РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2017Справа №910/11699/17
За позовом Державного підприємства Міністерства оборони України "Мукачівська госпрозрахункова дільниця"

до Концерну "Військессетменеджмент"

про стягнення 173 016,99 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача - Рачинський В.А.(дов. від 01.06.2017)

Від відповідача: не з"явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача наданої та неповернутої фінансової допомоги по договору про надання поворотної фінансової допомоги № 01/07 від 17.07.2015 у розмірі 173 016,99 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 21.07.2017 порушено провадження у справі №910/11699/17 та призначено до розгляду на 03.08.2017.

Представник відповідача в судове засідання 03.08.2017 не з'явився, витребувані судом докази не подав, причин неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судове засідання 03.08.2017 прибув представник позивача та дав пояснення по справі.

Розгляд справи відкладено на 14.09.2017.

Представник позивача з'явився в судове засідання 14.09.2017, надав пояснення по суті справи, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 14.09.2017 не з'явився, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений.

Місцезнаходження відповідача за адресою, на яку було відправлено ухвали суду, адреса підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судовому засіданні складено протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши думку представника позивача, господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

17.07.2015 між Державним підприємством Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» (в подальшому - «Позивач») і Концерном «Військессетменеджмент» (в подальшому - «Відповідач») був укладений Договір №01/07 про надання поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до п.2.1. вказаного Договору ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» надало Відповідачу поворотну фінансову допомогу в сумі 700 000, 00 грн., а відповідно до п. 3.1. поворотна фінансова допомога надавалася терміном до 16.07.2016.

Отже, свої зобов'язання ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» перед Відповідачем виконало повністю. Претензій та зауважень по розміру та строку надання фінансової допомоги Відповідач до ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» не пред'являв, фінансову допомогу прийняв згідно умов Договору.

Доказом того, що фінансова допомога в сумі 700 000,00 грн. була надана Відповідачу, є наступні банківські документи:

1. Платіжне доручення №17 ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» від 23 липня 2015 року про перерахування Відповідачу в якості фінансової допомоги грошової суми в розмірі 700 000, 00 грн. за Договором №01/07 від 17.07.2015 р.;

2. Банківська виписка від 23 липня 2015 р. за поточним рахунком ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» №2845 в АТ «Ощадбанк», МФО 312356 про сплату Відповідачу 700 000, 00 грн. в якості поворотної фінансової допомоги за Договором №01/07 від 17.07.2015 р.

Відповідачем було повернуто ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» вказані нижче грошові суми наданої фінансової допомоги на підставі зазначених документів, а саме:

1 . Платіжним дорученням №140 від 04 серпня 2015 року - 27 000, 00 грн., про що свідчить банківська виписка від 04.08.2015 р. з рахунку ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» №2845 у ТВБВ №10006/076 у філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» м. Ужгород, МФО 312356;

2. Платіжним дорученням №154 від 02 вересня 2015 року - 204 603,00 грн., про що свідчить банківська виписка від 02.09.2015 р. з рахунку ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» №2845 у ТВБВ №10006/076 у філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» м. Ужгород, МФО 312356;

3. Платіжним дорученням №176 від 16 вересня 2015 року - 250 000, 00 грн., про що свідчить банківська виписка від 16.09.2015 р. з рахунку ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» №2845 у ТВБВ №10006/076 у філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» м. Ужгород, МФО 312356;

4. Платіжним дорученням №239 від 21 грудня 2015 року - 1 800, 00 грн., про що свідчить банківська виписка від 21.12.2015 р. з рахунку ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» №2845 у ТВБВ №10006/076 у філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» м. Ужгород, МФО 312356;

5. Платіжним дорученням №248 від 23 грудня 2015 року - 35 000, 00 грн., про що свідчить банківська виписка від 23.12.2015 р. з рахунку ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» №2845 у ТВБВ №10006/076 у філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» м. Ужгород, МФО 312356;

6. Платіжним дорученням №315 від 21 січня 2016 року - 40 000, 00 грн., про що свідчить банківська виписка від 21.01.2016 р. з рахунку ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» №2845 у ТВБВ №10006/076 у філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» м. Ужгород, МФО 312356;

7. Документів, які свідчать .про залік зустрічних однорідних вимог між ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» та Відповідачем в сумі 3 884, 44 грн., а саме: Лист ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» вих..№93 від 19.10.2016 р.; платіжне доручення Відповідача №646 від 28.10.2016 р. на суму 267, 45 грн.; платіжне доручення Відповідача №647 від 28.10.2016 р. на суму 1 725, 89 грн.; платіжне доручення Відповідача №648 від 28.10.2016 р. на суму 1 891, 10 грн.; лист Відповідача вих..№1092 від 23.12.2016 р.; лист ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» вих.№5 від 16.01.2017 р.; Авізо №1 від 28.10.2016 р.; Акту взаємозаліку заборгованостей від 28.10.2016 р.

Таким чином, всього Відповідачем для ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» було повернуто 562 287, 44 грн. (27 000, 00 грн. + 204 603, 00 грн. + 250 000, 00 грн. + 1 800, 00 грн. + 35 000, 00 грн. + 40 000, 00 грн. + 3 884, 44 грн. = 562 287, 44 грн.).

Отже, сума фінансової допомоги, яка залишилася неповернутою Відповідачем для ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» становить 137 712, 56 грн. (700 000, 00 грн. (сума наданої Відповідачу фінансової допомоги) - 562 287, 44 грн. (повернута Відповідачем сума фінансової допомоги) = 137 712, 56 грн.

Пунктом 3.1. Договору про надання поворотної фінансової допомоги передбачено, що Відповідач зобов'язаний повернути фінансову допомогу до 16 липня 2016 року. Отже, термін виконання Відповідачем взятого на себе за Договором про надання поворотної фінансової допомоги грошового зобов'язання вже настав і закінчився ще 16 липня 2016 року.

Проте, не дивлячись на взяті на себе договірні та покладені законодавством зобов'язання в частині проведення своєчасних розрахунків у повному розмірі з ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця», Відповідач має заборгованість по поверненню фінансової допомоги в сумі 137 712, 56 грн.

Отже, судом встановлено, що в порушення умов договору відповідач в обумовлений договором строк не повернув суму позики в розмірі 137 712,56 грн. і станом на день розгляду справи дана заборгованість існує.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суми позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 3 статті 1049 встановлено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частина 1 ст.1050 ЦК України зазначає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу.

Отже, факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 137 712,56 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, а відтак, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 137 712,56 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 4 301,49 грн. та інфляційні збитки в сумі 31 002,94 грн.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Крім того, оскільки інфляційні витрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненнями грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов'язань. Вищенаведене відповідає судовій практиці Верховного суду України (зокрема постанова від 10.06.2003 по справі № 3/350).

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

Судом встановлено, що згідно розрахунку позивача 3% річних становлять 4 301,49 грн., інфляційні втрати - 31 002,94 грн. Суд визнав даний розрахунок обґрунтованим та задовольнив позов в цій частині.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення в повному обсязі позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача стягуються понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. 4, 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, господарський суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства Міністерства оборони України "Мукачівська госпрозрахункова дільниця" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Концерну "Військессетменеджмент" (03168, м.Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, ) на користь Державного підприємства Міністерства оборони України "Мукачівська госпрозрахункова дільниця" (89600, Закарпатська обл., м. Мукачево, вул. Берегівська-об»їзна, буд. 1-а, ) основний борг в сумі 137 712 (сто тридцять сім тисяч сімсот дванадцять) грн. 56 коп., 3% річних в сумі 4 301(чотири тисячі триста одна) грн. 49 коп., втрати від інфляції в сумі 31 002(тридцять одна тисяча дві) грн. 94 коп., 2 595(дві тисячі п'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 26 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення може бути оскаржене у десятиденний термін в порядку, визначеному законодавством України.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення - 20.09.2017