ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2017 р.Справа № 922/2521/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Л-ТРАНС», 11600, Житомирська область, м. Малин, вул. Кримського, 188, ;

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1;

про стягнення 90123,77 грн.

за участю представників:

позивача - Реуса Д.В. (довіреність б/н від 19.05.2017);

відповідача - не з'явився.

За відсутності клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Л-ТРАНС» звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про транспортне обслуговування вантажів від 24.03.2015 за №24/03 у розмірі 90123,77 грн., з яких 72500,00 грн. - сума основного боргу, 17623,77 грн. - сума інфляційних втрат.

Свої позовні вимоги обгрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору №24/03 про транспортне обслуговування вантажів від 24.03.2015, а саме щодо здійснення оплати за надані послуги. Здійснюючи правове обгрунтування посилається на ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.525, ст. 692, ст. 610, ст. 625, ст. 901 Цивільного кодексу України

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.08.2017 відкладено розгляд справи на 11 вересня 2017 року о 10:30 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.08.2017 забезпечено участь позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Л-ТРАНС" у судовому засіданні, що призначине на 11.09.2017 о 10:30 год. по справі №922/2521/17 у режимі відеоконференції. Доручено забезпечення проведення відеоконференції Малинському районному суду Житомирської області, що знаходиться за адресою: 11601, Житомирська обл., м. Малин, пл. Соборна, 6.

Відповідач у судове засідання не з'явився, явку свого повноважного представника не забезпечив, відзив на позов суду не надав, вимоги ухвали суду не виконав. Разом з цим на момент розгляду вказаної справи в матеріалах справи відсутні докази вручення відповідачеві ухвали суду про відкладення розгляду справи №922/2521/17 від 21.08.2017. Водночас, відповідно до інформації про відстеження поштових відправлень, що міститься на сайті Українського державного підприємства «Укрпошта», відправлення за номером 687 вручене за довіреністю 25.08.2017 20:00 об'єктом поштвого зв'язку ПЕРВОМАЙСЬКИЙ 7 з індексом 64107.

Також ухвала суду про порушення провадження у справі від 31.07.2017, що була направлена на адресу відповідача, яка міститься у позовній заяві - АДРЕСА_1, що збігається із адресою, заначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулася до суду без доказів вручення відповідачеві 21 серпня 2017 року з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідно до положень п.3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Так, процесуальні документи у цій справі (ухвала суду про порушення провадження у справі та ухвала про відкладення розгляду справи) направлялися всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідних документів.

Таким чином, суд вважає, що сторони повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, але відповідач не з'явився у судове засідання, водночас судом вжито всі заходи для належного його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

У ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Згідно із положеннями ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

24 березня 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Л-Транс» (далі - виконавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - замовник) було укладено договір №24/03 про транспортне обслуговування вантажів (далі - договір).

Відповідно до п.1.1. вказаного договору замовник доручає, а виконавець виконує роботи по перевезенню вантажів залізничним транспортом по території України.

У підпункті 2.1.1. пункту 2.1. договору зазначено, що виконавець надає послуги з використання свого залізничного коду вантажовідправника.

Згідно із підпунктом 2.1.2. пункту 2.1. договору, на основі заявок замовника виконавець розробляє і узгоджує з залізничними дорогами - учасниками транспортного процесу, маршрути і тарифи на перевезення вантажів і повідомляє замовника у вигляді додатків до цього договору.

Сторони у договорі дійшли згоди, що замовник здійснює передоплату і забезпечує своєчасне надходження на рахунок виконавця коштів, призначених для розрахунків за перевезення вантажів, а також за виконання виконавцем інших послуг, передбачених цим договором. Замовник здійснює завантаження, кріплення та відправку своїх вантажів у строки та в об'ємах, узгоджених з виконавцем.

Як свідчать матеріали справи ТОВ «Л-Транс» як вантажовласник має право здійснювати перевезення вантажів залізничним транспортом по території України, що підтверджується договорами №ПЗ/ДН-4/12/325/ДНЮ-4 від 22.05.2012 та №ПЗ/ДН-4/15/88/ДНЮ-4 від 25.05.2015 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, які були укладені між державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» (далі, «Залізниця») та позивачем (далі, «Вантажовласник»), предметом яких є надання «Залізницею» «Вантажовласнику» послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведенням розрахунків за ці послуги (а.с 92-134).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору №24/03 про транспортне обслуговування вантажів від 24 березня 2015 року надав відповідачу ФО-П ОСОБА_1 послуги (компенсація залізнодорожного тарифу та транспортних послуг) на загальну суму 525000,00 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та додатками до вказаних актів, а саме: актом №ОУ-0000027 від 16.04.2015 на суму 125000,00 грн. та додатком до нього, актом №ОУ-0000028 від 30.04.2015 на суму 25000,00 грн. та додатком до нього, актом №ОУ-0000035 від 18.05.2015 на суму 75000,00 грн. та додатком до нього, актом №ОУ-0000036 від 22.05.2015 на суму 25000,00 грн. та додатком до нього, актом №ОУ-0000059 від 31.07.2015 на суму 137500,00 грн. та додатком до нього, актом №ОУ-0000067 від 31.08.2015 на суму 37500,00 грн. та додатком до нього, актом №ОУ-0000072 від 30.09.2015 на суму 100000,00 грн. та додатком до нього (а.с. 11-24).

Зазначені акти та додатки до них підписані обома сторонами та скріплені печатками.

У підпункті 3.1. пункту 3 договору сторони домовились, що остаточні розрахунки за надані послуги здійснюються на основі двосторонніх актів виконаних робіт та додатків до актів за фактичне здійснення обсягів перевезень.

Позивач стверджує, що відповідач у порушення умов договору лише частково сплатив кошти за надані ТОВ «Л-Транс» послуги за договором у сумі 452500,00 грн., решта коштів у сумі 72500,00 грн. залишилася несплаченою, на надіслану претензію відповідач не відреагував, грошові кошти не сплатив, що й стало підставою для звернення із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, господарський суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою договір №24/03 про транспортне обслуговування вантажів від 24.03.2015 є договором про надання послуг, за яким одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 ЦК України).

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч.1, 2).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за договором №24/03 про транспортне обслуговування вантажів від 24.03.2015 виконав належним чином, що підтверджується залізничними накладними (а.с.25-65) та актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та додатками до вказаних актів, а саме: актом №ОУ-0000027 від 16.04.2015 та додатком до нього, актом №ОУ-0000028 від 30.04.2015 та додатком до нього, актом №ОУ-0000035 від 18.05.2015 та додатком до нього, актом №ОУ-0000036 від 22.05.2015 та додатком до нього, актом №ОУ-0000059 від 31.07.2015 та додатком до нього, актом №ОУ-0000067 від 31.08.2015 та додатком до нього, актом №ОУ-0000072 від 30.09.2015 та додатком до нього (а.с. 11-24). Акти та додатки до них підписані як ТОВ «Л-Транс», так і ФО-П ОСОБА_1, скріплені печатками сторін.

Як стверджує позивач та свідчать матеріали справи, ТОВ «Л-Транс» було проведено роботи (надано послуги) щодо компенсації залізничного тарифу транспортних послуг вагонів по території України (транспортна обробка вантажів) на загальну суму 525000,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та додатками до них (а.с.11-24).

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із п.п. 3.1. договору, остаточні розрахунки за надані послуги здійснюються на основі двосторонніх актів виконаних робіт та додатків до актів за фактичне здійснення об'ємів перевезень.

Судом встановлено, що відповідач частково розрахувався із ТОВ «Л-Транс» за надані послуги за договором, а саме сплатив 452500,00 грн., що підтверджується виписками ПАТ КБ «ПриватБанк» по рахунку ТОВ «Л-Транс», а саме: 15.04.2015 - 112500,00 грн., 24.04.2015 - 25000,00 грн., 07.05.2017 - 75000,00 грн., 22.05.2015 - 25000,00 грн., 10.07.2015 - 50000,00 грн., 13.07.2015 - 40000,00 грн., 15.07.2015 - 50000,00 грн., 10.09.2015 - 62500,00 грн. (а.с. 66-73).

Таким чином, сума коштів, що залишилася несплаченою відповідачем за договором складає 72500,00 грн.

Згідно із ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому, суд бере до уваги, що в п. 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12. 2011 року, зазначено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем у порядку ст.ст. 4-3, 32, 33, 34 ГПК України, не надано суду доказів сплати суми коштів у розмірі 72500,00 грн. за договором та не спростовано обставин, що викладені у позовній заяві.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання на суму 72500,00 грн., у зв'язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 17623,77 грн. за період з 30.09.2015 по 01.06.2017, суд керується положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

У п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 №14, зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат на предмет відповідності вимогам чинного законодавства України, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за період з 30.09.2015 по 01.06.2017 за допомогою комп'ютерної програми «Ліга Закон», суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у цій частині, а саме підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 15245,14 грн. за період з 30.09.2015 по 01.06.2017 як такі, що відповідають приписам ст.625 ЦК України, є правомірними, обгрунтованими та правильно розрахованими, в решті позовних вимог у цій частині суд відмовляє, як у таких, що нараховані безпідставно.

Згідно із положеннями ч.2 ст. 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1600,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 4-4, 4-5, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Л-ТРАНС» (11600, Житомирська область, м. Малин, вул. Кримського, 188, ) заборгованість у розмірі 87745,17 грн., з яких 72500,00 грн. основного боргу, 15245,14 грн. інфляційних втрат.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Л-ТРАНС» (11600, Житомирська область, м. Малин, вул. Кримського, 188, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1600,00 грн

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Повне рішення складено 13.09.2017 р.

Суддя Н.А. Новікова