ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2017 р. Справа № 922/30/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Лакіза В.В. , суддя Фоміна В. О.

при секретарі Євтушенку Є.В.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю 14-85 від 14.04.2017р.,

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю №007Др-48-1216 від 29.12.2016р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №1804 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 22 травня 2017 року у справі №922/30/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз", м. Харків

про стягнення 14147756,94 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 22 травня 2017 року у справі №922/30/16 (суддя Светлічний Ю.В.) позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованість у сумі 14 147 756,94 грн., у тому числі суму основного боргу у розмірі 5305075,69 грн., пеню у розмірі 7 829 172,26 грн., інфляційні втрати у розмірі 421 269,61 грн. та 3% річних у розмірі 592 239,38 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 182 700,00 грн.

Відповідач, не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 22 травня 2017 року у справі №922/30/16 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, зокрема, на те, що у відповідача відсутня заборгованість за договором № 13-184-Н від 04.01.2013р. в частині основного боргу у розмірі 5 305 075,69 грн., оскільки ТОВ «Харківгаз збут» на підставі договору доручення № 104/1 від 03.08.2015р. здійснено фактичну оплату вартості прийнятого ПАТ "Харківміськгаз" природного газу. Крім того, вказує на те, що за умовами спірного договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу. Вважає, що у звязку із невиконанням позивачем свого обовязку за договором щодо повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу або надання вмотивованої відмови від їх підписання, у відповідача відсутній обовязок щодо здійснення остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числі місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Зазначає, що відповідно до висновків судово-економічної експертизи, яку було призначено ухвалою господарського суду Харківської області від 15.03.2016р., наявність заборгованості ПАТ "Харківміськгаз" перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за фактично поставлений газ на підставі договору № 13-184-Н від 04.01.2013р. документально не підтверджено.

Вважає, що у звязку із припиненням дії спірного договору 01.07.2015р. нарахування пені має здійснюватися з 20.07.2015р. Крім того, позивачем нараховані пеня та 3% річних з дня проведення фактичної оплати відповідачем, що суперечить пункту 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань».

У письмових поясненнях по справі (вх. № 8529 від 15.08.2017р.) відповідач зазначив, що оплату суми основного боргу здійснено на підставі договору доручення, укладеного між ПАТ «Харківміськаз» та ТОВ «Харківгаз Збут», до звернення позивача із позовною заявою до суду та в підтвердження відсутності заборгованості надав копії платіжних доручень, що зазначені у звіті № 2-10 від 31.10.2015р.

Позивач - Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", у запереченнях на апеляційну скаргу (вх. 8530 від 15.08.2017р.) вказує на те, що підписані сторонами акти приймання-передачі газу наявні в матеріалах справи із зазначенням, зокрема, дати їх складання, що є підставою для здійснення остаточних розрахунків між сторонами. Крім того, вважає, що обовязок відповідача з оплати поставленого природного газу не повязаний з датою підписання та повернення зазначених актів позивачем, оскільки пов'язаний із фактом приймання-передачі газу.

Також позивач підтвердив, що станом на 26.11.2015р. ПАТ "Харківміськгаз" дійсно сплачено основну заборгованість за спірним договором у повному обсязі на підставі договору доручення № 104/1, укладеного між ПАТ «Харківміськаз» та ТОВ «Харківгаз Збут», а отже, на час розгляду даної справи, на думку позивача, існує заборгованість лише зі сплати штрафних та фінансових санкцій.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09 червня 2017 року прийнято апеляційну скаргу відповідача до провадження, розгляд справи призначено на 04 липня 2017 року.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04 липня 2017 року відкладено розгляд справи на 15 серпня 2017 року. Запропоновано позивачу виконати вимоги ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 09 червня 2017 року, а саме надати суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу з документальним та нормативним обґрунтуванням викладених доводів.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 15 серпня 2017 року у відповідності до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 22 серпня 2017 року.

21.08.2017р. від представника відповідача до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови Вищого господарського суду України по справі № 922/1006/16 від 21.12.2016р. для врахування позиції суду касаційної інстанції при розгляді даної справи (вх. № 8751 від 21.08.2017р.)

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21 серпня 2017 року, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Лакізи В.В., для розгляду цієї справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Фоміна В.О.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22 серпня 2017 року відкладено розгляд справи на 12 вересня 2017 року. Запропоновано сторонам надати суду апеляційної інстанції: спільні протокольні рішення, які укладені у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005р. "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" та на виконання договору купівлі-продажу природного газу природного газу № 13-184-Н від 04.01.2013р., укладеного між сторонами (з урахуванням, зокрема, відомостей, що містяться у довідці з операцій по підприємству ПАТ "Харківміськгаз", доданої до позовної заяви); детальний розрахунок щодо суми штрафних та фінансових санкцій із зазначенням періоду за який здійснено позивачем такий розрахунок з урахуванням спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ.

На виконання вимог суду відповідачем у письмових поясненнях (вх. № 9303 від 06.09.2017р.) зазначено про те, що між сторонами укладено спільні протокольні рішення про оплату поставленого природного газу за договором № 13-184-Н віл 03.01.2013р., у звязку з чим, на думку апелянта, штрафні та фінансові санкції підлягають застосуванню у разі здійснення оплати за газ поза межами порядку і строків, встановлених зазначеними рішеннями. Також відповідачем додано копії спільних протокольних рішень.

Від позивача також надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи оновленого розрахунку штрафних та фінансових санкцій з урахуванням спільних протокольних рішень (вх. № від 12.09.2017р.).

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 12 вересня 2017 року, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Бородіної Л.І., для розгляду цієї справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Лакіза В.В., суддя Фоміна В.О.

У призначеному судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 22 травня 2017 року у справі №922/30/16 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у повному обсязі.

Представник відповідача, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши у судовому засіданні пояснення учасників процесу, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Позивач - Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", керуючись приписами ст.ст. приписами ст.ст. 526, 612, 625 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача 14 147 756,94 грн., у тому числі основний борг у сумі 5 305 075,69 грн., пеня у сумі 7 829 172,26 грн., 3% річних у сумі 592 239,38 грн. та інфляційні втрати у розмірі 421 269,61 грн.

Як убачається із матеріалів справи, 04 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством "Харківміськгаз" укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13-184-Н (далі - договір), за умовами якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору (пункт 1.1 договору).

Відповідно до пункту 1.1 договору в редакції Додаткової угоди № 6 від 22.12.2014р. за договором продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ (далі газ), а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах договору» (т. 1, а.с. 48-49).

Відповідно до пункту 1.2 договору газ, що продається за умовами даного договору використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню.

Відповідно до пункту 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до пункту 6.1. договору в редакції Додаткової угоди № 3 від 28.04.2014р. оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числі місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць (т. 1, а.с. 44).

Згідно пункту 6.2. договору оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальними режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з алгоритмом розподілу коштів, установленим відповідною постановою НКРЕ, та зараховується як оплата за газ.

Звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу покупцем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з дня винесення вимоги однією із сторін (пункт 6.6 договору).

Відповідно до пункту 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та договором. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (розділ ХІ договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1 договору в редакції Додаткової угоди №2 від 31.122013р.) (т. 1, а.с. а.с 41-43).

Відповідно до пункту 9.2 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 3 (три) роки.

Даний договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення (розділ 11 договору в редакції Додаткової угоди № 9 від 19.06.2015р.) (т.1, а.с. 56).

Додатковою угодою № 1 від 10.07.2013р., Додатковою угодою № 2 від 31.12.2013р., Додатковою угодою № 3 від 28.04.2014р., Додатковою угодою № 4 від 15.05.2014р., Додатковою угодою № 5 від 10.06.2014р., Додатковою угодою № 6 від 22.12.2014р., Додатковою угодою № 7 від 27.03.2015р., Додатковою угодою № 8 від 06.04.2015р., Додатковою угодою № 9 від 19.06.2015р. сторонами внесено зміни до договору на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013р. № 13-184-Н щодо кількості та ціни за природний газ, порядку та умов проведення розрахунків, порядку та умов передачі газу (а.с. 39-56).

Позивачем на виконання умов договору протягом січня 2013 року - червня 2015 року було поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 524 233 874,35 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (т. 1, арк. с. 57-89).

За твердженням позивача, відповідач здійснив оплату за поставлений природний газ не в повному обсязі та з порушенням строків визначених пунктом 6.1 договору, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

При прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції, керуючись приписами ст. ст. 509, 526, 530, 546, 610, 611, 627, 628, 638, 655, 692 Цивільного кодексу України та ст.ст. 173, 175, 216 Господарського кодексу України, посилаючись на доведеність порушення відповідачем умов договору та наявності обов'язку по сплаті поставленого позивачем газу, дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 5 305 075,69 грн., а також зазначив на правомірності розрахунку пені у сумі 7829172,26 грн., 3% річних у сумі 592239,38 грн. та інфляційних втрат у розмірі 421269,61 грн.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, колегія суддів виходить з наступного.

Предметом позову у даній справі є стягнення суми основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості, яка виникла на підставі договору купівлі-продажу природного газу природного газу № 13-184-Н від 04.01.2013р.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобовязань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, а відповідно до ст. ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вже було зазначено у цій постанові, 04 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством "Харківміськгаз" укладено договір купівлі-продажу природного газу №13-184-Н (далі - договір).

Виходячи з пунктів 3.3, 3.4, 6.1 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу; підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числі наступного за місяцем поставки газу на підставі акта приймання-передачі.

На виконання умов договору купівлі-продажу природного газу №13-184-Н від 04.01.2013р. позивачем поставлено відповідачеві протягом січня 2013 року - червня 2015 року природний газ на загальну суму 524 233 874,35 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів приймання-передачі: за січень 2013 року на суму 18545541,42 грн., за лютий 2013 року на суму 17590181,48 грн., за березень 2013 року на суму 18226890,16 грн., за квітень 2013 року на суму 8752226,27 грн., за травень 2013 року на суму 2922987,67 грн., за червень 2013 року на суму 2466388,78 грн., за липень 2013 року на суму 2818058,05 грн., за серпень 2013 року на суму 2927768,88 грн., за вересень 2013 року на суму 6573154,48 грн., за жовтень 2013 року на суму 10972929,25 грн., за листопад 2013 року на суму 12874498,44 грн., за грудень 2013 року на суму 12770033,54 грн., за січень 2013 року на суму 8976554,62 грн., за січень 2014 року на суму 14643465,34 грн., за лютий 2014 року на суму 6227367,35 грн., за лютий 2014 року на суму 11791746,19 грн., за березень 2014 року на суму 3079331,64 грн., за березень 2014 року на суму 9610726,54 грн., за квітень 2014 року на суму 9289217,71 грн., за травень 2014 року на суму 8056797,08 грн., за червень 2014 року на суму 6282739,55 грн.. за липень 2014 року на суму 6098780,50 грн., за серпень 2014 року на суму 5252586,62 грн., за вересень 2014 року на суму 7778949,53 грн., за жовтень 2014 року на суму 18677963,42 грн., за листопад 2014 року на суму 24804914,54 грн., за грудень 2014 року на суму 31808818,14 грн., за січень 2015 року на суму 34318577,10 грн., за лютий 2015 року 28890824,88 грн., за березень 2015 року на суму 25925372,18 грн., за квітень 2015 року на суму 76864293,48 грн., за травень 2015 року на суму 34379146,75 грн., за червень 2015 року на суму 29035042,87 грн. (т. 1, а.с. 57-89).

Згідно наданої позивачем довідки по операціях по підприємству ПАТ «Харківміськгаз» з 01.01.2013р. по 31.08.2015р., відповідачем сплачено за поставлений природний газ 503 501 515,12 грн. (т.1, а.с. 91-106).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «Харківміськгаз» (довіритель) та ТОВ «Харківгаз Збут» (повірений) укладено договір-доручення №104/1 від 03.08.2015р., відповідно до якого повірений зобовязується від імені та за рахунок довірителя виконувати грошові зобовязання в порядку та на умовах, визначених цим договором; деталізований зміст доручення щодо виконання грошових зобовязань (перелік юридичних дій), порядок виконання та інші вказівки передбачаються сторонами в додатках до договору (т.2, а.с. 69-70).

Відповідно до додатку № 1 до договору-доручення №104/1 від 03.08.2015р. довіритель доручає, а повірений приймає на себе зобовязання здійснити фактичну оплату ПАТ «НАК «Нафтогаз України» згідно договору від 04.01.2013р. №13-184-Н, укладеного між ПАТ «Харківміськгаз» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України», на суму 46 149 397,18 грн. (п. 1 додатку) (т.2, а.с. 71).

З довідки по операціях по підприємству ТОВ «Харківгаз Збут» з 01.07.2015р. по 30.09.2015р. та розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що ТОВ «Харківгаз Збут» згідно договору-доручення № 104/1 від 03.08.2015р. сплачено за поставлений природний газ відповідачу з 07.09.2015р. по 26.10.2015р. 16 013 685,29 грн.

Звіт № 2-10 від 31.10.2015р. та звіт № 1-11 від 30.11.2015р. повіреного про виконання доручення за договором доручення від 03.08.2015р. № 104/1, а також надані відповідачем платіжні доручення, свідчать про здійснення фактичної оплати за переданий газ на підставі договору від 04.01.2013р. №13-184-Н, в сумі 5 891 643,14 грн. (з 27.10.2015р. по 30.10.2015р. на суму 1 386 988,74 грн.) та 3 331 685,20 грн. (платіжне доручення від 24.11.2015р.).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідач повністю погасив заборгованість з поставленого природного газу за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. №13-184-Н на загальну суму 524 233 874,35 грн. (503 501 515,12 грн. + 16 013 685,29 грн. + 1 386 988,74 грн. + 3 331 685,20 грн.).

Позивачем у судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду, а також у наданих до суду апеляційної інстанції запереченнях на апеляційну скаргу (вх. №8530 від 15.08.2017р.) визнається факт відсутності заборгованості зі сплати основного боргу за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. №13-184-Н. При цьому, позивач вказує на те, що ПАТ "Харківміськгаз" сплачено основну заборгованість за спірним договором на підставі договору доручення № 104/1, укладеного між ПАТ «Харківміськаз» та ТОВ «Харківгаз Збут», у повному обсязі до звернення до суду з даним позовом, а тому на час розгляду даної справи існує спір лише в частині стягнення заборгованості зі сплати штрафних та фінансових санкцій.

З огляду на те, що заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу №13-184-Н від 04.01.2013р. було погашено в повному обсязі до звернення позивача із даним позовом до суду (останній платіж 24.11.2015р.), суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення господарського суду Харківської області в частині стягнення основного боргу в розмірі 5 305 075,69 грн. з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та пені, колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 7.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання умов Договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та Договором.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання (така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.11.2010 у справ № 4/720, від 04.07.2011 у справі № 13/210/10, від 12.09.2011 у справі № 6/433-42/183, від 24.10.2011 у справі № 16/5/5022-103/2011 (2/43-654), від 14.11.2011 у справі № 12/207).

З огляду не те, що відповідачем порушено зобовязання в частині своєчасного та повного здійснення розрахунків за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. №13-184-Н, суд першої інстанції дійшов висновку щодо правомірності нарахування 3% річних у розмірі 592239,38 грн. та інфляційних втрат у розмірі 421269,61 грн.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що згідно довідки по операціям по підприємству ПАТ "Харківміськгаз" з 01.01.2013р. по 31.08.2015р., доданої до позовної заяви, оплата природного газу здійснювалась відповідачем згідно постанов НКРЕ на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №247, а частина заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. №13-184-Н погашена на підставі спільних протокольних рішень на виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005р. "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", тоді як розрахунок штрафних та фінансових санкцій здійснено позивачем без урахування укладених між сторонами спільних протокольних рішень (т. 1, а.с. 91-106).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 1.1. Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики України, НАК "Нафтогаз України" та Державного казначейства України № 55/57/43 від 03.02.2009 (чинного на момент укладення спільних протокольних рішень) цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005.

Розрахунки, передбачені в п. 1.1 цього Порядку, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 (п. 1.2. Порядку).

Так, механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату природного газу, визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20, відповідно до пункту 7 якого розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005р. "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" між позивачем, відповідачем, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації було укладено:

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №739 від 20.03.2013р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 1 714 537,00 грн. за лютий-березень 2013 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №740 від 20.03.2013р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 1 078 178,00 грн. за березень 2013 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №741 від 20.03.2013р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 632 248,00 грн. за лютий-березень 2013 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1286 від 19.06.2013р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 962 900,00 грн. за травень-червень 2013 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1388 від 17.07.2013р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 565 373,00 грн. за липень 2013 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1528 від 19.08.2013р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 445 787,00 грн. за липень-серпень 2013 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №2358 від 19.12.2013р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 3 286 258,00 грн. за листопад-грудень 2013 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №2229 від 19.11.2014р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 785 552,00 грн. за вересень 2014 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №2478 від 18.12.2014р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 1 402 607,00 грн. за жовтень 2014 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №2479 від 18.12.2014р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 508 228,00 грн. за жовтень 2014 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №30 від 20.01.2015р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 4 814 582,00 грн. за листопад-грудень 2014 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №31 від 20.01.2015р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 1 390 205,00 грн. за листопад-грудень 2014 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №32 від 20.01.2015р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 1 784 895,00 грн. за листопад-грудень 2014 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №370 від 19.02.2015р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 295 420,00 грн. за січень 2015 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №371 від 19.02.2015р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 841 817,00 грн. за січень 2015 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №607 від 19.03.2015р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 2 837 901,00 грн. за лютий 2015 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №608 від 19.03.2015р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 989 732,00 грн. за лютий 2015 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №929 від 20.04.2015р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 3 997 549,00 грн. за лютий-березень 2015 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1167 від 20.05.2015р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 5 003 600,00 грн. за березень-квітень 2015 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1431 від 19.06.2015р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 6 067 974,00 грн. за квітень-травень 2015 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1433 від 19.06.2015р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 558 293,00 грн. за квітень-травень 2015 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1632 від 20.07.2015р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 2 844 762,00 грн. за травень-червень 2015 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1633 від 20.07.2015р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 258 585,00 грн. за травень-червень 2015 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1634 від 20.07.2015р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 207 596,00 грн. за травень-червень 2015 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1827 від 21.08.2015р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 1 464 645,00 грн. за червень 2015 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1828 від 21.08.2015р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 136 112,00 грн. за червень 2015 року;

- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1829 від 21.08.2015р. за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України на суму 142 038,00 грн. за червень 2015 року;

У відповідності до розділу 1 вказаних спільних протокольних рішень їх предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України віл 11.01.2005р. № 20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (далі - постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20).

У розділі 3 вищенаведених Спільних протокольних рішень сторони передбачили порядок та строки проведення взаєморозрахунків, зокрема визначили, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Згідно з розділом 4 цих протокольних рішень сторони несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 (зі змінами) та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Державного казначейства України від 03.02.2009р. №55/57/43, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009р. за №342/16358, і невиконання своїх зобов'язань за цими спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків відповідно до чинного законодавства України.

Тобто, підписання сторонами у 2013-2015 роках спільних протокольних рішень і виконання їх положень, а також положень Постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005, Наказу Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03.02.2009 N 55/57/43, свідчить, що сторони фактично погодились, що оплати поставленого природного газу за договором підлягають сплаті шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення.

Відповідно до статті 7 Господарського кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно зі статтею 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Викладені обставини свідчать, що господарська діяльність позивача та відповідача в частині взаємовідносин між ними була врегульована державою, запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (далі - ПЕК), визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (Постанова КМУ № 20 від 11.01.2005р.), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами. Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Таким чином, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави; незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Верховний Суд України у постановах №3-23гс15 від 25.03.2015. у справі № 924/1265/13, від 01.07.2015р. №3-322гс15 у справі №924/1230/14, від 11.11.2015р. №3-968гс15 у справі № 927/1733/14 виклав правовий висновок про те, що умовами договору про організацію взаєморозрахунків передбачено не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору про купівлю-продаж природного газу, а також зазначив що для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України та застосування неустойки (пені, штрафу), передбачених договором купівлі-продажу природного газу, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Згідно ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З матеріалів справи вбачається, що загальна сума заборгованості сплачена за рахунок субвенцій та щодо якої було змінено порядок та строки погашення відповідно до вказаних вище правочинів становить 45 017 374,00 грн., натомість, загальна вартість газу відповідно до актів приймання-передачі 524 233 874,35 грн.

Таким чином, уклавши спільні протокольні рішення, сторони у такий спосіб змінили спосіб виконання частини зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу, змінили порядок і строки проведення розрахунків за частину природного газу, поставленого відповідно до основного договору, та відмовились від застосування штрафних та інших фінансових санкцій щодо цієї частини, передбачивши відповідальність за невиконання зобов'язань за спільними протокольними рішеннями, а отже, відсутні правові підстави для стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості, строк оплати який змінений.

Факт виконання вищезазначених спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету підтверджується платіжними дорученнями від 21.03.2013р. № 2433, від21.03.2013р. № 2432, від 21.03.2013р. № 2431, від 25.06.2013р. № 6236, від 22.07.2013р. № 7042, від 21.08.2013р. № 8356, від 23.12.2013р. № 12565, від 21.11.2014р. № 10988, від 18.12.2014р. № 11784, від 18.12.2014р. № 11785, від 22.01.2015р. № 233, від 22.01.2015р. № 231, від 22.01.2015р. № 232, від 23.02.2015р. № 1009, від 23.02.2015р. № 1011, від 23.03.2015р. № 2070, від 23.03.2015р. № 2071, від 22.04.2015р. № 3133, від 22.05.2015р. № 4101, від 22.06.2015р. № 4947, від 22.06.2015р. № 4948, від 22.07.2015р. № 5673, від 22.07.2015р. № 5671, від 22.07.2015р. № 5672, від 25.08.2015р. № 6655, від 25.08.2015р. № 6654, від 25.08.2015р. №6656.

З огляду на те, що спільні протокольні рішення відповідачем були виконані, визначені в них суми грошових коштів були перераховані позивачу, доказів порушення відповідачем зобов'язань за спільними протокольними рішеннями позивачем суду надано не було, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстави для нарахування пені, передбаченої підпунктом 7.2. договору, а також 3 % річних та інфляційних втрат визначених частиною другою статті 625 ЦК, на суми заборгованості, погашення якої відбулося за вказаними спільними протокольними рішеннями.

Разом з тим, враховуючи умови підписаних спільних протокольних рішень, якими сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків виключно в частині заборгованості (в загальній сумі 45 017 374,00 грн.), колегія суддів зазначає про правомірність нарахування пені та 3% річних на суми основного боргу за договором, що самостійно сплачені відповідачем власними коштами з допущенням простроченням.

Виходячи з матеріалів справи та розрахунку позивача, який не спростований відповідачем, а також враховуючи вказані висновки Верховного Суду України, спільні протокольні рішення, проплати здійснені відповідачем за власні кошти, суд апеляційної інстанції перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, зазначає наступне:

- за газ, поставлений на суму 18 545 541,42 грн. у січні 2013 року розрахунки відповідачем проведені власними коштами. Оскільки станом на 20.02.2013р. прострочений борг становив 6 026 239,34 грн. та фактично цей борг погашено 12.03.2013р., то позивачем правомірно нараховані 3% річних за період з 20.02.2013р. по 11.03.2013р. у розмірі 3 609,92 грн.;

- за газ, поставлений на суму 17 590 181,48 грн. у лютому 2013 року, частина розрахунків відповідачем проведено власними коштами, а частину заборгованості погашено на підставі спільних протокольних рішень. Оскільки борг за лютий 2013 року станом на 20.03.2013р. становив 9 098 193,29 грн. та фактично цей борг погашено 11.04.2013р., то позивачем правомірно нараховані 3% річних за період з 20.03.2013р. по 10.04.2013р. у розмірі 8 206,21 грн.;

- за газ, поставлений на суму на суму 18 226 890,16 грн. у березні 2013 року, частина розрахунків відповідачем проведено власними коштами, а частину заборгованості погашено на підставі спільних протокольних рішень. Оскільки борг за березень 2013 року станом на 20.04.2013р.становив 14 028 218,02 грн. та фактично цей борг погашено 06.06.2013р., то позивачем правомірно нараховані 3% річних за період з 20.04.2013р. по 05.06.2013р. у розмірі 26 422,41 грн.;

- за газ, поставлений на суму 8 752 226,27 грн. у квітні 2013 року розрахунки відповідачем проведені власними коштами. Оскільки станом на 20.05.2013р. прострочений борг становив 7 789 326,27 грн. та фактично цей борг погашено 16.07.2013р., то позивачем правомірно нараховані 3% річних за період з 20.05.2013р. по 15.07.2013р. у розмірі 22 177,68 грн.;

- за газ, поставлений на суму 2 922 987,67 грн. у травні 2013 року та на суму 2 466 388,78 грн. у червні 2013 року, частина розрахунків відповідачем проведено власними коштами, а частину заборгованості погашено на підставі спільного протокольного рішення. Оскільки борг за травень 2013 року станом на 20.06.2013р. становив 2 829 393,17 грн. та фактично цей борг погашено 26.07.2013р., а за червень 2013 року станом на 20.07.2013р.становив 1 994 610,18 грн. та фактично цей борг погашено 09.08.2013р., то позивачем правомірно нараховані 3% річних за період з 20.06.2013р. по 25.07.2013р. у розмірі 7 268,80 грн. та за період з 20.07.2013р. по 08.08.2013р. у розмірі 2 273,60 грн.;

- за газ, поставлений на суму 2 818 058,05 грн. у липні 2013 року, частина розрахунків відповідачем проведено власними коштами, а частину заборгованості погашено на підставі спільних протокольних рішень. Оскільки борг за липень 2013 року станом на 20.08.2013р. становив 818 879,37 грн. та фактично цей борг погашено 22.08.2013р., то позивачем правомірно нараховані 3% річних за період з 20.08.2013р. по 21.08.2013р. у розмірі 98,38 грн.;

- за газ, поставлений у серпні 2013 року на суму 2 927 768,88 грн., у вересні 2013 року на суму 6 573 154,48 грн. та у жовтні 2013 року на суму 10 972 929,25 грн. розрахунки відповідачем проведені власними коштами та станом на дату здійснення оплати за поставлений газ у відповідності до п. 6.1 умов договору прострочення не було, а отже 3% річних не нараховується;

- за газ, поставлений на суму 12 874 498,44 грн. у листопаді 2013 року та на суму 17 770 033,54 грн. у грудні 2013 року, частина розрахунків відповідачем проведено власними коштами, а частину заборгованості погашено на підставі спільного протокольного рішення спільного протокольного рішення. Оскільки за листопад 2013 року станом на 20.12.2013р. заборгованість була погашена - 3% річних не нараховується, а борг за грудень 2013 року станом на 20.01.2014р.становив 4 885 938,37 грн. та фактично цей борг погашено 31.01.2014р., у звязку з чим позивачем правомірно нараховані 3% річних за період з 20.01.2014р. по 31.01.2014р. у розмірі 2 832,92 грн.

- за газ, поставлений на суму 23 620 019,96 грн. у січні 2014 року розрахунки відповідачем проведені власними коштами. Оскільки станом на 20.02.2014р. прострочений борг становив 13 503 447,76 грн. та фактично цей борг погашено 19.03.2014р., то позивачем правомірно нараховані 3% річних за період з 20.02.2014р. по 18.03.2014р. у розмірі 15 668,71 грн.;

- за газ, поставлений на суму 18 019 113,54 грн. у лютому 2014 року розрахунки відповідачем проведені власними коштами. Оскільки станом на 20.03.2014р. прострочений борг становив 15 979 152,87 грн. та фактично цей борг погашено 23.04.2014р., то позивачем правомірно нараховані 3% річних за період з 20.03.2014р. по 22.04.2014р. у розмірі 21 740,43 грн. та інфляційні втрати у розмірі 40 090,41 грн.;

- за газ, поставлений на суму 12 690 058,18 грн. у березні 2014 року розрахунки відповідачем проведені власними коштами. Оскільки станом на 20.04.2014р. прострочений борг становив 12 690 058,18 грн. та фактично цей борг погашено 22.05.2014р., то позивачем правомірно нараховані 3% річних за період з 20.04.2014р. по 21.05.2014р. у розмірі 17 350,11 грн.;

- за газ, поставлений на суму 9 289 217,71 грн. у квітні 2014 року розрахунки відповідачем проведені власними коштами. Оскільки станом на 20.05.2014р. прострочений борг становив 9 289 217,71 грн. та фактично цей борг погашено 26.06.2014р., то позивачем правомірно нараховані 3% річних за період з 20.05.2014р. по 25.06.2014р. у розмірі 15 109,30 грн.;

- за газ, поставлений на суму 8 056 797,08 грн. у травні 2014 року розрахунки відповідачем проведені власними коштами. Оскільки станом на 20.06.2014р. прострочений борг становив 8 056 797,08 грн. та фактично цей борг погашено 23.07.2014р., то позивачем правомірно нараховані 3% річних за період з 20.06.2014р. по 22.07.2014р. у розмірі 12 390,85 грн.;

- за газ, поставлений на суму 6 282 739,55 грн. у червні 2014 року розрахунки відповідачем проведені власними коштами. Оскільки станом на 20.07.2014р. прострочений борг становив 6 282 739,55 грн. та фактично цей борг погашено 08.08.2014р., то позивачем правомірно нараховані 3% річних за період з 20.07.2014р. по 07.08.2014р. у розмірі 4 312,47 грн.;

- за газ, поставлений на суму 6 098 780,50 грн. у липні 2014 року розрахунки відповідачем проведені власними коштами. Оскільки станом на 20.08.2014р. прострочений борг становив 3 428 302,96 грн. та фактично цей борг погашено 01.09.2014р., то позивачем правомірно нараховані 3% річних за період з 20.08.2014р. по 31.08.2014р. у розмірі 1 791,51 грн.;

- за газ, поставлений у серпні 2014 року на суму 5 252 586,62 грн., у вересні 2014 року на суму 7 778 949,53 грн. та у жовтні 2014 року на суму 18 677 963,42 грн., розрахунки відповідачем проведені власними коштами у відповідності до п. 6.1 умов договору, у звязку з чим станом на дату здійснення оплати за поставлений газ прострочення не було, а тому 3% річних;

- за газ, поставлений на суму 24 804 914,54 грн. у листопаді 2014 року, частина розрахунків відповідачем проведено власними коштами, а частину заборгованості погашено на підставі спільних протокольних рішень. Оскільки борг за листопад 2014 року станом на 20.12.2014р. становив 2 367 331,72 грн. та фактично цей борг погашено 24.12.2014р., то позивачем правомірно нараховані 3% річних за період з 20.12.2014р. по 23.12.2014р. у розмірі 542,45 грн.;

- за газ, поставлений на суму31 808 818,14 грн. у грудні 2014 року, розрахунки відповідачем проведені власними коштами. Оскільки станом на 20.01.2015р.становив 6 295 697,15 грн. та фактично цей борг погашено 27.01.2014р., то позивачем правомірно нараховані 3% річних за період з 20.01.2015р. по 26.01.2015р. у розмірі 1 340,29 грн.;

- за газ, поставлений на суму 28 598 814,25 грн. у січні 2015 року, частина розрахунків відповідачем проведено власними коштами, а частину заборгованості погашено на підставі спільних протокольних рішень. Оскільки борг за січень 2015 року станом на 20.02.2015р. становив 13 582 060,28 грн. та фактично цей борг погашено 11.03.2015р., то позивачем правомірно нараховані 3% річних за період з 20.02.2015р. по 10.03.2015р. у розмірі 10 193,91 грн.;

- за газ, поставлений у лютому 2015 року на суму 28 890 824,88 грн., частина розрахунків відповідачем проведено власними коштами, а частину заборгованості погашено на підставі спільних протокольних рішень. Оскільки борг станом на 20.03.2015р. становив 15 042 713,33 грн. та фактично цей борг погашено 09.04.2015р., то позивачем правомірно нараховані 3% річних за період з 20.03.2015р. по 08.04.2015р. у розмірі 14 105,47 грн.;

- за газ, поставлений у березні 2015 року на суму 25 925 372,18 грн., частина розрахунків відповідачем проведено власними коштами, а частину заборгованості погашено на підставі спільних протокольних рішень. Оскільки борг станом на 20.04.2015р. становив 8 619 065,03 грн. та фактично цей борг погашено 30.04.2015р., то позивачем правомірно нараховані 3% річних за період з 20.04.2015р. по 29.04.2015р. у розмірі 3 747,92 грн.;

- за газ, поставлений у квітні 2015 року на суму 76 864 293,48 грн., частина розрахунків відповідачем проведено власними коштами, а частину заборгованості погашено на підставі спільних протокольних рішень. Оскільки борг станом на 20.05.2015р. становив 52 313 876,44 грн. та фактично цей борг погашено 30.06.2015р., то позивачем правомірно нараховані 3% річних за період з 20.05.2015р. по 29.06.2015р. у розмірі 82 985,18 грн.;

- за газ, поставлений у травні 2015 року на суму 34 379 146,75 грн., частина розрахунків відповідачем проведено власними коштами, а частину заборгованості погашено на підставі спільних протокольних рішень. Оскільки борг станом на 20.06.2015р. становив 28 701 063,71 грн. та фактично цей борг погашено 21.08.2015р., то позивачем правомірно нараховані 3% річних за період з 20.06.2015р. по 20.08.2015р. у розмірі 88 178,44 грн.;

- за газ, поставлений у червні 2015 року на суму 29 035 042,87 грн., частина розрахунків відповідачем проведено власними коштами, а частину заборгованості погашено на підставі спільних протокольних рішень. Оскільки борг станом на 20.07.2015р. становив 27 292 247,87 грн. та фактично цей борг погашено 24.11.2015р., то позивачем правомірно нараховані 3% річних у розмірі 134 875,25 грн.

Слід зазначити, що наданий відповідачем розрахунок 3% річних є необґрунтованим та арифметично невірним, зокрема відповідачем невірно визначені розміри простроченого платежу на дати проведення проплат, що відповідно стало наслідком невірної суми розрахованих 3% річних, а тому не приймається апеляційним господарським судом.

Разом з тим, перевіривши за допомогою програми ОСОБА_3 наданий позивачем розрахунок 3%, який складений з урахуванням спільних протокольних рішень, враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», колегія суддів вважає такий розрахунок обґрунтованим та арифметично правильним, у звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення 3% річних у розмірі 592 239,38 грн. з прийняттям нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних у розмірі 362 36,96 грн.,

Щодо заявлених позивачем інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При розрахунку інфляційних втрат слід враховувати рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. N 62-97р.

В рекомендаціях Верховного суду України від 03.04.1997р. N 62-97р зазначено, що у випадку коли поверненню підлягає сума, яка складається зі внесків, здійснених в різні періоди, кожний внесок збільшується на величину індексу відповідного періоду, результати підсумовуються.

Крім того зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховуються не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, а тому слід вважати, що сума внесена за період з 1 по 15 відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а з 16 по 31 число то розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві.

Слід зазначити, що в період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв'язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов'язання протягом місяця. Тобто, визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця, а у разі якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.

Отже, зважаючи на укладення між сторонами спільних протокольних рішень, якими змінено порядок та строки розрахунків в частині суми заборгованості, погашення якої відбулося за вказаними спільними протокольними рішеннями, та з урахуванням яких змінено розміри простроченого платежу на дати проведення проплат, враховуючи оновлений розрахунок заборгованості позивача та наданий контррозрахунок відповідача, судова колегія вважає вірними доводи апелянта, що інфляційні не можуть бути розраховані на вказані суми заборгованості за договором купівлі-продаже природного газу від 13.02.2013р., з огляду на те, що оплати не перевищували прострочення грошового зобов'язання за місяць (30-31 день).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 421 269,61 грн., з прийняттям нового рішення про відмову у позові в цій частині, у звязку з неповним зясуванням обставин у даній справі щодо порядку та строків погашення заборгованості за договором на підставі спільних протокольних рішень.

Щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача пені суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України унормовано, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Так, у пункті 7.2 договору (в редакції Додаткової угоди№ 2 від 31.12.2013р.) сторони погодили, що у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (розділ ХІ договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1 договору).

З урахуванням проведення розрахунків за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. №13-184-Н. на підставі спільних протокольних рішень, позивачем нараховані штрафні санкції у вигляді пені за порушення зобовязань в частині своєчасного розрахунку за переданий газ у розмірі 4 790 725,19 грн.

Натомість, апелянт зазначає про те, що позивачем всупереч п. 3.3, 3.4 договору не було повернуто підписаних актів приймання-передачі природного газу, у зв`язку з чим вважає, що у даному випадку у відповідача не виник обовязок щодо виконання зустрічного зобов'язання.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 512 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У висновках Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 11116 ГПК України, за II півріччя 2014 року зазначено, що до правовідносин купівлі-продажу не можуть бути застосовані загальні положення ст. 530 ЦК України, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з таких правовідносин, чітко визначений спеціальною нормою права, а саме: ст. 692 ЦК України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього (постанова Верховного Суду України від 30.09.2014р. у справі №3-121 гс14).

Відповідно до пункту 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числі наступного за місяцем поставки газу на підставі акта приймання-передач (п.6.1. договору).

Аналізуючи зміст договору, колегія суддів бере до уваги однакове для всього змісту договору значення слів і понять та загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, а також здійснює порівняння вищевказаних пунктів договору зі змістом інших його частин, усім його змістом та намірами сторін.

Вказані вище пункти договору є взаємопов'язаними, оскільки своєчасне підписання уповноваженим представником позивача, скріплення печаткою акта приймання-передачі та його своєчасне повернення відповідачу дає змогу останньому здійснити остаточний розрахунок за поставлений газ.

Колегія суддів також враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 08.04.2014 у справі № 3-7гс14, в якій зазначено, що оскільки у договорі сторони визначили акт приймання - передачі газу істотним елементом встановлених між ними правовідносин, то договір як джерело матеріального права підлягає застосуванню у повному обсязі згідно зі статтями 6,11 Цивільного кодексу України.

Отже, сторони самостійно і вільно встановили не лише умови проведення розрахунку, а й порядок та умови передачі газу, тобто засвідчення факту, який є підставою для розрахунку - підписання акту приймання-передачі, який фіксує факт здійснення певної господарської операції і підтверджує факт виконання сторонами своїх цивільно-правових i господарсько-правових зобов'язань (ч. 8 ст. 193 Господарського кодексу України i статті 527 та 545 Цивільного кодексу України).

Згідно статей 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, сторони узгодили такий порядок проведення розрахунків, відповідно до якого відповідач не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, має надати позивачу належно оформлений акт приймання-передачі, а позивач не пізніше 8-го числа повинен повернути відповідачу один примірник оригіналу акта приймання передачі.

Колегія суддів враховує вказівки Вищого господарського суду України у постанові від 06.02.2017р. у даній справі, що неповернення продавцем підписаних актів не тягне за собою відсутність у останнього права вимоги здійснити остаточний розрахунок за фактично переданий газ.

Як вже було зазначено у цій постанові до звернення до суду з даним позовом відповідачем було проведено остаточний розрахунок за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. №13-184-Н у повному обсязі.

Разом з тим, виходячи з положень п. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання, а отже, для наявності правових підстав для стягнення пені встановленню судом підлягає факт наявності вини відповідача у порушенні зобов'язання.

Встановлюючи порядок розрахунків за фактично переданий газ, а саме до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання - передачі газу, сторони визначили взаємні права та обов'язки: відповідач зобов'язаний був надати підписані та скріплені печаткою акти приймання - передачі природного газу, а позивач - підписати та повернути зазначені акти, або надати письмову відмову від їх підписання.

Вказане свідчить про те, що відповідачем вчинено всі дії, передбачені договором для належного виконання зобов'язання, а саме направлено позивачу акти приймання-передачі для підписання та повернення відповідачу, проте позивач в порушення умов укладеного між сторонами договору не повернув в порядку та строки зазначені акти, а отже, відповідачем доведено і відсутність своєї вини.

При вирішенні даного спору судова колегія враховує правову позицію Вищого господарського суду України, викладену у постанові від 21.12.2016р. у справі № 922/1006/16 за участю тих же сторін - Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" про стягнення заборгованості.

Таким чином, враховуючи особливості здійснення господарської діяльності у сфері газопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, зважаючи на умови договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. №13-184-Н щодо порядку розрахунків між сторонами, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення пені з відповідача.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" в частині відмови у задоволенні позову про стягнення суми основного боргу у розмірі у розмірі 5305075,69 грн., пені у розмірі 7 829 172,26 грн., інфляційних втрат у розмірі 421 269,61 грн. та 3% річних у розмірі 229 892,42 грн., а тому рішення господарського суду Харківської області від 22 травня 2017 року у справі №922/30/16 підлягає скасуванню у звязку з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справ та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову, то судовий збір, у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 2 ст.103, п.п.1, 4 ч.1 ст.104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 22 травня 2017 року у справі №922/30/16 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" (61004, м. Харків, вул. Жовтневої Революції, 57/59, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 3% річних у розмірі 362 346,96 грн., витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 4 677,12 грн.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" (61004, м. Харків, вул. Жовтневої Революції, 57/59, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 195 744,78 грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Лакіза В.В.

Суддя Фоміна В. О.