РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2017Справа №910/12121/17

За позовом Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення в особі Запорізької філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення

до Приватного акціонерного товариства "СІ-ЕС-ТІ ІНВЕСТ"

про стягнення 5 706, 03 грн.

Суддя Щербаков С.О.

Представники:

від позивача: Хмелюк А.П.;

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення в особі Запорізької філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (далі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "СІ-ЕС-ТІ ІНВЕСТ" про стягнення 5 706, 03 грн., в яких 5 431, 75 грн. - основний борг, 133, 48 грн. - пеня, 109, 70 грн. - інфляційні втрати та 31, 10 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором №02/2010 на надання послуг з експлуатаційно-технічного обслуговування з'єднувальної лінії від 17.02.2010 в частині строків та обсягу сплати за отримані послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 10.08.2017 за участю представників сторін.

09.08.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду від представника позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду.

Розгляд справи відкладався в порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, однак був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 07.09.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.02.2010 між Концерном радіомовлення, радіозв`язку та телебачення в особі Запорізької філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (далі - виконавець) та Приватним акціонерним товариством "СІ-ЕС-ТІ ІНВЕСТ" (далі - замовник) укладено договір № 02/2010 на надання послуг з експлуатаційного-технічного обслуговування з'єднувальної лінії, предметом якого є надання виконавцем послуг з експлуатаційно-технічного обслуговування з'єднувальної лінії замовника, що прокладена від кабельного колодязя на території виконавця по технічній будівлі до кунга ПрАТ «Телесистеми України».

Відповідно до п. 3.1. договору, ціна договору є договірною і за домовленістю сторін складає 225, 33 грн., ПДВ в розмірі 20 % - 45, 07 грн., всього - 270, 40 грн. в місяць. Ціна договору за кожний місяць визначається шляхом коригування ціни договору за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Згідно п. 3.4. договору, оплату за надані послуги замовник перераховує на поточний рахунок виконавця не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктом 3.5. договору передбачено, що за порушення термінів оплати замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,2 % від суми заборгованості за кожний день прострочення виконання грошових зобов'язань, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на період, за який нараховується пеня.

Договір набуває чинності з 17.02.2010 і діє по 31.12.2010 (п. 4.1. договору).

19.02.2010 Концерном радіомовлення, радіозв`язку та телебачення в особі Запорізької філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (далі - виконавець) та Приватним акціонерним товариством "СІ-ЕС-ТІ ІНВЕСТ" (далі - замовник) складено та підписано акт прийому-передачі обладнання, що є додатком № 1 до договору № 02/2010 від 17.02.2010, відповідно до якого на час підписання цього акту замовник передав, а виконавець прийняв на експлуатаційно-технічне обслуговування наступне обладнання за адресою: вул. Матросова, 24 А, а саме: Волоконно-оптична лінія зв'язку, кількістю 37 м.

Додатковою угодою № 1 від 19.02.2010 до договору № 02/2010 від 17.02.2009 сторони у зв'язку з додатковою прокладкою волоконно-оптичної лінії зв'язку від кабельного колодязя на території виконавця за адресою вул. Матросова, 24 А по технічній будівлі до кунга ПрАТ «Телесистеми України» п.3.1. викласти у наступній редакції: «Ціна договору є договірною і за домовленістю сторін складає 450, 17 грн., крім того ПДВ в розмірі 20 % - 90, 03 грн., Усього - 540, 20 грн. в місяць. Ціна договору за кожний місяць визначається шляхом коригування ціни договору за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць»

Додатковою угодою № 3 від 01.10.2011 до договору № 02/2010 від 17.02.2010 сторони дійшли згоди викласти п. 1.1. договору в наступній редакції: «Виконавець зобов'язується надати послуги з експлуатаційно-технічного обслуговування з'єднувальної лінії замовника, а замовник в свою чергу зобов'язується прийняти та оплатити зазначені послуги».

Сторони дійшли згоди продовжити договірні відносини та викласти п.п. 4.1. договору у наступній редакції: «Договір набуває чинності з 17.02.2010 і діє по 31.12.2012 включно».

Крім того, додатковою угодою № 5 від 29.12.2012 до договору № 02/2010 від 17.02.2010 сторони вирішили п. 3.1. договору викласти в наступній редакції: «Ціна договору є договірною і за домовленістю сторін складає 508, 33 грн., ПДВ у розмірі 20 % - 101, 68 грн., всього - 610, 00 грн. в місяць».

Також, додатковою угодою № 6 від 11.12.2013 до договору № 02/2010 від 17.02.2010, сторони у зв'язку з переглядом договірної ціни вирішили п. 3.1. договору викласти у наступній редакції: «Ціна договору є договірною і за домовленістю сторін складає 541, 67 грн., без ПДВ в місяць. Нарахування та сплата ПДВ здійснюється у порядку, встановленому чинним законодавством України».

Пункт 3.4. договору виклали у наступній редакції: «Послуга надається за умови авансового платежу у розмірі 50 % від вартості договірної ціни, визначеної п. 3.1. внесеного замовником на поточний рахунок виконавця до 05-го числа кожного місяця. Остаточний розрахунок здійснюється щомісячно шляхом перерахування замовником коштів на поточний рахунок виконавця не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним».

Пункт 3.5. договору викладено у наступній редакції: «За несвоєчасну оплату рахунку виконавця, у строки передбачені п. 3.4. договору, замовник сплачує пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожний день прострочення за весь період такого прострочення».

Пунктом 4 додаткової угоди № 6 продовжено строк дії договору № 02/2010 від 17.02.2010 по 31.12.2014.

Додатковою угодою № 7 від 22.12.2014 до договору № 02/2010 від 17.02.2010 сторони виклали п. 3.1. договору в наступній редакції: «Ціна договору є договірною і за домовленістю сторін складає 541, 67 грн. без ПДВ, ПДВ 20 % - 108, 33 грн., всього - 650, 00 грн. в місяць. Ціна договору за кожний місяць визначається шляхом множення ціни договору за попередній місяць на індекс інфляції/дефляції за попередній місяць. Базовим місяцем є січень 2015 року».

Пункт 4.1. договору викладено у наступній редакції: «Договір набуває чинності з 17.02.2010 і діє по 31.12.2015».

Додатковою угодою № 9 від 22.12.2016 до договору № 02/2010 від 17.02.2010 сторони виклали п. 4.1. договору в наступній редакції: «Договір набуває чинності з 17.02.2010 і діє по 31.12.2017».

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору № 02/2010 на надання послуг з експлуатаційного-технічного обслуговування з'єднувальної лінії від 17.02.2010 були надані послуги на загальну суму 7 508, 98 грн., а відповідачем прийняті надані послуги, що підтверджується актами виконаних робіт (надання послуг) № 787 від 31.12.2016, № 8 від 31.01.2017, № 105 від 28.02.2017, № 196 від 31.03.2017, № 300 від 30.04.2017, № 392 від 31.05.2017, № 500 від 30.06.2017, які підписані представниками сторін та скріплені печатками товариств (копії у матеріалах справи).

Відповідач за надані послуги розрахувався частково у розмірі 2 077, 23 грн., внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 5 431, 75 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати наданих послуг з експлуатаційного-технічного обслуговування з'єднувальної лінії, зокрема, погашення заборгованості у розмірі 5 431, 75 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 133, 48 грн. - пені, 109, 70 грн. - інфляційних втрат та 31, 10 грн. - 3 % річних за періоди з 16.01.2017 по 20.07.2017, з 16.02.2017 по 20.07.2017, з 16.03.2017 по 20.07.2017, з 16.04.2016 по 20.07.2017, з 16.05.2017 по 20.07.2017, з 16.06.2017 по 20.07.2017 та з 16.07.2017 по 20.07.2017.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 02/2010 на надання послуг з експлуатаційного-технічного обслуговування з'єднувальної лінії від 17.02.2010, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, надав передбачені договором послуги з експлуатаційного-технічного обслуговування з'єднувальної лінії, що підтверджується актами виконаних робіт (надання послуг) № 787 від 31.12.2016, № 8 від 31.01.2017, № 105 від 28.02.2017, № 196 від 31.03.2017, № 300 від 30.04.2017, № 392 від 31.05.2017, № 500 від 30.06.2017, які підписані представниками сторін та скріплені печатками товариств (копії у матеріалах справи).

Проте відповідач сплатив за надані позивачем послуги частково, доказів сплати залишку заборгованості у розмірі 5 431, 75 грн. суду не надав, внаслідок чого суд приходить до висновку що за Приватним акціонерним товариством "СІ-ЕС-ТІ ІНВЕСТ" утворилась заборгованість у розмірі 5 431, 75 грн.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, відповідно до п. 3.4. договору в редакції додаткової угоди № 6 від 11.12.2013, відповідач зобов'язаний здійснювати оплату наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним, тобто починаючи з 16-го числа кожного місяця, наступного за звітним, відбулося прострочення виконання грошового зобов'язання.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність виставлення позивачем рахунку на оплату ніяким чином не впливає на обов'язок відповідача здійснити оплату за надані послуги у розмірі та строк, визначені договором № 02/2010 на надання послуг з експлуатаційного-технічного обслуговування з'єднувальної лінії від 17.02.2010, з урахуванням додаткових угод, оскільки сторонами у договорі, з урахуванням додаткових угод до нього чітко визначено розмір, строк та порядок здійснення щомісячного платежу, що підлягає оплаті замовником, а саме до 15-го числа місяця, наступного за звітним.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Вищого господарського суду України від 23.04.2013 № 5028/8/70(7/69)/2012 та від 22.08.2013 № 916/586/13-г.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо повної оплати наданих послуг та не спростував заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 02/2010 на надання послуг з експлуатаційного-технічного обслуговування з'єднувальної лінії від 17.02.2010 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 5 431, 75 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 133, 48 грн. - пені, 109, 70 грн. - інфляційних втрат та 31, 10 грн. - 3 % річних за періоди з 16.01.2017 по 20.07.2017, з 16.02.2017 по 20.07.2017, з 16.03.2017 по 20.07.2017, з 16.04.2016 по 20.07.2017, з 16.05.2017 по 20.07.2017, з 16.06.2017 по 20.07.2017 та з 16.07.2017 по 20.07.2017.

Відповідно до п 3.5. договору, в редакції додаткової угоди № 6 від 11.12.2016, за несвоєчасну оплату рахунку виконавця, у строки передбачені п. 3.4. договору, замовник сплачує пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожний день прострочення за весь період такого прострочення.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року)

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі спливом 6 місяців.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та встановив, що в останньому допущено помилки у визначенні періоду простроченого грошового зобов'язання, розрахунок проведено за період більше 6 місяців в порушення положень ч. 6 ст. 232 ГК України.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума пені в розмірі 133, 45 грн., яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання за період не більше 6 місяців за періоди з 16.01.2017 по 16.07.2017, з 16.02.2017 по 20.07.2017, з 16.03.2017 по 20.07.2017, з 16.04.2016 по 20.07.2017, з 16.05.2017 по 20.07.2017, з 16.06.2017 по 20.07.2017 та з 16.07.2017 по 20.07.2017.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 109, 70 грн. - інфляційних втрат та 31, 10 грн. - 3 % річних за періоди з 16.01.2017 по 20.07.2017, з 16.02.2017 по 20.07.2017, з 16.03.2017 по 20.07.2017, з 16.04.2016 по 20.07.2017, з 16.05.2017 по 20.07.2017, з 16.06.2017 по 20.07.2017 та з 16.07.2017 по 20.07.2017, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що останні відповідають вимогам чинного законодавства.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором № 02/2010 на надання послуг з експлуатаційного-технічного обслуговування з'єднувальної лінії від 17.02.2010, в силу положень ст. 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню відповідача 109, 70 грн. - інфляційні втрати та 31, 10 грн. - 3 % річних за періоди з 16.01.2017 по 20.07.2017, з 16.02.2017 по 20.07.2017, з 16.03.2017 по 20.07.2017, з 16.04.2016 по 20.07.2017, з 16.05.2017 по 20.07.2017, з 16.06.2017 по 20.07.2017 та з 16.07.2017 по 20.07.2017.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення в особі Запорізької філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "СІ-ЕС-ТІ ІНВЕСТ" (02154, м. Київ, бульвар Русанівський, буд. 7, ідентифікаційний код - 20280935) на користь Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, буд. 10, ідентифікаційний код - 01190043) в особі Запорізької філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (69057, м. Запоріжжя, вул. Олександра Матросова, буд. 24-А, ідентифікаційний код - 34927037) 5 431 (п'ять тисяч чотириста тридцять одну) грн. 75 коп. - заборгованості, 133 (сто тридцять три) грн. 45 коп. - пені, 31 (тридцять одну) грн. 10 коп. - 3 % річних та 109 (сто дев'ять) грн. 70 коп. - інфляційних втрат та 1 599 (одну тисячу п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 99 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 11.09.2017.

Суддя Щербаков С.О.