РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2017Справа №910/11307/17
За позовом Державного підприємства «Український державний центр радіочастот»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Етер»

про стягнення заборгованості в розмірі 4 286,50 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Колесник В.М., за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Етер» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за Договором № 2296/475м-10 від 11.05.2010 в розмірі 4 286,50 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами Договору на роботи пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів № 2296/475м-10 не здійснив оплату за здійснені позивачем роботи, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 4 286,50 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2017 порушено провадження у справі № 910/11307/17 та призначено до розгляду на 31.07.2017.

28.07.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 6001,10 грн. основного боргу та 89,31 грн. пені.

Оскільки збільшення розміру позовних вимог, викладене позивачем у його письмовій заяві, прийняте господарським судом, то новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є заборгованість в розмірі 6090,41 грн. заборгованості, з якої: 6001,10 грн. - основний борг, 89,31 грн. - пеня.

Представник відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, в судове засідання 31.07.2017 не з'явився, про причини нез'явлення на виклик суду не повідомив.

Враховуючи неявку представника відповідача в судове засідання, а також у зв'язку з невиконання відповідачем вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 13.07.2017 про порушення провадження у справі № 910/11307/17, розгляд справи було відкладено на 11.09.2017.

Представник позивача у судове засідання 11.09.2017 з'явився, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з урахування заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання 11.09.2017 не з'явився, про час, дату та місце судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 11.09.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

11.05.2010 між Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» (далі - позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ЕТЕР» (далі - відповідач, замовник) укладено Договір на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів № 2296/475м-10 (далі - Договір), предметом якого є проведення виконавцем робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ) згідно з виданими дозволами, а також виявлення та усунення дії джерел радіозавад роботі РЕЗ замовника.

Відповідно до п. 3.1 Договору вартість виконаних робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням ЕМС РЕЗ, визначається на підставі затверджених у встановленому порядку Тарифів на роботи (послуги) Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», пов'язаних з користуванням радіочастотним ресурсом України та виділенням номерного ресурсу за один календарний місяць, складає 427,92 грн. і включає податок на додану вартість. Податок на додану вартість нараховується згідно з законодавством України. Розрахунок, наведений у додатку.

Відповідно до п. 3.2 Договору виконання робіт підтверджується відповідним актом виконаних робіт, підписаними обома сторонами.

Згідно з п. 3.3 Договору виконавець після закінчення проведення робіт оформлює рахунки за проведені роботи та разом з актами виконаних робіт надсилає на адресу замовника.

Відповідно до п. 3.4 Договору розрахунки між виконавцем та замовником за роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпечення ЕМС РЕЗ, проводяться шляхом перерахування суми, що виставлена у платіжному документі, на розрахунковий рахунок виконавця протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку.

Цей договір укладений на період в один календарний рік, набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний період тривалістю в один календарний рік, якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення терміну його дії не надішле іншій стороні письмове повідомлення про свій намір припинити його дію надалі (п. 6.2 та п. 6.2 Договору).

На виконання умов даного договору позивач у період з листопада 2016 року по травень 2017 року виконав роботи на загальну суму 6 001,10 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами про виконання робіт, однак відповідач, у порушення взятих на себе зобов'язань за Договором, оплату отриманих послуг своєчасно не здійснив, в зв'язку з чим за ним, утворилася заборгованість в розмірі 6 001,10 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про радіочастотний ресурс України» радіочастотний моніторинг - це збирання, оброблення, збереження та аналіз даних про параметри випромінювання радіоелектронних засобів і випромінювальних пристроїв, які діють у відповідних смугах радіочастот.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про радіочастотний ресурс України» радіочастотний моніторинг здійснюється з метою захисту присвоєнь радіочастот, визначення наявного для використання радіочастотного ресурсу України, ефективності використання розподілених смуг радіочастот та розроблення науково обґрунтованих рекомендацій для прийняття відповідних рішень щодо підвищення ефективності використання та задоволення потреб користувачів радіочастотного ресурсу України.

Судом встановлено, що у листопаді 2016 року позивачем були виконані роботи за Договором на суму 857 грн. 30 коп., що підтверджується актом про виконання робіт № 16-16211 від 30.11.2016, у грудні 2016 року позивачем були виконані роботи за Договором на суму 857 грн. 30 коп., що підтверджується актом про виконання робіт № 16-17981 від 30.12.2016, у січні 2017 року позивачем були виконані роботи за Договором на суму 857 грн. 30 коп., що підтверджується актом виконання робіт № 17-977 від 31.01.2017, у лютому 2017 року позивачем були виконані роботи за Договором на суму 857 грн. 30 коп., що підтверджується актом про виконання робіт № 17-2951 від 28.02.2017, у березні 2017 року позивачем були виконані роботи за Договором на суму 857 грн. 30 коп., що підтверджується актом про виконання робіт № 17-4294 від 31.03.2017, у квітні 2017 року позивачем були виконані роботи за Договором на суму 857 грн. 30 коп., що підтверджується актом про виконання робіт № 17-6088 від 28.04.2017 та у травні 2017 року позивачем були виконані роботи за Договором на суму 857 грн. 30 коп., що підтверджується актом про виконання робіт № 17-7630 від 31.05.2017.

В свою чергу, підписаний з боку відповідача лише акт про виконання робіт № 16-17981 від 30.12.2016 на суму 857,30 грн., інші ж акти виконаних робіт не підписані з боку відповідача.

Однак, судом встановлено, що вказані акти про виконання робіт разом із відповідним рахунками на оплату були надіслані позивачем на юридичну адресу відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи описами вкладення у цінні листи, роздруківками з офіційного сайту ДП «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення або конвертами з яких вбачається не отримання листів відповідачем за юридичною адресою.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Таким чином, обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Якщо ж замовник відмовився від прийняття робіт, своєчасно не заявивши про їх недоліки (за наявності таких), він не звільняється від обов'язку оплатити роботи, виконані за договором підряду.

Таким чином, враховуючи факт надсилання позивачем відповідачу актів про виконання робіт та беручи до уваги відсутність мотивованої відмови відповідача від підписання вказаних актів про виконання робіт, суд дійшов висновку, що роботи за актами про виконання робіт є прийнятими відповідачем та відповідач зобов'язаний їх оплатити.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 6 001,10 грн. та строк оплати робіт за вказаними актами станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду та станом на дату розгляду справи у суді є таким, що настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ЕТЕР» у розмірі 6 001,10 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 6 001,10 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ЕТЕР» суми основного боргу у розмірі 6 001,10 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором в частині оплати за виконані позивачем роботи, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 89,31 грн. (в редакції заяви про збільшення позовних вимог).

При цьому, заявляючи позовні вимоги про стягнення пені, позивач посилається на умови п. 4.3 Договору, відповідно до яких за порушення грошових зобов'язань замовник сплачує виконавцю штрафні санкції у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на момент здійснення розрахунків від суми простроченого платежу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов'язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 4.3 Договору за порушення грошових зобов'язань замовник сплачує виконавцю штрафні санкції у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на момент здійснення розрахунків від суми простроченого платежу.

Тобто, умовами п. 4.3 Договору не визначено, що нарахування штрафних санкцій здійснюється за кожен день прострочення виконання зобов'язання, з огляду на що суд дійшов висновку, що у вказаному пункті договору сторонами передбачено право позивача на стягнення з відповідача штрафу, а не пені.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Отже, враховуючи, що облікова ставка НБУ визначається у відсотках, беручи до уваги положення п. 4.3 Договору про нарахування штрафних санкцій у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на момент здійснення розрахунків від суми простроченого платежу, що відповідає механізму нарахування штрафу, передбаченого ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що у п. 4.3 Договору сторони досягли згоди щодо права виконавця послуг у випадку порушення замовником грошових зобов'язань на нарахування та стягнення такого виду штрафної санкції як штраф, та визначили розмір та механізм нарахування такого штрафу (у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на момент здійснення розрахунків від суми простроченого платежу).

При цьому, суд зазначає, що судом здійснюється аналіз правової природи штрафних санкцій, визначених умовами договору, з урахуванням положень законодавства щодо механізму нарахування відповідних санкцій.

Втім, зважаючи на те, що позивач заявляє до стягнення з відповідача пеню на підставі п. 4.3 Договору, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ЕТЕР» пені у розмірі 89,31 грн., так як умовами вказаного договору сторони не передбачили право підрядника на стягнення пені із замовника у випадку прострочення виконання останнім грошових зобов'язань. При цьому, суд зазначає, що законодавством так само не передбачено право (розмір, базу нарахування) підрядника на стягнення пені із замовника у даному випадку.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 43, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ЕТЕР» (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, буд. 5/1, літ. А; ідентифікаційний код: 22969500) на користь Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» (03179, м. Київ, просп. Перемоги, 15 км; ідентифікаційний код: 01181765) заборгованість в розмірі 6 001 (шість тисяч одна) грн. 10 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 584 (одна тисяча п'ятсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.09.2017.

Суддя О.А. Грєхова