КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2017 р. Справа№ 910/22462/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача: Борисенко М.О.;

від відповідача 1: нез'явився.

від відповідача 2: Андрюхін Д.В.

третьої особи 1: Богаченко М.М.;

третьої особи 2: Герасименко Т.В.

розглянувши

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

"Укртрансхім"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 05.11.2015 року

у справі № 910/22462/15 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в

особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів

фізичних осіб на ліквідацію

до Товариства з обмеженою відповідальністю

"Укртрансхім" та

Приватного акціонерного товариства "Еко-Азот"

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Національний Банк України;

2) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 118658855,23 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.11.2015 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансхім" (01034, м. Київ, вул. Чапаєва, 12 літера "Б", ідентифікаційний код 31905403) на користь Публічного акціонерного товариства "Златобанк" (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52, ідентифікаційний код 358941 (дев'яносто вісім мільйонів вісімсот дев'яносто шість тисяч сімсот одну) грн. 95 коп. боргу з повернення кредиту, 13241283 (тринадцять мільйонів двісті сорок одну тисячу двісті вісімдесят три) грн. 91 коп. боргу з повернення процентів за користування кредитом, 500 (п'ятсот) грн. боргу зі сплати комісії за обслуговування кредиту, 203212 (двісті три тисячі двісті дванадцять) грн. 3 % річних, 6311889 (шість мільйонів триста одинадцять тисяч вісімсот вісімдесят дев'ять) грн. 97 коп. пені, 5000 (п'ять тисяч) грн. штрафу.

Для погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансхім" перед Публічним акціонерним товариством "Златобанк" за кредитним договором від 24.07.2013 № 201/1/13-KLMV в сумі 118658588,23 грн. звернуто стягнення на предмет застави за договором застави готової продукції від 24.07.2013 № 201/1/13-KLMV/S-1 - рухоме майно, товари на складі, готову продукцію, а саме: комплексне мінеральне добриво "Агролайф" NPK 5:5:5 в кількості 1700 (одна тисяча сімсот) тон, що належить Приватному акціонерному товариству "Еко-Азот" (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 2, ідентифікаційний код 31489809) на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом під час здійснення виконавчого провадження.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртрансхім" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2015 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю " Укртрансхім" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2015 року прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження.

21.12.2015 р. представником відповідача 2 подано клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2016 р. апеляційне провадження у справі № 910/22462/15 було зупинено та призначено судову товарознавчу експертизу, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

Судовим експертом Желавською О.О. Київського науково-дослідного інституту судових експертиз у висновку за результатами проведення судової товарознавчої експертизи від 19.05.2016 року №1963/16-53 встановлено, що загальна великогуртова ринкова вартість з урахуванням ПДВ предмета застави за Договором застави готової продукції № 201/1/13-КLMV/S-1 від 24.07.2013 року - досліджуваного добрива найменування "Агролайф NPК5:5:5", в кількості 1700 т, у залежності від виду упакування становить:

- пакети по 2,5 кг: 10455000,00 грн. (десять мільйонів чотириста п'ятдесят п'ять тисяч гривень 00 коп.);

- мішки 25 кг та м'які контейнери "Біг-бег" по 800-1000 кг: 9605000,00 грн. (дев'ять мільйонів шістсот п'ять тисяч 00 коп.).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2016 р. поновлено апеляційне провадження у справі № 910/22462/15. Розгляд апеляційної скарги у справі № 910/22462/15 призначено на 21.06.2016 року.

Представником відповідача 2 подано клопотання про призначення повторної судової експертизи.

Розпорядженням начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду № 09-52/2393/16 від 21.06.2016 р. справу № 910/22462/15, у зв'язку із перебуванням судді Пашкіної С.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.06.2016 р., справу № 910/22462/15 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Алданова С.О., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2016 р. прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансхім".

21.06.2016 р. через відділ документального забезпечення від представника позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національний Банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

В судове засідання 21.06.2016 року представник відповідача 1 не з'явився.

Представником позивача подано клопотання про призначення повторної судової товарознавчої експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2016 року клопотання позивача про залучення до участі у справі у якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національного Банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб були задоволені. Розгляд справи було відкладено на 19.07.2016 р.

Розпорядженням начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду № 09-52/3228/16 від 18.07.2016 р. справу № 910/22462/15, у зв'язку із перебуванням судді Алданової С.О., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.07.2016 р., справу № 910/22462/15 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.

В судове засідання 19.07.2016 р. не з'явився представник відповідача 1.

Колегія суддів вважала за необхідне зобов'язати судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Желавську О.О. з'явитись в судове засідання та дати додаткові роз'яснення щодо поданого висновку.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2016 р. Розгляд справи було відкладено на 13.09.2016 р.

Розпорядженням начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду № 09-52/ 4579/16 від 12.09.2016 р. справу № 910/22462/15, у зв'язку із перебуванням судді Пашкіної С.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 12.09.2016 р., справу № 910/22462/15 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Ропій Л.М., Сітайло Л.Г.

В судове засідання 13.09.2016 року не з'явився представник відповідача 1. Також у судове засідання не з'явилась судовий експерт Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Желавська О.О., та не надала пояснення щодо виїзду чи невиїзду на місце знаходження предмета застави за Договором застави готової продукції № 201/1/13-KLMV/S-1 від 24.07.2013 року: рухомого майна, готової продукції, а саме: комплексного мінерального добрива "Агролайф" NPK5:5:5, в кількості 1700,00 тонн та причини відсутності чіткої відповіді на питання щодо вартості предмета застави за Договором застави готової продукції №201/1/13-KLMV/S-1 від 24.07.2013 року: рухомого майна, готової продукції, а саме: комплексного мінерального добрива "Агролайф" NPK5:5:5, в кількості 1700,00 тонн (ціна у висновку експерта від 19.05.2016 р. № 1963/16-53 вказана в залежності від виду упакування).

Оскільки висновок судового експерта Желавської О.О. не містив вичерпних відповідей на всі поставлені питання та викликав сумніви у колегії суддів, а для надання пояснень судовий експерт Желавська О.О. не з'явилась, колегія суддів ухвалою від 13.09.2016 р. призначила у справі № 910/22462/15 повторну судову товарознавчу експертизу. Проведення повторної судової експертизи було доручено будь-якому іншому судовому експерту Київського науково-дослідного інституту судових експертиз окрім Желавської О.О. Витрати по проведенню експертизи було покладено на Приватне акціонерне товариство "Еко-Азот". Апеляційне провадження у справі № 910/22462/15 було зупинено до одержання результату судової експертизи. Справа № 910/22462/15 була направлена до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

23.01.2017 р. до Київського апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/22462/15 разом із клопотанням судових експертів про надання матеріалів, необхідних для проведення повторної комісійної судово-товарознавчої експертизи.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/280/17 від 23.01.2017 р. справу № 910/22462/15, у зв'язку із звільнення у відставку судді Ропій Л.М., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Згідно із протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.01.2017 р., справу № 910/22462/15 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 р. апеляційне провадження у справі № 910/22462/15 поновлено. Відповідача 2 зобов'язано надати суду перелік матеріалів, необхідних для проведення повторної комісійної судово-товарознавчої експертизи, який містився у клопотанні судових експертів, а саме:

- документи, що підтверджують кількість та вартість предмета застави за Договором застави готової продукції № 201/1/13-KLMV/S-1 від 24.07.2013: рухоме майно, готова продукція, а саме: комплексне мінеральне добриво "Агролайф" NPK 5:5:5, станом на термін проведення первинної експертизи (від 19.05.2016 року №1963/16-53);

- опис упакування (вид, нетто/брутто) в якому було розфасоване комплексне мінеральне добриво "Агролайф" NPK 5:5:5, що було об'єктом дослідження у первинному висновку від 19.05.2016 року № 1963/16-53;

- технічні умови ТУ У 24.1-31489809,001-2003 "Комбіновані добрива "Агролайф".

Також відповідача 2 зобов'язано надати судовим експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на огляд об'єкти дослідження: комплексне мінеральне добриво "Агролайф" NPK 5:5:5, що було об'єктом дослідження у первинному висновку від 19.05.2016 року №1963/16-53.

Розгляд справи було призначено на 28.02.2017 р.

08.02.2017 р. через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення № 14715/16-53 від 13.01.2017 р. про неможливість надання висновку повторної судової товарознавчої експертизи.

22.02.2017 р. від представника відповідача 2 надійшло клопотання № б/н від 20.02.2017 р. про долучення до матеріалів справи документів, які Приватне акціонерне товариство "Еко-Азот" було зобов'язано надати згідно ухвали Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2017 р. Також у тексті клопотання міститься прохання про призначення огляду об'єкта дослідження (комплексного мінерального добрива "Агролайф" NPK 5:5:5) судовими експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на 10.03.2017 р. з 10 год. 00 хв.

28.02.2017 р. у судове засідання не з'явилися представники відповідача 1 та третьої особи 2.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 р. у справі № 910/22462/15 було призначено повторну судову товарознавчу експертизу. Апеляційне провадження у справі № 910/22462/15 було зупинено до одержання результату судової експертизи.

13.04.2017 р. до Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання експертів відділу товарознавчих досліджень та досліджень об'єктів інтелектуальної власності лабораторії автотехнічних товарознавчих та спеціальних видів дослідження Павленко О.В. та Сорокіної В.О., що виконували судову товарознавчу експертизу за ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 року у справі № 910/22462/15, про надання матеріалів, необхідних для проведення повторної комісійної судово-товарознавчої експертизи.

Листом Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 р. колегія суддів звернула увагу на необхідності виконання сторонами викладених у даному клопотанні вимог експертів.

27.04.2017 р. від відповідача 2 надійшло повідомлення про виконання ним вимог судових експертів та оплату рахунку за проведення експертизи.

31.07.2017 р. на адресу Київського апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/22462/15 разом із висновком експертів № 5382/5383/17-53 від 12.07.2017 р.

Розпорядженням начальника управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/2965/17 від 02.08.2017 р. справу № 910/22462/15, у зв'язку із перебуванням судді Сітайло Л.Г., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Згідно із протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 02.08.2017 р., справу № 910/22462/15 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Пашкіна С.А., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2017 р. апеляційне провадження у справі № 910/22462/15 поновлено. Розгляд справи було призначено на 10 год. 10 хв. 11.09.2017 року.

Розпорядженням начальника управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/3603/17 від 06.09.2017 р. справу № 910/22462/15, у зв'язку із перебуванням судді, Пашкіної С.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Згідно із протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.09.2017 р., справу № 910/22462/15 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Баранець О.М., судді: Сітайло Л.Г., Калатай Н.Ф.

В судове засідання 11.09.2017 року представник відповідача 1 не з'явився про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача 1, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Приватне акціонерне товариство «Єко-Азот» клопотанням просить витребувати у Публічного акціонерного товариства «Златобанк» копію постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.07.2017 року.

Колегія суддів відхиляє дане клопотання з наступних підстав.

Справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Приватне акціонерне товариство «Єко-Азот» не обґрунтувало яким чином постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.07.2017 року вплине на розгляд справи.

Крім того, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.07.2017 року не набрала законної сили враховуючи ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 04.08.2017 року.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалав даної справи, Публічне акціонерне товариство "Златобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансхім" з повернення кредиту за кредитним договором від 24.07.2013№ 201/1/13-KLMV процентів за користуванням кредитом, комісії, 3 % річних, а також штрафних санкцій, виконання грошових зобов'язань за яким було забезпечено заставою рухомого майна, що належить Приватному акціонерному товариству "Еко-Азот".

Просив позов задовольнити, а саме:

- стягнути з відповідача-1 заборгованість за кредитним договором з урахуванням штрафних санкцій;

- для погашення заборгованості звернути стягнення на предмет застави за договором від 24.07.2013 № 201/1/13/KLMV/S-1;

- визначити спосіб реалізації предмета застави, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" за початковою ціною, яка буде визначена під час проведення виконавчих дій суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом.

Позовні вимоги мотивовані правомочністю Публічного акціонерного товариства "Златобанк" як заставодержателя заставного майна Приватного акціонерного товариства "Еко-Азот" на отримання від останнього переданого в заставу майна в рахунок погашення простроченої заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансхім" як позичальника грошових коштів за кредитним договором від 24.07.2013 № 201/1/13 KLMV/S-1 та додатковими угодами до нього.

Відповідно до розрахунку позивача така заборгованість становить собою:

- 98896701,95 грн. - борг по кредиту;

- 13241283,91 грн. - борг зі сплати відсотків за користування кредитом;

- 500,00 грн. - борг зі сплати комісії;

- 203212,40 грн. - 3 % річних;

- 6311889,97 грн. - пеня;

- 5000,00 грн. - штраф.

Публічне акціонерне товариство "Златобанк" в якості кредитодавця та Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансхім" в якості позичальника 24.07.2013 р. уклали кредитний договір № 201/1/13-KLMV, за умовами якого позивач зобов'язався надати у тимчасове користування грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання позичальникові у гривні та/або доларах США зі сплатою відсотків за користування ними (20 % у гривні та 10 % у доларах США) для поповнення обігових коштів у межах максимального ліміту заборгованості до 98000000,00 грн. з кінцевим терміном повернення не пізніше 24.07.2015 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти, комісії, можливі штрафні санкції та виконувати інші зобов'язання, передбачені договором.

Згідно з договором про внесення змін від 30.08.2013 року № 2 максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією було збільшено до 98900000,00 грн.

Пунктом 1.6 договору погоджено сплату позичальником кредитодавцеві 1000,00 грн. разової комісії за обслуговування кредиту.

Відповідно до п. 2.2 договору кредитні кошти надаються позичальнику в межах максимального ліміту за кредитною лінією шляхом їх перерахування відповідно до цільового призначення на наданими позичальником заявками та документами відповідно до чинного законодавства.

Умови надання кредитних коштів саме за заявками позичальника також вміщені у п. 1.2 кредитного договору.

У п. 2.3 та п. 2.4 договору сторони дійшли згоди про те, що проценти за користування кредитом нараховуються в валюті кредиту та підлягають сплаті за фактичний строк користування ним. При розрахунку процентів приймається рік і місяць, рівні календарній кількості днів - якщо заборгованість за кредитом у гривні.

Позичальник самостійно сплачує (перераховує) проценти на рахунок для оплати боргових зобов'язань та процентів. Проценти сплачуються за період з першого по останній день календарного місяця щомісячно по сьоме число (включно) місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів (п. 2.5).

У період часу з серпня 2013 року по січень 2015 сторонами укладалися численні договори про внесення змін до кредитного договору, якими встановлювалися кінцеві строки для сплати процентів за користування кредитними коштами, нараховані за конкретний період, а саме:

- договір про внесення змін від 07.08.2013 № 1, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 24.07.2013 по 31.07.2013 було відтерміновано до 20.08.2013;

- договір про внесення змін від 09.09.2013 № 3, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.08.2013 по 31.08.2013 було відтерміновано до 25.09.2013;

- договір про внесення змін від 25.09.2013 № 4, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.08.2013 по 30.09.2013 було відтерміновано до 31.10.2013;

- договір про внесення змін від 31.10.2013 № 5, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.09.2013 по 30.09.2013 було відтерміновано до 20.11.2013;

- договір про внесення змін від 09.12.2013 № 6, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.11.2013 по 30.11.2013 було відтерміновано до 20.12.2013;

- договір про внесення змін від 27.12.2013 № 7, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.12.2013 по 31.12.2013 було відтерміновано до 24.01.2014;

- договір про внесення змін від 24.01.2014 № 8, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.12.2013 по 31.01.2014 було відтерміновано до 31.01.2014, а за період з 01.02.2013 по 28.02.2014 - до 07.04.2014;

- договір про внесення змін від 31.03.2014 № 9, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.01.2014 по 31.03.2014 було відтерміновано до 15.04.2014;

- договір про внесення змін від 15.04.2014 № 10, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.01.2014 по 28.02.2014 було відтерміновано до 30.04.2014, а за період з 01.03.2014 по 30.04.2014 - до 30.05.2014;

- договір про внесення змін від 10.06.2014 № 11, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.05.2014 по 31.05.2014 було відтерміновано до 30.06.2014;

- договір про внесення змін від 07.07.2014 № 12, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.06.2014 по 30.06.2014 було відтерміновано до 28.07.2014;

- договір про внесення змін від 09.09.2014 № 13, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.08.2014 по 31.08.2014 було відтерміновано до 26.09.2014;

- договір про внесення змін від 31.10.2014 № 14, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.09.2014 по 30.09.2014 було відтерміновано до 07.11.2014;

- договір про внесення змін від 08.12.2014 № 15, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.11.2014 по 30.11.2014 було відтерміновано до 20.12.2014;

- договір про внесення змін від 22.12.2014 № 16, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.11.2014 по 30.11.2014 було відтерміновано до 07.01.2015;

- договір про внесення змін від 08.01.2015 № 17, згідно з яким сплату процентів за користування кредитними коштами за період з 01.11.2014 по 31.12.2014 було відтерміновано до 16.01.2015.

Матеріалами справи підтверджується, що уклавши договір про внесення змін від 30.01.2015 № 18, сторони дійшли згоди перенести проценти за користування кредитними коштами за період з 01.12.2014 по 31.12.2014 у сумі 1678948,27 грн. з рахунків простроченої заборгованості на рахунки строкової заборгованості та встановити строк сплати не пізніше 07.02.2015.

Проценти за останній місяць користування кредитом сплачуються в кінцеву дату повернення кредиту (п. 2.6).

Згідно з п. 7.6 договору він набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

У якості додатку № 1 до договору сторонами було оформлено застереження щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її незаконне розголошення або використання.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансхім" перед банком, 24.07.2013 року Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та Приватним акціонерним товариством "Еко-Азот" було укладено договір застави готової продукції № 201/1/13-KLMV/S-1, яким було забезпечено вимоги банку щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та неустойки, а також відшкодування збитків та витрат.

Згідно зі ст. 3 договору застави предметом застави є рухоме майно, готова продукція, а саме: комплексне мінеральне добриво "Агролайф" NPK 5:5:5: у кількості 1700,00 т, що належить заставодавцю на праві власності, обліковується на його балансі станом на 23.07.2013 за балансовою вартістю 6630000,00 грн., зберігається у власному приміщенні заставодавця на складі за адресою: Черкаська обл., с. Червона Слобода, вул. Лозова, 3.

У п. 3.3 договору застави сторони дійшли згоди про те, що заставна вартість предмета застави відповідає його ринковій вартості і складає 4250000,00 грн.

Відповідно до п. 5.1, п. 5.2 договору застави право застави виникає з моменту підписання договору і припиняється виконанням забезпечених заставою зобов'язань за кредитним договором, а також і явніших випадках, передбачених чинним законодавством України.

У п. 6.2 договору застави передбачено, що заставодержатель має право задовольнити із вартості предмета застави всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої з таких обставин (заставних випадків): несплата заставодержателеві будь-якої суми, що входить до складу боргових зобов'язань за кредитним договором; втрата предмета застави без його поновлення або заміни іншим рівноцінним предметом; порушення будь-яких умов цього договору, зокрема, зобов'язань заставодавця; інші обставини, передбачені законодавством, кредитним та цим договором.

Договір сторін містить п. 6.3 "Обрання порядку звернення стягнення на предмет застави", де йдеться про наступне: жодне положення цього договору не може тлумачитись як таке, що обмежує:

а) права заставодержателя звернутися до уповноважених органів за захистом своїх прав в порядку, встановленому законодавством;

б) на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет застави: 1) передача предмета застави у власність заставодержателя в рахунок виконання боргових зобов'язань; 2) продаж заставодержателем предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою або на публічних торгах; 3) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса (якщо договір засвідчується нотаріально); 4) іншими способами;

в) права сторін встановити інший порядок звернення стягнення на предмет застави.

Згідно з п. 8.9 договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором, враховуючи можливу наявність додаткових угод, у тому числі про його прологнацію, зміну процентної ставки та ін.

За твердженнями позивача, в установлений договором строк кредит повернуто не було, проценти за користування кредитом не сплачено і станом на 20.08.2015 заборгованість відповідача-1 за укладеним кредитним договором склала:

- 98896701,95 грн. борг по кредиту (100200000,00 грн. сума наданого кредиту за мінусом 1303298,05 грн. суми погашення);

- 13241283,91 грн. борг по процентам (40855905,76 грн. сума нарахованих процентів за період з 25.07.2013 по 19.08.2015 за мінусом 27614621,85 грн. суми сплачених процентів);

- 500,00 грн. комісії за внесення змін до кредитного договору.

У зв'язку з простроченням сплати кредиту та процентів, позивачем було нараховано відповідачеві

- 4064248,03 грн. пені на суму заборгованості по кредиту за період з 27.07.2015 по 20.08.2015;

- 2247641,94 грн. пені на суму заборгованості по процентам за період з 09.09.2014 по 20.08.2015;

- 203212,40 грн. 3 % річних на суму заборгованості по кредиту за період з 27.07.2015 по 20.08.2015;

- 5000,00 грн. штрафу відповідно до п. 4.3 договору.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Аналогічні положення містяться і у ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1064 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Виходячи зі змісту визначення договору позики та кредитного договору, під норми про правове регулювання яких підпадає укладений сторонами кредитний договір, відповідач-1 як особа, у якої виникло грошове зобов'язання перед позивачем, повинен був виконати його у обумовлений строк - до 24.07.2015, що і є строком кредитного договору в частині повернення кредиту. Строк кредитного договору з повернення процентів за користування кредитом описані вище та були обумовлені договорами про внесення змін.

Таким чином, суд відхиляє посилання відповідача-1 на неукладеність кредитного договору та договору застави, строк виконання якого поставлений в залежність від виконання основного зобов'язання, тобто кредитного договору.

Обов'язок доведення обставин, на які посилається сторона судового процесу як на підставу своїх вимог і заперечень встановлений ст. 38 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України вказується, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст. 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги наведені норми законодавства, позовні вимоги про стягнення заборгованості з повернення кредиту, сплати відсотків видаються обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Доказом заборгованості за сплатою відсотків за користування кредитними коштами є розрахунок заборгованості та виписки, які містяться в матеріалах справи. Саме в цих документах і зазначається сума 13 241 283,91 грн. (тринадцять мільйонів двісті сорок одна тисяча двісті і вісімдесят три гривні 91 копійка).

Апелянт, вказує на технічну описку позивача, яке не має значення у справі, так як дана сума є необгрунтованою і не підтвердженою письмовими доказами.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртрансхім" подало суду апеляційної інстанції копію виписки з банківського рахунку від 11.12.2014 року, яка підтверджує сплату комісії за кредитним договором в розмірі 500,00 грн., тому в частині позовних вимог про стягнення 500,00 грн. боргу зі сплати комісії за обслуговування кредиту слід відмовити.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Так, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями ст. 217 Господарського кодексу України визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, як-то відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафні санкції визначаються ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У п. 4.2 кредитного договору сторони погодили, що за несвоєчасне чи часткове повернення кредитних коштів та/або за несвоєчасну чи часткову сплату/несплату процентів, банк має право стягувати, а позичальник - зобов'язаний сплатити неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів.

Відповідно до п. 4.3 кредитного договору за кожен випадок невиконання/неналежного виконання зобов'язань за цим кредитним договором, передбачених п. 3.4 "позичальник зобов'язаний", банк має право стягнути, а позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 5000,00 грн.

Зважаючи на встановлені обставини порушення відповідачем-1 грошових зобов'язань перед позивачем за договором від 24.07.2013, позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій та 3 % річних є обґрунтованими і такими, що відповідають приписам чинного законодавства та підлягають задоволенню відповідно до розрахунку позивача, що перевірений та приймається як належний.

Щодо вимог, заявлених до відповідча-2 суд зважає на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом, в силу якого кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно зі ст. 19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

У ч. 1 та ч. 6, ч. 7 ст. 20 Закону України "Про заставу" закріплено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа, суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 589 Цивільного кодексу України передбачено, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

У ст. 590 Цивільного кодексу України вказується, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Обставини державної реєстрації описаного обтяження за договором застави від 24.07.2013 підтверджуються наявним в матеріалах справи витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" за рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Статтею 24 названого Закону передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

За приписами ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Приймаючи рішення у справі та дійшовши висновку про обгрунтованість позовних вимог банку, суд першої інстанції зазначені вимоги не врахував та в резолютивній частині рішення суду відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" не зазначив початкову ціну предмета застави для його подальшої реалізації.

Висновком повторної комісійної судово-товарознавчої експертизи за №5382/5383/17-53 від 12.07.2017 року встановлено, що загальна ринкова вартість предмета застави за договором застави готової продукції № 201/1/13-KLMV/S-1 від 24.07.2013 року - рухомого майна, готової продукції, а саме мінерального добрива 1700,0 т. з розмежуванням та в залежності від виду упакування становить 9892500,00 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що для погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансхім" перед Публічним акціонерним товариством "Златобанк" за кредитним договором від 24.07.2013 року № 201/1/13-KLMV в сумі 118658088,23 грн. звернути стягнення на предмет застави за договором застави готової продукції від 24.07.2013 року №201/1/13-KLMV/S-1 рухоме майно, товари на складі, готова продукція, а саме: комплексне мінеральне добриво "Агролайф" NPK 5:5:5 в кількості 1700 (одна тисяча сімсот) тон, що належить Приватному акціонерному товариству "Еко-Азот" (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 2, ідентифікаційний код 31489809) звернення стягнення здійснити шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження та з встановленням початкової ціни для реалізації предмету іпотеки за іпотечним договором в розмірі 9892500,00 грн.

24 липня 2013 року між ПАТ «ЗЛАТОБАНК» та ТОВ «УКРТРАНСХІМ» було укладено кредитний договір № 201/1/13- KLMV за умовами якого останньому було видані кредитні кошти.

Однак, ТОВ «УКРТРАНСХІМ» в процесі обслуговування кредитного договору неодноразово допускав порушення умов кредитного договору, а саме не сплачував відсотки за користування кредитними коштами.

Правом позивача є вибір захисту своїх законних інтересів. Списання коштів з рахунку це є право, а не обов'язок банку. Крім того, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.02.2015 року № 30 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в ПАТ «ЗЛАТОБАНК».

Наслідки запровадження тимчасової адміністрації передбачені статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452- VI від 23.02.2012р. (із змінами та доповненнями). Зокрема, відповідно до частини 5 цієї статті під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» №2121-111 від 07.12.2000 р. (із змінами та доповненнями) кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань; клієнт будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

АТ «ЗЛАТОБАНК» із запровадженням тимчасової адміністрації був обмежений в своїх діях.

Згідно пункту 4.3 кредитного договору невиконання/неналежного виконання зобов'язань за цим Кредитним договором, передбачених п.3.4. (зокрема, але не виключно, ненадання/несвоєчасне надання документів, передбачених цим кредитним договором (баланс, звіт про фінансові результати тощо), банк має право стягнути, а позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 5000,00 (п'ять тисяч) гривень 00 коп.

З огляду на докази, які містяться в матеріалах справи на підставі яких, АТ «ЗЛАТОБАНК» звернувся до органів правосуддя за захистом своїх законних інтересів, а саме розрахунок заборгованості, виписки Апелянт неодноразово не виконував/неналежно виконував зобов'язань за цим Кредитним договором. Не своєчасна сплати відсотків за користування кредитними коштами, повернення основного боргу за Кредитним договором і є підставою стягнення штрафу у розмірі 5 000, 00 грн.

Твердження ТОВ «УКРТРАНСХІМ» у безпідставності стягнення суми штрафу у розмірі 5000,00 грн. є безпідставним і спростованим доказами,які містяться у матеріалах справи №910/22462/15.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про часткове скасування рішення суду першої інстанції та часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансхім" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2015 року у справі №910/22462/15 скасувати частково та викласти в наступній редакції.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансхім" (01034, м. Київ, вул. Чапаєва, 12 літера "Б", ідентифікаційний код 31905403) на користь Публічного акціонерного товариства "Златобанк" (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52, ідентифікаційний код 358941 (дев'яносто вісім мільйонів вісімсот дев'яносто шість тисяч сімсот одну) грн. 95 коп. боргу з повернення кредиту, 13241283 (тринадцять мільйонів двісті сорок одну тисячу двісті вісімдесят три) грн. 91 коп. боргу з повернення процентів за користування кредитом, 203212 (двісті три тисячі двісті дванадцять) грн. 40 коп 3 % річних, 6311889 (шість мільйонів триста одинадцять тисяч вісімсот вісімдесят дев'ять) грн. 97 коп. пені, 5000 (п'ять тисяч) грн. штрафу.

Для погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртрансхім" перед Публічним акціонерним товариством "Златобанк" за кредитним договором від 24.07.2013 року № 201/1/13-KLMV в сумі 118658088,23 грн. звернути стягнення на предмет застави за договором застави готової продукції від 24.07.2013 року № 201/1/13-KLMV/S-1 рухоме майно, товари на складі, готова продукція, а саме: комплексне мінеральне добриво "Агролайф" NPK 5:5:5 в кількості 1700 (одна тисяча сімсот) тон, що належить Приватному акціонерному товариству "Еко-Азот" (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 2, ідентифікаційний код 31489809) звернення стягнення здійснити шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження та з встановленням початкової ціни для реалізації предмету іпотеки за іпотечним договором в розмірі 9892500,00 грн.

3. Видачу наказів доручити Господарському суду м. Києва.

4. Справу № 910/22462/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Копію постанови направити сторонам та третім особам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Н.Ф. Калатай

Л.Г. Сітайло