ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" вересня 2017 р. Справа № 916/976/17

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Концерну „Військторгсервіс" в особі філії „Одеське управління військової торгівлі"

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерство оборони України

про визнання договору розірваним (припиненим).

Представники:

Від позивача: Назаровец В.В. (за довіреністю);

Від відповідача: ОСОБА_1 (особисто), ОСОБА_3 (за довіреністю);

Від третьої особи: Дідух С.П. (за довіреністю);

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Концерн „Військторгсервіс" в особі філії „Одеське управління військової торгівлі", звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, про визнання договору № 28/2009 від 24.03.2009 розірваним (припиненим).

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання 24.03.2009 між Міністерством оборони України в особі Державного підприємства "Південь" відповідно до договору доручення від 27.11.2008 та відповідачем договору № 28/2009 "про надання платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул Рожевій".

Вказує на переймування Державного підприємства "Південь" наказом від 12.10.2010 за № 315 в Державне підприємство "ТВК", укладання вказаним підприємством 30.11.2010 додаткової угоди № 18 з відповідачем, укладання між Міністерством оборони України та Концерном „Військторгсервіс" договору доручення за яким останній взяв на себе зобов'язання вчиняти від імені Міністерства юридичні дії, пов'язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та юридичними особами про надання платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул Рожевій.

Також зазначає, що п.6.4 договору передбачає можливість його припинення за ініціативи однієї із сторін, посилається на направлення відповідачеві відповідного повідомлення про розірвання договору. З цих та інших, викладених у позовній заяві та поясненнях підстав просить позов задовольнити.

Представник Міністерства оборони України підтримав позицію позивача.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на встановлення додатковою угодою № 18 до договору нової редакції підстав для розірвання договору, відсутність передбачених договором та законом підстав для розірвання договору, неприпустимість односторонньої відмови від договору оренди, відсутність у позивача повноважень діяти від імені Міністерства оборони України (неналежний позивач), обрання невірного способу захисту, судову практику з аналогічних спорів. З цих та інших, викладених у відзиві на позов та поясненнях підстав просить у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Між Міністерством оборони України (Довіритель) та державним підприємством Міністерства оборони України „Південь" (Повірений) 27.11.2008 було укладено договір доручення, відповідно до якого п. 1.1 якого Довіритель доручає, а Повірений приймає на себе доручення та зобов'язується вчиняти від імені Міністерства оборони України юридичні дії, пов'язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними особами про надання права платного користування 50 місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ „Промтоварний ринок" по вул.Рожеій, збором і обліком грошових коштів, стягненням штрафів та судовим захистом інтересів сторін, які порушуються, оспорюються чи охороняються законом.

В подальшому, між Міністерством оборони України, від імені якого діяло державне підприємство Міністерства оборони України „Південь" (Сторона 1), та Відповідачем (Сторона 2) було укладено договір № 28/2009 від 24.03.2009 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ „Промтоварний ринок" по вул.Рожевій.

За змістом п.2.1 договору Сторона 1 зобов'язується надати Стороні 2 торгове місце № 3777 на території „Промтоварний ринок" по вул.Рожевій для встановлення торгових контейнерів.

Термін дії визначений сторонами у п.6.1 договору, а саме з 24.03.2009 по 24.03.2019.

Обов'язок відповідача своєчасно здійснювати оплату закріплений сторонами у п.2.2.2 договору.

Пунктом 6.3 договору було встановлено, що він розривається в односторонньому порядку при заборгованості по оплаті більше ніж 2 місяці.

При цьому у п.6.4 підписаної 24.03.2009 редакції договору було зазначено, що його дія припиняється у випадках:

- закінчення термін, на який він був укладений;

- за ініціативою однієї із сторін. Сторона яка виступає з ініціативою про припинення договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці.

До матеріалів справи також надано додаткову угоду № 18 від 30.11.2010 до договору № 28/2009 від 24.03.2009, яка підписана між державним підприємством „ТВК", яке є правонаступником майнових прав та обов'язків державного підприємства "Південь", та відповідачем. Вказаною додатковою угодою було внесено зміни до договору № 28/2009 від 24.03.2009, а саме було передбачено, що договір вважається розірваним державним підприємством „ТВК" у випадках:

- заборгованості відповідача по оплаті в терміни більше 70 календарних днів;

- закінчення терміну, на який був укладений даний договір;

- в інших випадках, які передбачені чинним законодавством.

Між Міністерством оборони України та концерном „Військторгсервіс" було укладено договір доручення № 1 від 14.06.2016р., відповідно до п. 1.1 якого Міністерство доручає, а Концерн приймає на себе доручення та зобов'язується вчиняти від імені Міністерства юридичні дії, пов'язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів (загальна кількість - 50 місць) на території ТОВ „Промтоварний ринок" по вул.Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін у судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов'язаних з виконанням цього договору.

Пунктом 5.1 договору доручення № 1 від 14.06.2016р. визначено, що він набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.05.2019 з можливістю автоматичного продовження за умови відсутності повідомлень жодної зі сторін про відмову від нього.

Позивач також посилається на те, що листом від 27.12.2016 повідомив відповідача про розірвання договору № 28/2009 від 24.03.2009 з 27.02.2017. До матеріалів справи надано докази направлення повідомлення кур'єрською службою з відміткою про вручення відповідачеві 01.03.2017.

Відповідно до ч.1 ст. 1000 Цивільного кодексу України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Договір № 28/2009 від 24.03.2009 був укладений між Міністерством оборони України та Відповідачем.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пункт 1 ст.202 Цивільного Кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, права та обов'язки за оскаржуваним договором № 28/2009 виникли саме між Міністерством оборони України та Відповідачем. Позивач не був стороною по вказаному договору, не набував за ним прав та обов'язків, а тому не може бути належним позивачем.

Приписами ч. 1 ст. 1 ГПК України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У ст. 15 Цивільного Кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

Концерн „Військторгсервіс" не надав суду доказів порушення його прав або охоронюваних законом інтересів, проте в позовній заяві саме себе він визначив в якості позивача. За таких обставин, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального Кодексу України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч. ч. 1,2 ст. 11, ст. ст. 15, 16, п. 1 ст. ст. 202, 626, ч. 1 ст. 1000 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 22, 32, 33, 36, 43, 44 49, 75, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 04.09.2017 року. Повний текст рішення складений та підписаний11.09.2017.

Суддя Р.В. Волков