ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2017 року Справа № 904/6273/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.,

за участю представників сторін:

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №1 від 11.10.2016 р., представник;

представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект", на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2017 року у справі № 904/6273/17

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" (01032, м. Київ, вул. Жилянська 108А)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД КОММОДІТІ" (51900, Дніпропетровська обл. м. Кам'янське, пр.Антошкіна буд.80/1 кв. 24,41,42)

про стягнення штрафу в розмірі 545 216,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2017 року у даній справі (суддя С.П. Панна ) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області мотивовано тим, що позивачем порушено строк позовної давності визначений п.1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України

Не погодившись з рішенням суду, до апеляційної інстанції звернулось Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" (позивач) із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2017 року по справі 904/6273/17 і прийняти нове рішення яким задовольнити позов. Судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на наступне.

Скаржник зазначає, що за думкою суду, перебіг позовної давності для стягнення штрафних санкцій розпочався 12.05.2016 р., що суперечить ч. 1 ст. 261 ЦК. Згідно зазначеної норми ЦК, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Вважає, що суд помилково звязав початок перебігу позовної давності з кінцевим терміном постачання продукції та початком періоду прострочення виконання зобов'язання з поставки відповідачем (12.05.2016), оскільки станом на цю дату у Позивача виникло лише право стягнути з Відповідача штрафні санкції (пеня та штраф) за прострочення, які передбачені п. 7.2 Договору. При цьому, щодо стягнення штрафних санкцій, передбачених п. 7.2 Договору, сторонами встановлений строк позовної давності тривалістю у 2 роки (п. 7.9 Договору).

Порушення відповідачем строку поставки 12.05.2016 не свідчило про його односторонню відмову від виконання зобовязання. Згідно ст. 631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Отже, Відповідач міг здійснити поставку продукції у будь-який час, а Позивач був зобов'язаний прийняти її впродовж строку дії Договору.

Тобто, суд застосував позовну давність до вимог, які не є предметом спору.

Однак, предметом позову є стягнення штрафу за односторонню відмову від виконання зобовязання Відповідачем за Договором поставки від 12.03.2016 р. №53-129- 01-16-00659 (далі - Договір), відповідно до п. 7.5 Договору. За обставинами справи, станом на 12.05.2016 Позивач взагалі не міг бути обізнаний, що Відповідач відмовиться від виконання зобовязання за Договором, оскільки лист №01-06/16-18, який свідчить про таку відмову, датований 01.06.2016. Таким чином, станом на 12.05.2016, права на застосування штрафу згідно п. 7.5 Договору у Позивача не могло виникнути, оскільки йому не було відомо, чи виконає Відповідач зобовязання з постачання після спливу кінцевого строку поставки. Лише з отриманням листа від 01.06.2016 №01-06/16-18 Позивачу стало відомо, що відповідач не має наміру поставляти продукцію, яка є предметом Договору, та запропонував припинити зобовязання за Договором.

Також вважає, що суд не оцінив тої обставини, що відповідач не виконав зобовязання з поставки продукції в період дії Договору, станом на дату закінчення строку дії Договору - 31.12.2016 р., протягом якого відповідач мав виконати зобов'язання з поставки.

Зазначає, що слід вважати, що порушення права Позивача відбулось 01.01.2017 р., оскільки станом на 31.12.2016 фактом невиконання зобовязання з поставки відповідач підтвердив свою відмову, зазначену у листі від 01.06.2016 р.

Скаржник вважає, що перебіг строку позовної давності щодо стягнення штрафу, передбаченого п. 7.5 Договору, розпочався 01.01.2017 р., і саме з цього моменту у Позивача зявились беззаперечні підстави для подання позову.

Вважає, що суд зробив суперечливий висновок, встановивши, що одностороння відмова згідно листа від 01.06.2016 №01-06/16-18 не відбулась, Відповідач не відмовлявся від виконання умов Договору, а лише пропонував нові умови Договору, тобто він встановлює, що право Позивача взагалі не було порушено. Але зробивши такий висновок, суд застосовує строк позовної давності. Це не є юридично можливим, оскільки за відсутністю порушення права Позивача строк позовної давності взагалі не розпочався.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 2.2 Постанови від 29.05.2013 №10 роз'яснює, що за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Враховуючи зміст п. 2.2 вказаної постанови та обставини справи, вбачається, що суд першої інстанції не мав права застосовувати позовну давність.

Щодо оцінки листа Відповідача від 01.06.2016 №01-06/16-18, вважає, що суд надав йому помилкову оцінку, оскільки з зазначеного листа чітко прослідковується, що Відповідач не може виконати зобовязання з постачання продукції за Договором (бензину автомобільного екологічного класу євро 3) та пропонує припинити взаємні зобовязання за Договором. Те, що у цьому листі Відповідач також пропонує внести зміни до Договору та поставити інший клас бензину за іншою ціною, не має значення для вирішення питання щодо предмету позову, оскільки спір має розглядатися у рамках спору та Договору, який був укладений з визначенням усіх істотних умов. У процесі попереднього листування Позивач не погодив Відповідачу збільшення ціни, оскільки це є порушенням ст. 40 ЗУ «Про здійснення державних закупівель». Обставини щодо листування сторін за Договором та неможливості зміни умов Договору були зазначені у додаткових поясненнях Позивача, що залишились поза увагою суду.

Ст. 610 ЦК визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 614 ЦК, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Однак, Відповідач не надав жодного документу, який би свідчив про звільнення його від відповідальності за порушення зобовязання.

Вважає, що судове рішення є незаконним, прийнятим з порушення норм матеріального права, у звязку з чим підлягає скасуванню

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду у від 10.08.2017 у складі колегії суддів: головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач), суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А. апеляційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду у судовому засіданні на 30.08.2017 року.

30.08.2017 року у судовому засіданні оголошено перерву до 06.09.2017 року.

06.09.2017 року прийнято вступну та резолютивну частини постанови.

В судовому засіданні представник відповідача надав пояснення по справі та навів обґрунтування своїх вимог з посиланням на норми законодавства. Представник позивача у судове засідання не з'явився. Суд вважає, що вжив усі залежні від нього заходи для їх повідомлення належним чином про розгляд господарської справи в апеляційній інстанції та реалізації ними права судового захисту своїх інтересів (п.3.9.2 постанови Пленуму ВГС України від 26.12.2011 року №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції). Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представників учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2017 року у справі №904/6273/17 слід залишити без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 12.03.2016р. між Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (далі Позивач/Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД КОММОДІТІ" (далі Відповідач/Постачальник) було укладено договір поставки № 53-129-01-16-00659 (далі - Договір).

Постачальник зобов'язався в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити бензини автомобільні (далі - продукція) для ВП ЮУАЕС ДП НАЕК Енергоатом, а Покупець зобов'язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію (п. 1.1. договору).

Найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціни і строки поставки зазначені в специфікації, яка є невід'ємною частиною договору (пункт 1.2. договору).

Сума Договору складає 2 726 083, 26 грн. у т.ч. ПДВ 20% - 454 347, 21 грн. (п. 3.1 Договору).

Строк поставки продукції зазначений в специфікації (пункт 5.1. договору) і складає 60 днів з моменту укладення - до 12.05.2016 року (а.с.16-18).

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що поставка продукції згідно Специфікації здійснюється залізничним та автомобільним транспортом на умовах DDP ВП ЮУАЕС ДП НАЕК Енергоатом згідно Інкотермс 2000.

Датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача (п. 5.4. договору).

Згідно п. 6.3.1 Договору Постачальник зобовязаний забезпечити поставку Продукції у строки, встановлені договором.

Відповідно до п. 7.5 Договору у разі односторонньої відмови Постачальника від виконання своїх зобовязань по Договору, він зобовязаний сплатити Покупцю штраф у розмірі 20% суми Договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016 року (п. 10.1. договору).

Стягнення цього штрафу і є предметом договору.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач взяті на себе зобовязання з поставки продукції не виконав, таким чином строк прострочення почав свій перебіг з 12.05.2016 р.

Позивач у позовній заяві посилався на лист від 01.06.2016 року № 01-06/16-18 стверджує, що Відповідач даним листом повідомив про неможливість здійснення поставки продукції та в односторонньому порядку відмовився від виконання умов Договору (а.с. 19).

Як вже було вищезазначено пунктом 7.5 Договору передбачено, що у разі односторонньої відмови Постачальника від виконання своїх зобовязань по Договору, Постачальник зобовязаний сплатити Покупцю штраф у розмірі 20% суми Договору.

Позивач на підставі п. 7.5 Договору нарахував Відповідачу штраф у розмірі 20% суми Договору, що становить 545 216, 65 грн., що є причиною виникнення спору.

Предметом поставки згідно укладеного між сторонами договору і специфікацій була поставка бензинів автомобільних А-92, Є-3, А-95, Є-3 за ціною 14 083,30 грн. і14 250,00 грн. відповідно (без ПДВ) терміном поставки, як встановлено 12.05.2016 року.

Проте, починаючи з 01.04.2016 року (а.с. 53)посилаючись на зростання курсу долара, і рівня середньооптових цін на бензин до 19 250, 00 грн. і 19 930 грн. на бензин А-92, Є-3, А-95, Є-3 відповідно, відповідач запропонував підвищити ціну договору, з приводу чого укласти додаткову угоду (а.с. 54).

11.04.2016 року позивач відмовився від пропозиції (а.с.156).

11.04.2016 року відповідач пропонує збільшити ціни хоч на 10% (а.с. 57-58).

18.04.2016 року позивач не погоджує пропозицію (а.с. 59).

10.05.2016 року відповідач пропонує новий клас бензину А-92 і А-95 Є-4 з підвищеними цінами 22 100,00 грн і 22 900, 00 грн. за тону (з ПДВ) відповідно.

20.05.2016 року позивач погоджує поставку без збільшення вартості (а.с. 92). Тобто, фактично відмовляє у підвищенні ціни.

Зважаючи на цю переписку між сторонами, колегія суддів погоджується з висновком суду місцевого господарського суду про те, що з 13.05.2016 року позивач став достеменно обізнаний про односторонню відмову від виконання зобов'язання відповідачем, який прагнув будь - що підвищити ціни на предмет договору ще з 01.04.2016 року обгрунтовуючи своє прагнення об'єктивними причинами.

Таким чином, стало зрозуміло, що поставка узгодженого товару ставиться під загрозу, а не поставка в строк 12.05.2016 року обумовленого специфікаціями товару, що по суті є за обставин, що склалися і про які йшлося у попередній переписці (відсутність такого бензину на ринку України, підвищення курса долара до гривні, зростання середньоринкових цін на бензин тощо) саме односторонньою відмовою від виконання зобов'язань.

З урахуванням вимог ч.1 ст. 261 ЦК України щодо початку терміну позовної давності від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Безперечно, відповідач не був позбавлений можливості поставити товар протягом всього строку дії договору, і безперечно зобов'язання діє до повного його виконання, але питання початку перебігу позовної давності - то інше питання, яке охоплює суб'єктивне сприйняття стороною тих фактичних обставин справи, які стосуються усвідомлення нею фактів, пов'язаних з початком цього перебігу.

Уданій справі таким фактом є факт односторонньої відмови від виконання визначеного договором зобов'язання в контексті підвищення ціни, і зміни марки бензину, а в кінцевому підсумку - відмова поставити товар в узгоджений сторонами строк, оскільки зобов'язання має бути виконано в строк і у спосіб, обумовлений сторонами у договорі.

Позивач помилково наполягає на застосуванні двохрічного терміну позовної давності, визначеної договором, дія якого спрямована тільки щодо пункту 7.2 (а.с. 13 п. договору 7.9), відповідальність ж за односторонню відмову від договору передбачена у п. 7.5 (а.с. 12) і судом першої інстанції щодо цих правовідносин вірно застосовано передбачений законом річний строк позовної давності.

Помилковим також є довід про відсутність порушення права позивача. Порушення полягає в тому, що позивач позбавлений очікуваного і прогнозованого результату, який би належав йому у разі належного виконання своїх зобов'язань відповідачем, але через пропуск ним строку позовної давності неможливо реалізувати компенсаційну функцію пред'явленого позову.

Щодо оцінки листа від 01.06.2016 року, то в сукупності з іншою перепискою він свідчить про неможливість виконати зобов'язання відповідачем в обсязі домовленостей, а відтак у комплексі про односторонню відмову від позову.

Також у доповненні до відзиву на апеляційну скаргу відповідач посилається на постанову ВГСУ від 10.12.2014 року у справі №922/2934/14 та на постанову ВГСУ 08.08.2017 року у справі №909/226/16, однак у цих постановах описані інші обставини справ, які не стосуються односторонньої відмови від виконання зобов'язань.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, про те що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду від 14.07.2017 по справі № 904/6273/17 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект", на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2017 року у справі № 904/6273/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2017 року у справі №904/6273/17 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст складений 11.09.2017 року.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Т.А. Верхогляд