґрунтованими, оскільки 30% від суми боргу складають 2242,56грн.

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 1600,00грн.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг банку по оплаті судового збору.

Відповідно до ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 6 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з квитанції від 04.07.2017 при оплаті судового збору, позивачем сплачено також 16,00грн комісії банку.

З огляду на задоволення позову у даній справі в повному обсязі (з урахуванням зменшення позовних вимог), розмір вказаної комісії підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 16,00грн

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «Торговий дім ПОЛЯКОВ» 3475,20грн основного боргу, 200,70грн 20% річних, 2242,56грн 30% штрафу, а також 1600,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором та 16,00грн витрат на оплату послуг банку по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 08.09.2017.

Суддя С.І. Чонгова