номер провадження справи 32/81/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2017 Справа № 908/1372/17

за позовом публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії публічного акціонерного товариства Укртелеком (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 133)

до відповідача ОСОБА_1 соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області (70500, Запорізька область, Оріхівський район, м. Оріхів, вул. Запорізька, 36)

про стягнення 29064,63 грн. заборгованості

Суддя Н.А. Колодій

представники:

від позивача ОСОБА_2, довіреність № 1053 від 12.12.2016 року

від відповідача ОСОБА_3, довіреність № 5343/03 від 12.09.2017 року; ОСОБА_4, довіреність № 5342/03 від 12.09.2017 року

Суть спору:

04 липня 2017 р. до господарського суду Запорізької області звернулось Публічне акціонерне товариство Укртелеком в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_1 соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області про стягнення грошових коштів в сумі 29064,63 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2017 р. здійснено розподіл справ між суддями та визначено її до розгляду судді Колодій Н.А.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.07.2017 р. порушено провадження у справі № 908/1372/17, справі присвоєно номер провадження 32/81/17, судове засідання призначено на 02.08.2017 р., у сторін витребувані документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

31.07.2017р. на адресу господарського суду Запорізької області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.08.2017 р. продовжено строк розгляду справи відповідно до ст. 69 ГПК України, розгляд справи відкладено до 13.09.2017р.

29.08.2017р. на адресу господарського суду Запорізької області від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, які долучено до матеріалів справи.

До господарського суду Запорізької області від публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії публічного акціонерного товариства Укртелеком надійшла заява (вих. 12/469 від 29.08.2017 р.), якою позивач збільшує період нарахування суми боргу з грудня 2016р. по травень 2017 р. на загальну суму 34687,54 грн. Зазначає, що станом на серпень 2017 року заборгованість відповідачем за вказаний період не сплачена, а лише збільшилася на суму 5 622 грн. 91 коп. у зв'язку із відсутністю оплати відповідачем наданих позивачем телекомунікаційних послуг в травні 2017 року пільговим категоріям абонентів, що проживають на території м. Оріхів та Оріхівського району. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суми заборгованості в розмірі 34687,54 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

При цьому в разі збільшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір. Факт збільшення ціни позову обов'язково відображається господарським судом, в описовій частині рішення зі справи.

Заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, приймається судом до розгляду. Суд розглядає позовні вимоги про стягнення 34687,54 грн.

Позивач в судовому засіданні 13.09.2017 р. підтримав збільшені позовні вимоги та обґрунтовує їх ст. ст. 1, 2, 54 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.09.2017 року проти позову заперечили з підстав викладених у відзиві. Зазначили, що відповідно до Закону України Про Державний бюджет на 2016 рік та Закону України Про Державний бюджет на 2017 рік субвенція відсудня на надання пільг з оплати телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян. Договір про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги громадянам пільгових категорій відповідачем та позивачем на 2016 рік не укладався. Відповідач не мав права взяти бюджетні зобовязання, що не забезпечені бюджетними асигнуваннями, відповідно до п. 10 ст. 78 Бюджетного кодексу України.

Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за наявними у справі документальними доказами.

У засіданні суду 13.09.2017 р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Позов мотивовано тим, що Публічне акціонерне товариство Укртелеком в особі Запорізької філії ПАТ Укртелеком, далі позивач, є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України Про телекомунікації, Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року № 295, інших законодавчих актів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України Про телекомунікації телекомунікаційні послуги (послуги звязку) споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року № 295 визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг звязку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

У відповідності до ст. 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Право певних категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг передбачено також, зокрема, Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту, Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Законом України Про жертви нацистських переслідувань, Законом України Про охорону дитинства, Законом України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист.

Відповідно до ст. 87 Бюджетного кодексу України, видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України).

Підпунктом б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України передбачено, що видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Типовим переліком бюджетних програм та результативних показників їх виконання для місцевих бюджетів у галузі Соціальний захист та соціальне забезпечення, затвердженим наказом Міністерства фінансів України, Міністерства праці та соціальної політики України від 27.09.2010 року № 1097/290 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 року за № 949/18244, за рахунок місцевого бюджету фінансується надання пільг з оплати послуг зв'язку та інших передбачених законодавством пільг за КТКВК 090203, 090206, 090209, 090214, 170102, 170203, 170302, 170602.

Отже, відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг, здійснювалось до 01.01.2017 року за рахунок державних субвенцій, а також за рахунок місцевих бюджетів.

Частиною 3 статті 142 Конституції України встановлено, що витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади, компенсуються державою.

Таким чином, норми матеріального права, на момент виникнення спірних правовідносин, не ставили фінансування відповідних пільг за послуги звязку в залежність виключно від наявності субвенцій з державного бюджету, а передбачали можливість їх фінансування за рахунок місцевих бюджетів та міжбюджетних трансфертів.

З 01.01.2017 року внесені зміни до Бюджетного кодексу України, а саме до приписів пункту 20-4 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України, якими визначено, що до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на пільги з послуг звязку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256, далі Постанова № 256, затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, далі - Порядок № 256, яким встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету. Зокрема, п. 2 Постанови № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до п. 3 Порядку № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення - є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, головним розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг у Більмацькому (Куйбишевському) районі Запорізької області є ОСОБА_1 соціального захисту населення Більмацької районної державної адміністрації Запорізької області, далі - відповідач. Отже, саме на відповідача згідно положень законодавства покладено обов'язок щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг, в тому числі і операторами телекомунікацій, за послуги, надані особам, які мають право на відповідні пільги.

Пунктом 2 Постанови № 256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними місячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Матеріали справи свідчать про те, що в період з грудня 2016 року по травень 2017 року Публічне акціонерне товариство Укртелеком в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком надало телекомунікаційні послуги споживачам, що проживають у Орыхывському районі Запорізької області і мають право на відповідні пільги, передбачені чинним законодавством, на загальну суму 34 687,54 грн. Переліки споживачів-пільговиків за видами пільг складались позивачем за формою 2-пільга, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007 року № 535 Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг 2-пільга, та Інструкції про порядок її заповнення, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.10.2007 року за № 1172/14439, та направлялись відповідачу листами № 32/2-3-13 від 10.01.2017 року, №32/2-3-127 від 06.02.2017 року, № 32/2-3-172 від 06.03.2017 року, № 32/2-3-227 від 06.04.2017 року, № 32/2-3-270 від 08.05.2017 року, № 32/2-3-306 від 06.06.2017р. з пропозицією відшкодування пільг з оплати послуг звязку, прийняття на облік актів форми « 2-пільга» та у разі виявлення розбіжностей складання Акта звіряння за формою №3-пільга. Листи позивача залишені без відповіді. Фінансування заборгованості відповідачем не здійснювалось.

16.06.2017 року позивач листом №12/267 звернувся до відповідача з вимогою погашення заборгованості, що утворилась внаслідок надання позивачем телекомунікаційних послуг населенню на пільгових умовах, за період з грудня 2016 по квітень 2017р. у розмірі 29064,63 грн.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін.

Частинами 3, 4 ст. 11 ЦК України обумовлено виникнення цивільних прав та обовязків безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Обовязок надання послуг певним категоріям громадян на пільгових умовах, як і загальні засади фінансування витрат повязаних з наданням таких пільг, встановлені безпосередньо законодавчими актами України, в тому числі Законом України: Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту; Законом України Про жертви нацистських переслідувань; Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастроф; Законом України Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист; Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та інші.

Норми вказаних законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Заперечення відповідача, щодо відсутності договірних відносин між сторонами у справі, суд не приймає до уваги, оскільки, в даному випадку, зобов'язання позивача у справі щодо надання послуг звязку пільговим категоріям громадян виникли безпосередньо із законів України.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Підставою заявленого позову позивачем визначено неналежне виконання відповідачем зобовязання, що також виникло у останнього на підставі саме Закону.

Отже, чинне законодавство України не передбачає обовязковості договірних відносин сторін на відшкодування витрат за надані послуги звязку пільговим категоріям громадян, оскільки зобовязання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від їх бажання.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача вимог чинного законодавства України щодо відшкодування витрат понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг населенню на пільгових умовах, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість за період з грудня 2016р. по травень 2017р. в розмірі 34 687,54грн., що підтверджується матеріалами справи. Відповідач доказів сплати заборгованості станом на день розгляду справи суду не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

Суд звертає увагу на те, що законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

Частина 2 статті 218 ГК України та стаття 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

Відповідно до п. 1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

При цьому відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 року та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004 року зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відтак, відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не є підставою для звільнення відповідача (органу, уповноваженому державою здійснювати від її імені повноваження в цих правовідносинах) від відповідальності за порушення зобов'язання зі сплати компенсації пільг.

За таких обставин, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком про стягнення з ОСОБА_1 соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області суми 29064,63 грн. відшкодування коштів за надані у період з грудня 2016 року по квітень 2017 року телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати, слід покласти на відповідача, оскільки спір доведений до суду з його вини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком до ОСОБА_1 соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області (70500, Запорізька область, Оріхівський район, м. Оріхів, вул. Запорізька, 36, ) на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком, 69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 133, , рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ ПУМБ, м. Київ, МФО 334851, заборгованість за період з грудня 2016р. по травень 2017р. в сумі 34 687 (тридцять чотири тисячі шістсот вісімдесят сім) грн. 54 коп.

3. Стягнути з ОСОБА_1 соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області (70500, Запорізька область, Оріхівський район, м. Оріхів, вул. Запорізька, 36, ) на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком в особі Запорізької філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком, 69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 133, , рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ ПУМБ, м. Київ, МФО 334851, витрати зі сплати судового збору в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України 15 вересня 2017 р.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.