ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2017 р. Справа № 914/821/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 м.Городок Львівської області б/н від 06.07.2017 р.

на рішення господарського суду Львівської області від 19.06.2017 р.

у справі № 914/821/17

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 м.Городок Львівської області

до відповідача: Городоцької міської ради Львівської області м. Городок

про визнання права власності на земельну ділянку, площею 0, 0212 га, кадастровий номер 462091011:002:0120

за участю представників сторін від:

позивача: не з'явився;

відповідача: Струс Н.Я. - за довіреністю №4 від 10.01.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського Львівської області від 19.06.2017 р. (суддя Р.В. Крупник) в позові відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що законодавством не передбачено автоматичний перехід до набувача майна права користування земельною ділянкою на умовах постійного користування чи на умовах оренди, а також на умовах права власності, так як виникнення такого права у набувача можливе лише за рішенням власника землі, що перебуває у державній або комунальній власності.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що 11.02.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, на підставі якого позивач набув у власність нежитлову будівлю (колишню котельню), цього ж числа позивачем зареєстровано право власності на вказаний об'єкт. А відтак, позивач вважає, що при застосуванні ст. 120 та 125 Земельного кодексу України, необхідно виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Таким чином, апелянт стверджує, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про те, що законодавством не передбачено автоматичного переходу до набувача майна права власності чи користування земельною ділянкою, на якій це майно розташоване.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Апелянт в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання. В судовому засіданні представником відповідача викладено заперечення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, 15.08.2013р. між виконавчим комітетом Городоцької міською ради Львівської області прийнято рішення №245 «Про надання дозволу на розроблення детального плату території для оформлення права комунальної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 для обслуговування нежитлової будівлі (колишньої котельні)».

Рішенням XXV сесії VI скликання Городоцької міської ради Львівської області від 14.02.2014р. №1737 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий № НОМЕР_2) в постійне користування Городоцькій міській раді для обслуговування нежитлової будівлі (колишньої котельні) в АДРЕСА_1 «г» Городоцького району Львівської області та передано у постійне користування Городоцькій міській раді земельну ділянку площею 0,0212 га за рахунок міських земель запасу для обслуговування нежитлової будівлі (колишньої котельні).

Наявними матеріалами справи підтверджується, що 11.02.2014р. між відповідачем та позивачем укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, відповідно до якого позивач набув у власність нежитлову будівлю (колишню котельню), розташовану за адресою: Львівська обл.АДРЕСА_1, загальною площею 44,0 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0212 га, кадастровий НОМЕР_1.

В подальшому позивач звернувся до відповідача з клопотанням від 10.08.2014р., в якому просив міську раду у зв'язку з набуттям права власності на будівлю по АДРЕСА_1 прийняти рішення про перехід до ФОП ОСОБА_3 права постійного користування земельною ділянкою площею 0,0212 га по АДРЕСА_1 у м. Городку. Листом від 05.12.2016р. №02-20/2605 Городоцька міська рада повідомила позивача про те, що він не являється суб'єктом, якому земельна ділянка може бути передана на праві постійного користування та рекомендовано звернутися до міської ради з заявою про передачу такої земельної ділянки в оренду або викупу.

22.12.2015р. позивач звернувся до відповідача з листом б/н від 22.12.2015р., яким просив надати дозвіл на викуп земельної ділянки площею 0,0212 га, кадастровий НОМЕР_1 у зв'язку з набуттям права власності на будівлю, яка знаходиться на вказаній земельній ділянці. Листом від 25.01.2016р. №01-21/116 відповідач повідомив позивача про те, що питання про викуп земельної ділянки буде розглянуто на черговому засіданні постійної депутатської комісії міської ради у справах земельних ресурсів, будівництва та архітектури. Станом на день розгляду справи, докази розгляду комісією заяви позивача в матеріалах справи відсутні.

Зважаючи на те, що відповідач заперечує факт переходу до позивача права власності на спірну земельну ділянку у зв'язку з набуттям права власності на об'єкт нерухомості, ФОП ОСОБА_3 звернувся з даним позовом до суду.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Згідно ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до ст. 120 ЗК України (в редакції станом на момент придбання позивачем котельні) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Як встановлено місцевим господарським судом, на підставі рішення Городоцької міської ради №1737 від 14.02.2014р., останній передано у постійне користування земельну ділянку площею 0,0212 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташовану на АДРЕСА_1 у м. Городку для обслуговування нежитлової будівлі (колишньої котельні).

Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах №6-2225цс16 від 12.10.2016р., №6-2цс15 від 11.02.2015р. аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що набуття позивачем права власності на нежитлову будівлю (котельню) є тим юридичним фактом з яким земельне законодавство України пов'язує припинення права користування відповідачем земельною ділянкою і перехід цього права до позивача. Однак, поряд з цим, законодавством не передбачено автоматичний перехід до набувача майна права користування земельною ділянкою на умовах постійного користування чи на умовах оренди, а також на умовах права власності, так як виникнення такого права у набувача можливе лише за рішенням власника землі, що перебуває у державній або комунальній власності.

Згідно ст. 12, ч.2 ст. 116 ЗК України надання земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності належить до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад. Суд не вправі втручатися у виключну компетенцію вказаних органів.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

При цьому, необхідно зазначити, що виходячи з норм ч.3 ст. 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у випадках, встановлених цим кодексом.

З огляду на вищезазначене, суд апеляційної інстанції зазначає, що правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв'язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень».

Отже, якщо попередній власник житлового будинку (будівлі, споруди) користувався земельною ділянкою, на якій розміщено відповідне нерухоме майно на підставі договору оренди, новий власник може вимагати переоформлення права користування земельною ділянкою на своє ім'я в установленому законом порядку, в тому числі з додержанням вимог згаданих Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» і статті 125 ЗК України, яка пов'язує виникнення права на земельну ділянку з моментом державної реєстрації відповідного права» (вказаної позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові пленуму №6 від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин»)

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що подання ним позову про визнання права власності на земельну ділянку є намагання позивача здобути правовстановлюючі документи на неї в обхід установленого законом порядку, що є неприпустимим. А отже, колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 19.06.2017 р. у справі

№ 914/821/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скеровуються в господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 19.09.2017 р.

Головуючий-суддя Матущак О.І.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.