КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2017 р. Справа№ 910/3060/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі №910/3060/16 (суддя Літвінова М.Є.) за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про зобов'язання звільнити та повернути майно.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 276 000, 00 грн. заборгованості по орендній платі, 113 766, 00 грн. інфляційних нарахувань, 1 794, 00 грн. 3 % річних від простроченої суми, 8 400, 00 грн. неустойки у розмірі подвійної плати після припинення договору найму, 10 874, 00 грн. 182% річних від простроченої суми орендної плати; зобов'язання відповідача звільнити (повернути) торгове приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" загальною площею 140,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та передати об'єкт оренди позивачу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2016 позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_3 27 600, 00 грн. заборгованості по орендній платі, 21 937,00 грн. інфляційних нарахувань, 10 874, 00 грн. 182% річних, 8 400, 00 грн. неустойки в розмірі подвійної орендної плати та 2 410, 17 грн. витрат по оплаті судового збору. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2016 рішення господарського суду міста Києва від 24.05.2016 року у справі № 910/3060/16 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.02.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2016 у справі № 910/3060/16 в частині відмови в зобов'язанні відповідача звільнити (повернути) об'єкт оренди скасовано; матеріали справи № 910/3060/16 у цій частині направлено на новий розгляд до господарського суду першої інстанції; в решті рішення та постанову у справі № 910/3060/16 залишено без змін.

Скасовуючи попередні судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача звільнити (повернути) об'єкт оренди та направляючи в цій частині справу на новий розгляд Вищий господарський суд України вказав на те, що судами встановлено, що договір оренди є розірваним, у відповідача відсутні правові підстави утримання орендованого майна, а наступив обов'язок повернути таке майно.

При цьому, не мають правового значення ті обставини, хто із сторін договору оренди несе обов'язок із складання акту приймання-передачі об'єкту оренди. В цьому контексті Вищий господарський суд України зазначив, що вказівка на акт приймання-передачі, про який згадується в п. 2.4 договору оренди, свідчить, що з його допомогою сторони визначили порядок реалізації обов'язку з передачі об'єкту оренди, який у спірному випадку виникає у орендаря саме у зв'язку з розірванням договору оренди.

Сам по собі акт приймання-передачі не є визначальним для висновку про виникнення зобов'язального правовідношення, зокрема з повернення орендованого майна у разі припинення договору, виникнення якого закон пов'язує саме з припиненням договору оренди.

З огляду на невиконання зобов'язання з повернення майна з оренди, вимоги наведеної норми ст. 785 ЦК України не виконано, законних підстав для утримання орендарем цього майна не наведено, тому у судів не було підстав для відмови в позові в частині вимог, що стосуються звільнення орендованого майна з мотивів, що не ґрунтуються на наведені нормі закону.

Таким чином, суд касаційної інстанції вказав, що судам належить встановити обставини, пов'язані із виконанням орендарем обов'язку повернути майно з оренди, надати оцінку доказам, які доводять виконання цього обов'язку або причин його невиконання та вирішити спір в цій частині вимог.

За результатом нового розгляду Господарським судом міста Києва 17.05.2017 прийнято рішення у справі №910/3060/16, яким позов задоволено повністю; зобов'язано відповідача звільнити орендоване приміщення.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі №910/3060/16 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Одночасно, скаржник просить суд припинити провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, не наводячи при цьому жодних підстав для такого припинення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на не надсилання позивачем йому листа про припинення договору оренди та відповідно на відсутність підстав для звільнення орендованого приміщення.

Сторони правом на участь ані особисто, ані своїх представників у даному судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні від сторін до суду не надійшло.

Слід зазначити, що явка представників сторін не визнавалася судом обов'язковою.

Враховуючи наведене вище, а також те, що саме відповідачем подана апеляційна скарга, отже його позиція є викладеною та зрозумілою, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (орендодавець, який діяв при укладанні договору на підставі свідоцтва про реєстрацію від 21.10.2011 року НОМЕР_1) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (орендар) 01.01.2014 року було укладено Договір оренди об'єкта нерухомості, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування основні засоби, торгівельну площу: магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" в розмірі 140,3 кв.м, магазину "ІНФОРМАЦІЯ_2" в розмірі 72,5 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 2.2 Договору об'єкт оренди повертається орендодавцеві орендарем за актом приймання - передачі, в якому сторони зазначають склад об'єкта оренди, його стан на момент повернення, протягом 5 днів з моменту закінчення строку дії договору, або в разі дострокового припинення строку дії договору - з дати припинення строку дії договору.

В п. 2.4 Договору сторонами погоджено, що обов'язок складання акту приймання - передачі покладається на сторону, яка є власником об'єкта оренди.

Згідно з п. 4.1 Договору він діє з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року у випадку відсутності заяви від сторін про припинення договору після закінчення його протягом одного місяця він вважається продовжений на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором (п. 4.5 Договору).

Згідно з п. 7.4. Договору Орендодавець має право відмовитись від цього Договору і вимагати повернення об'єкта оренди у випадках порушення Орендарем будь-якої з умов п. 3.3. Договору.

Орендодавець має право достроково розірвати цей Договір і вимагати повернення об'єкта оренди у випадках порушення Орендарем будь-якої з умов п. 3.3. цього Договору.

Під час первісного розгляду даного спору судами було встановлено, що позивач, як орендодавець за договором, правом на односторонню відмову скористався направивши відповідачу рекомендованого листа 301, який відповідачем отриманий не був. Висновку, що відповідач не отримав рекомендований лист 301 суд дійшов на підставі копії конверту листа 301 з повідомленням про вручення (тобто лист був повернутий на адресу відправника), які були надані в матеріали справи відповідачем, що свідчить про те, що відповідач такий лист бачив (зняв копію), проте не отримав. Оскільки лист 301 був повернутий відправнику, його текст відповідачем в матеріали справи не міг бути наданий.

Отже, враховуючи вказані обставини, суд касаційної інстанції у постанові зазначив, що суд вірно погодився з твердженням позивача, що договір з 29.11.2015 є розірваний.

Таким чином, Вищий господарський суд України визнав вірним висновок судів попередніх інстанцій про те, що договір оренди є розірваним з 29.11.2015.

Враховуючи те, що обставини розірвання Договору, були предметом дослідження судів під час первісного розгляду даної справи, та суд касаційної інстанції визнав обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про те, що договір оренди є розірваним, доводи апелянта, які зводяться до непогодження із вказаною обставиною (так, скаржник вказує на неотримання від позивача листа про припинення договору оренди), колегією суддів відхиляються.

Отже, як вже вказувалося, договір оренди є розірваним з 29.11.2015. В свою чергу, відповідач у встановлений п. 2.2. Договору строк об'єкт оренди позивачу не повернув.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Враховуючи те, що договір оренди є розірваним, у орендаря наявний обов'язок повернути орендоване майно позивачу, оскільки підстави для його утримання у відповідача відсутні.

При цьому, як вказав суд касаційної інстанції у постанові по даній справі, не мають правового значення ті обставини, хто із сторін договору оренди несе обов'язок із складання акту приймання-передачі об'єкту оренди, оскільки він сам по собі не є визначальним для висновку про виникнення зобов'язального правовідношення, зокрема з повернення орендованого майна у разі припинення договору, виникнення якого закон пов'язує саме з припиненням договору оренди.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що об'єкт оренди повертається орендодавцеві орендарем за актом приймання - передачі, в якому сторони зазначають склад об'єкта оренди, його стан на момент повернення, протягом 5 днів з моменту закінчення строку дії договору, або в разі дострокового припинення строку дії договору - з дати припинення строку дії договору.

Відповідач належних та допустимих доказів повернення позивачу орендованого приміщення до суду не надав.

З огляду на викладене, а також враховуючи встановлення обставин невиконання відповідачем зобов'язання з повернення орендованого майна після припинення дії Договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимоги позивача про зобов'язання відповідача звільнити орендоване приміщення.

Доводи апелянта, в свою чергу, вказаних обґрунтованих висновків суду першої інстанції жодним чином не спростовують, а тому відповідно підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення бути не можуть.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 у справі №910/3060/16 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Матеріали справи №910/3060/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко