РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2017Справа №910/11034/17

За позовомДержавного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"
доПриватного акціонерного товариства "Телесистеми України"
простягнення 94582,49 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаОхріменко О.О. - представник
від відповідачане з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" 94582,49 грн., з яких: 84512,96 грн. основного боргу за договором про надання послуг №0618/66 від 01.02.2011, 10069,53 грн. пені.

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині здійснення розрахунків за надані послуги, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем. Крім основного боргу, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивач просить стягнути з відповідача пеню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/11034/17, розгляд якої призначено на 03.08.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2017, у зв'язку з необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи відкладено на 07.09.2017.

Представник позивача в судовому засіданні 07.09.2017 підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судові засідання не з'явився, однак 02.08.2017 відповідач подав до канцелярії суду відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи без участі його представника в судовому засіданні.

У відзиві на позов відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив частково та просив суд застосувати до вимог про стягнення пені спеціальну позовну давність в один рік.

Відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 07.09.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2011 між Філією Державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Гребінківський елеватор" (виконавець) та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" (замовник, відповідач) було укладено договір про надання послуг №0618/66 (надалі - договір) відповідно до умов якого, виконавець надає замовнику послуги зі строкового зберігання і утримання телекомунікаційного обладнання замовника (далі - об'єкт зберігання) та інші послуги, згідно даного договору, а замовник виплачує виконавцеві винагороду за надання таких послуг. Під строковим зберіганням та утриманням об'єкта зберігання сторони домовились розуміти надання усіх послуг, згідно даного договору, протягом строку його дії (п.1.1), місце зберігання та утримання об'єкта зберігання виконавцем знаходиться за адресою: 37400, м. Гребінка, провулок Пирятинський, 46 (п.1.2), замовник зобов'язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати встановлені договором платежі (п.2.2.4), загальна місячна плата за надання виконавцем обумовлених цим договором послуг становить 1250,00 грн. на місяць в т.ч. ПДВ (п.3.1), нарахування плати за послуги починається з дати, зазначеної в акті прийому-передачі (п.3.2), щомісячно, до 10 числа поточного місяця, виконавець надає замовнику рахунки на повний обсяг встановлених договором платежів за попередній місяць. Всі рахунки, передбачені договором, надаються замовнику разом один раз на місяць (п.3.3), замовник здійснює оплату згідно рахунку виконавця протягом п'яти банківських днів з моменту його отримання шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок виконавця. Якщо замовник отримав рахунок виконавця пізніше строку, зазначеного у п.3.3 договору, термін оплати продовжується на строк такої затримки (п.3.4), здача - приймання наданих послуг здійснюється у відповідності з вимогами чинного законодавства України шляхом підписання акту приймання - передачі, що підписується замовником протягом 5 (п'яти) робочих днів з дня його отримання від виконавця (п.3.8), у випадку прострочення оплати, згідно з п.3.4 договору, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення (п.6.2).

Відповідно до акту прийому-передачі місця для розташування спеціальних конструкцій по договору від 01.02.2011 виконавець передав, а замовник прийняв у тимчасове платне користування місце для розташування спеціальних конструкцій.

01.09.2011 між сторонами було підписано додаткову угоду №1 до цього договору, відповідно до умов якої сторони домовились викласти п. 3.1 договору у такій редакції: загальна місячна плата за надання виконавцем обумовлених цим договором послуг становить 2800,00 грн. на місяць в т.ч. ПДВ, а п. 3.4 договору у такій редакції: нарахування плати за надання обумовлених у договорі послуг перераховувати за такими реквізитами: м. Київ, ПАТ "Банк Камбіо", пот/рах 0673, МФО 380399.

22.05.2017 між сторонами було підписано додаткову угоду №2 до цього договору, відповідно до умов якої сторони дійшли взаємної згоди розірвати договір 23.05.2017 та вважати останнім днем надання послуг 22.05.2017, замовник впродовж 15 календарних днів з моменту підписання цієї додаткової угоди повинен власними силами демонтувати та вивезти з території виконавця телекомунікаційне обладнання, яке знаходиться за адресою: Полтавська обл., м. Гребінка, провулок Пирятинський, будинок 46, замовник підтверджує наявність невиконаного грошового зобов'язання по договору перед виконавцем в сумі 84512.96 гривень в т.ч. ПДВ.

Згідно акту припинення надання послуг до договору від 22.05.2017 замовник повернув, а виконавець прийняв місце зберігання та утримання об'єкта зберігання за адресою: Полтавська обл., м. Гребінка, провулок Пирятинський, будинок 46.

Відповідно до актів здачі-прийняття робіт за договором за період з 25.02.2016 по 22.05.2017 позивачем були надані, а відповідачем прийняті послуги на загальну суму 85472,46 грн. Вказані акти підписані представниками сторін та скріплені печатками останніх без заперечень та зауважень.

При цьому, позивачем були виставлені відповідачу для оплати послуг за вищевказаний період відповідні рахунки, однак відповідачем було оплачено 16.03.2016 - 959,50 грн.

Згідно актів звірки взаєморозрахунків, які підписані між сторонами станом на 30.11.2016 заборгованість відповідача перед позивачем складала 51624,50 грн., а станом на 22.05.2017 - 84512,96 грн.

Як стверджує позивач у позовній заяві, відповідач за надані позивачем послуги розрахувався частково, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості та пені.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи, відповідачем було замовлено, а позивачем належним чином надано відповідачу послуги на виконання умов укладеного між сторонами договору на загальну суму 85472,46 грн., що підтверджується відповідними актами здачі-прийняття робіт за період з 25.02.2016 по 22.05.2017, які підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін, однак відповідач в порушення положень ст. 530 Цивільного кодексу України та приписів п. 3.3, 3.4 договору, вартість наданих позивачем послуг оплатив частково, на суму 959,50 грн., у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 84512,96 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідачем належними та допустимими доказами факту наявності заборгованості та її розмір не спростовано, доказів погашення заборгованості в добровільному порядку не надано.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 84512,96 грн. підлягають задоволенню.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 10069,53 грн. за період з 04.03.2016 по 20.06.2017 з урахуванням умов ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів за надані позивачем послуги не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно, є підстави для застосування по відношенню до відповідача встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими, зокрема, є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2 укладеного між сторонами договору погоджено, що у випадку прострочення оплати, згідно з п.3.4 договору, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Оскільки, судом встановлено факт прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем, вимоги позивача про стягнення пені визнаються судом обґрунтованими.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати послуг за представленими до матеріалів справи рахунками, позивачем було нараховано з урахуванням вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України пеню на загальну суму 10069,53 грн., починаючи з 04.03.2016 із зазначенням дати виникнення боргу по кожному рахунку окремо.

Твердження відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення пені суд вважає частково обґрунтованими та зазначає наступне.

Згідно з положеннями ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 визначено, що за змістом ч.2 ст.9 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.223 Господарського кодексу України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених ст.175 Господарського кодексу України.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3 та 4 ст.267 Цивільного кодексу України).

За змістом п.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 визначено, що законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

Приписами п.2.2 вищевказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України встановлено, що за змістом ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна позиція міститься також в постанові від 12.06.2007 Верховного Суду України у справі №П-9/161-16/165.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст.267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Відповідно до п.4.3 вищезазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України визначено, що якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Як зазначалось вище, позивачем нараховано пеню за порушення відповідачем строків оплати послуг, визначені укладеним між сторонами договором за період з 04.03.2016 по 20.06.2017 за умовами ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

З урахуванням позиції Вищого господарського суду України суд зауважує, що річний строк позовної давності за вимогами про стягнення неустойки розпочався 06.07.2016, оскільки позов подано до суду 06.07.2017.

Отже, враховуючи наведене, судом було перераховано пеню за порушення відповідачем строків внесення плати за послуги з урахуванням строку їх оплати, визначеного укладеним між сторонами договором, дати виникнення заборгованості по кожному рахунку окремо, з урахуванням вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, в межах строку позовної давності, що передбачений ст.258 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим за розрахунком суду стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня на загальну суму 8546,84 грн.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м.Київ, Русанівський бульвар, будинок 7, ідентифікаційний код 22599262) на користь Державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м.Київ, вулиця Саксаганського, будинок 1, ідентифікаційний код 37243279) заборгованість у розмірі 84512 (вісімдесят чотири тисячі п'ятсот дванадцять) грн. 96 коп., пеню у розмірі 8546 (вісім тисяч п'ятсот сорок шість) грн. 84 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1574 (одна тисяча п'ятсот сімдесят чотири) грн. 24 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В інший частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.09.2017

Суддя Ю.М. Смирнова