ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року Справа № 910/21045/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Демидової А.М. (доповідач у справі),
суддів:Владимиренко С.В., Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк"
на рішеннягосподарського суду міста Києва від 31.01.2017
та постановуКиївського апеляційного господарського суду від 27.04.2017
у справі№ 910/21045/16 господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк"
доНаціонального банку України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
прозобов'язання вчинити дії,
за участю представників:
від позивачане з'явився
від відповідачаГузієнко Я.М.
від третьої особине з'явився

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (далі - ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк") звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України (далі - НБУ) про: визнання припиненими правовідносин за іпотечним договором від 07.06.2012, посвідченим приватним нотаріусом та зареєстрованим в реєстрі за № 1771, укладеним між позивачем та відповідачем; визнання припиненим вказаного іпотечного договору від 07.06.2012 та всіх договорів про зміни та доповнення до нього, додаткових угод, укладених між позивачем та відповідачем; усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування записів про обтяження речового права забороною відчуження, про обтяження іншого речового права іпотекою та зобов'язання державних реєстраторів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек вилучити відповідні записи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.11.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд).

Рішенням господарського суду міста Києва від 31.01.2017 у справі № 910/21045/16 (суддя Борисенко І.І.) у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2017 (колегія суддів у складі: Зубець Л.П. - головуючого, Алданова С.О., Зеленін В.О.) рішення господарського суду міста Києва від 31.01.2017 у справі № 910/21045/16 залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 31.01.2017 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2017 у справі № 910/21045/16, ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати зазначені судові акти та прийняти нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що оскаржувані рішення та постанова прийняті з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 04.09.2017 колегією суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого (доповідач у справі), Владимиренко С.В., Шевчук С.Р. прийнято зазначену касаційну скаргу ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до касаційного провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 12.09.2017 о 10 год. 30 хв.

Учасники судового процесу, згідно з приписами ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак позивач та третя особа передбаченим законом правом на участь у розгляді скарги касаційною інстанцією не скористалися.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 07.06.2012 між Національним банком України (Іпотекодержатель) та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (Іпотекодавець), яке є майновим поручителем за Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" (Позичальник), було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №1771 (далі - Іпотечний договір).

Відповідно до п. 1 Іпотечного договору (в редакції договору від 28.11.2012 № 1 про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору) цей договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з: кредитного договору від 14.08.2008 № 38/08-08/СТ; кредитного договору від 20.02.2009 № 12/09/2; кредитного договору від 23.10.2008 № 52; кредитного договору від 09.10.2008 № 54/10-08/СТ; кредитного договору від 26.03.2008 № 02/03-08/СТ; кредитного договору від 16.07.2008 № 26/07-08/СТ; кредитного договору від 21.05.2008 № 16/05-08/СТ, кредитного договору від 16.02.2009 № 12/09/1; кредитного договору від 23.02.2009 № 12/09/3, які укладені між Іпотекодержателем та Позичальником (далі - Кредитні договори).

Згідно з п. 2 Іпотечного договору Позичальник виконує зобов'язання за Кредитним договорами в порядку, передбаченому Кредитними договорами.

Пунктом 3 Іпотечного договору передбачено, що в забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за Кредитними договорами Іпотекодавець надав в іпотеку наступне нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1218 га, що знаходиться на території Княжицької сільської ради Броварського району Київської області; земельну ділянку площею 29,7881 га, що знаходиться на території Княжицької сільської ради Броварського району Київської області (далі - Предмет іпотеки).

Відповідно до п. 9 Іпотечного договору вартість Предмета іпотеки складає 202 600 000,00 грн., без врахування ПДВ.

Згідно з пп. 15.8.2 п. 15.8 Іпотечного договору з метою задоволення своїх вимог Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань за Кредитними договорами, зокрема, у випадку ліквідації юридичної особи Іпотекодавця та/або Позичальника.

Пунктом 20 Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених умовами цього договору, відповідно до ст. 24 та розділу V Закону України "Про іпотеку" на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з п. 24 цього договору.

Відповідно до п. 24 Іпотечного договору звернення стягнення на Предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку відповідно до ст. 36 Закону України "Про іпотеку", зокрема, шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити Іпотекодавця.

Згідно з п. 25 Іпотечного договору термін його дії - до повного виконання Позичальником зобов'язань за Кредитними договорами, зазначеними в п. 1 цього договору та всіма додатковими угодами до них.

07.06.2012 були зареєстровані відповідні обтяження іпотекою та забороною щодо вказаних об'єктів нерухомого майна.

Судами також встановлено, що на підставі постанови правління НБУ від 20.11.2014 № 733 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20.11.2014 № 123 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ВіЕйБі Банк", згідно з яким у банку з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в банку.

На підставі постанови правління НБУ від 19.03.2015 № 188 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації позивача та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку строком на один рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

26.03.2015 в газеті "Голос України" № 54 (6058) було опубліковано оголошення про ліквідацію позивача.

Рішенням від 22.02.2016 № 213 виконавчою дирекцією Фонду вирішено продовжити строк здійснення процедури ліквідації позивача на два роки по 19.03.2018 включно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" послалося на те, що правовідносини за Іпотечним договором та сам правочин мають бути визнані припиненими на підставі ч. 1 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки НБУ як Іпотекодержатель не звернувся у встановлений законом строк у ліквідаційній процедурі банку з вимогами за Іпотечним договором, а тому такі зобов'язання є погашеними.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Частиною 8 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Згідно з ч. 3 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом. У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

Таким чином, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не містять такої автоматичної підстави припинення іпотеки, яка визначена позивачем, зокрема, у випадку не звернення іпотекодержателя з відповідними кредиторськими вимогами до Фонду у ліквідаційній процедурі банку та не включенням відповідного майна до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Частиною 2 ст. 12 Цивільного кодексу України передбачено, що нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи викладене, та обставина, що кредитор не скористався своїм правом на звернення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ліквідаційній процедурі ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" з метою задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в строки, передбачені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", не є підставою для припинення іпотеки.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" згідно з Іпотечним договором поручився не за власними кредитними зобов'язаннями, а за кредитними зобов'язаннями іншої особи - ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" перед НБУ.

З огляду на що, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що у НБУ не було кредиторських вимог до ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" за Кредитними договорами, які б підлягали пред'явленню в порядку ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 вказаного Закону, а тому, відсутні підстави для визнання таких вимог погашеними.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 593 Цивільного кодексу України право застави припиняється у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому, положення Закону України "Про іпотеку" є спеціальними щодо врегулювання правовідносин, які виникають з договору іпотеки, а статтею 17 вказаного Закону визначено виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із вказаним у ст. 593 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Таким чином, Закон України "Про іпотеку" не містить жодного припису, який би передбачав припинення іпотеки у разі відсутності письмової вимоги про визнання кредитором іпотекодавця, який знаходиться в процесі ліквідації.

Крім того, як встановлено судами попередніх інстанцій, доказів погашення чи припинення основного зобов'язання за Кредитними договорами матеріали справи не містять, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для припинення правовідносин, які виникли у сторін із забезпечення виконання такого зобов'язання.

З урахуванням викладеного, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для припинення як правовідносин за Іпотечним договором, так і для припинення самого Іпотечного договору.

Також суди попередніх інстанцій правомірно відмовили у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування записів про обтяження речового права забороною відчуження, про обтяження іншого речового права іпотекою та зобов'язання державних реєстраторів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек вилучення відповідних записів, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про визнання припиненими правовідносин за Іпотечним договором та визнання припиненим Іпотечного договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що господарські суди попередніх інстанцій повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх з врахуванням поданих сторонами доказів, яким надали необхідну оцінку, з дотриманням норм матеріального та процесуального права і з наведенням відповідного мотивування, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову та правомірно відмовили у його задоволенні.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 та ч.ч. 1, 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Обсяг обов'язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Відхиляючи скаргу, касаційний суд, у принципі, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (див. рішення у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії" [ВП], заява № 30544/96).

Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Такі рішення можуть бути скасовані лише у виняткових обставинах, а не тільки з метою одержання іншого рішення у справі (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 908/4804/14).

Твердження скаржника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права при прийнятті рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових актів колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2017 та рішення господарського суду міста Києва від 31.01.2017 у справі № 910/21045/16 залишити без змін.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

С.Р. Шевчук