ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2017 р.Справа № 922/2158/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро", м.Миколаїв,
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, смт.Пісочин Харківського району Харківської області,
про стягнення 119240,00 грн.
за участю представників:

позивача - Чеверда О.В. (довіреність № 22/04 від 22.04.2015р.) - в режимі

відеоконференції;

відповідача - ОСОБА_2 (особисто);

ОСОБА_1, адвокат (договір про надання правової допомоги від 06.09.2017р.);

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро", м.Миколаїв, звернулось до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, смт.Пісочин Харківського району Харківської області, 119240,00 грн. боргу за втрачений товар при перевезенні за Договором про надання послуг з перевезення вантажу № 8/54 від 05.04.2017р. Судові витрати позивач просив покласти на відповідача.

За клопотаннями позивача його представнику було забезпечено участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції за допомогою Господарського суду Кіровоградської області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.08.2017р. за клопотанням відповідача строк розгляду спору було продовжено на 15 днів - по 13.09.2017р.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 04.09.2017р., відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що під час перевезення вантажу сталася крадіжка товару на автошляху, про що було повідомлено представника позивача та поліцію ще до розвантаження й складання акту про нестачу. Тобто товар не був втрачений. Передбачити зазначені обставини відповідач не міг, вартість товару в накладних вказана не була, тому застрахувати вантаж у відповідності до п. 1.5. Договору відповідач не мав можливості. Крім того, відповідач звернув увагу суду на те, що претензію позивача про недостачу вантажу датовано 04.04.2017р., тобто за день до завантаження, яке відбулося 05.04.2017р.

У судовому засіданні, яке відбулося 12.09.2017р., представник позивача, що приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та на підтвердження технічної описки в даті претензії та її вихідному номері надала через факсимільний зв'язок копію витягу з журналу реєстрації вихідних документів, з якої вбачається, що претензію, адресовану ФОП ОСОБА_2, було зареєстровано 14.04.2017р. за вих. № 248/2.

Відповідач та його представник проти позову заперечували на підставах, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

05.04.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (позивачем) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (відповідачем) було укладено Договір про надання послуг з перевезення вантажу № 8/54, згідно п. 1.1. якого відповідач, як перевізник, взяв на себе зобов'язання в порядку та на умовах, визначених цим Договором, перевозити наданий йому позивачем, як замовником, вантаж в міжнародному та міжміському сполученні автомобільним транспортом з місця відправлення до пункту призначення і видати вантаж уповноваженій особі позивача (або іншій особі) на його одержання, та надати при цьому інші додатково передбачені цим Договором, Заявкою до нього послуги, а позивач зобов'язався після прийняття наданих послуг сплатити за них обумовлену плату.

Як свідчать матеріали справи, до вищевказаного Договору сторонами було підписано Договір-Заявку № 8/54 від 05.04.2017р. на вантажні перевезення автомобільним транспортом. Умови транспортного замовлення прийняті перевізником, підписані та засвідчені печаткою перевізника "ФОП ОСОБА_2.", узгоджені всі умови перевезення, дані, необхідні для заповнення документів та передані останнім на електронну пошту позивача для прискорення здійснення перевезення.

Згідно п. 3.3. Договору, перевізник після здійснення перевезення зобов'язаний надіслати замовнику документи, вказані в п. 2.2.16. на протязі не більше тридцяти календарних днів з дня прийняття вантажу вантажоодержувачем.

Сторони домовилися, що документи підписані та передані факсимільним або електронним зв'язком мають юридичну силу до отримання оригіналів.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка відправила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Узгоджений сторонами Договір-заявка, за своєю правовою природою та істотними умовами є разовим договором транспортного перевезення, де однією із сторін угоди виступає замовник перевезення (вантажоодержувач), другою - перевізник. В заявці зазначені усі обов'язкові для подібного виду правочинів істотні умови. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передача майна або вчинення іншої дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України), договір є укладеним з моменту передачі відповідного майна або вчинення певної дії.

Судом встановлено, що за узгодженими умовами згідно Заявки, перевезення відбувалося за маршрутом: Кропивницький - Октябрське-Шахтарське; завантаження: Маловисківське шосе,15, село Грузьке.

Перевезення здійснювалося автомобілем НОМЕР_1, причіп НОМЕР_3, водій/експедитор ОСОБА_2.

Вартість фрахту, згідно умов Заявки, становила 8000,00 грн. без ПДВ.

Відповідно п. 3 Заявки, експедитор/перевізник несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу з моменту отримання, упродовж усього перевезення і до моменту його прийому одержувачем. Водій стежить за процесом завантаження і бере на себе відповідальність за правильність завантаження.

Відповідно до умов Заявки, ФОП ОСОБА_2 прибув до завантаження на адресу Маловисківське шосе, 15, село Грузьке - 05.04.2017р., прийняв вантаж відповідно до товарно-транспортних накладних № 12/1/0504/С та №12/2/0504/С від 05.04.2017р. та накладних на переміщення товару № 3781, № 3782 в кількості пегас - 2000 літрів, сульфат магнію (Турція) - 6 тон та Фолл - 1960 літрів.

Завантаження відбувалося за участю перевізника/водія, прийняття зазначеної кількості підтверджується підписом перевізника ОСОБА_2 Після повного завантаження продукції сільськогосподарського призначення наданий автотранспорт було опломбовано та відправлено на адресу розвантаження.

По прибуттю вантажу до місця розвантаження при огляді автотранспорту було встановлено відсутність пломби, після чого комісійно було складено "акт встановлення недостачі при розвантаженні автотранспорту", при розвантаженні виявлено часткову недостачу одного з препаратів, а саме: Фолл отримано в кількості 1460 л , тоді як завантажено було 1960 л. Недостача складала 500 л, факт недостачі не заперечувався водієм ОСОБА_2, акт складався за участю перевізника ОСОБА_2

Згідно п. 4.9. Договору, перевізник зобов'язується компенсувати суму втраченого вантажу на протязі 20-ти банківських днів з дати розвантаження або складання акту про недостачу.

З метою досудового врегулювання спору позивачем 18.04.2017р. було направлено перевізнику ФОП ОСОБА_2 претензію з вимогою повернути вартість втраченого товару. Проте, вимоги позивача залишилися без задоволення.

Крім того, в порушення п. 3.3. Договору, відповідачем не надано позивачу всіх необхідних документів.

19.06.2017р. позивачем направлено на адресу відповідача лист-вимогу з нагадуванням та проханням надіслати всі оригінали документів з даного перевезення, після чого також даний лист було направлено додатково на електронну пошту відповідача. Однак, станом на даний час вимоги позивача залишаються не виконаними відповідачем.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтями 314 Господарського кодексу України та 924 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ГК України, відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення і припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення (ч. 3 ст.310 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 925 Цивільного кодексу України, позов до перевізника може бути пред'явлений відправником вантажу (вантажоодержувачем) у разі повної або часткової відмови перевізника задовольнити претензію або не одержання від перевізника відповіді у місячний строк.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на відсутність його вини у нестачі продукції, яку він перевозив, оскільки під час перевезення сталася крадіжка товару на автодорозі, у зв'язку з чим за заявою відповідача було відкрито кримінальне провадження.

Зазначені доводи відповідача не приймаються судом, оскільки умовами договору передбачено безумовну повну матеріальну відповідальність перевізника за недостачу вантажу. До того ж, кримінальне провадження, на яке посилається відповідач, на даний час не закрито, та не встановлено особу, що здійснила крадіжку товару, а тому лише наявність кримінального провадження не може бути доказом відсутності вини відповідача.

Крім того, суд відхиляє доводи відповідача щодо неможливості здійснити страхування вантажу через незазначення позивачем вартості вантажу у товаротранспортних накладних, оскільки відповідач не був позбавлений права дізнатися про вартість товару у замовника з метою подальшого здійснення страхування відповідальності перевізника, згідно п. 1.5. Договору.

Також, у зв'язку з встановленням факту допущення позивачем описки в даті та вихідному номері претензії, судом не приймаються посилання відповідача на те, що претензія про нестачу вантажу була складена позивачем до його завантаження.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 610, 629, 909, 924, 925 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 308, 314 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (62418, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2; р/р НОМЕР_4 в ПАТ "Приватбанк" м.Харків, МФО 351533; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1.) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (юридична адреса: 54000, м.Миколаїв, вул.Велика Морська, 143; адреса для листування: 25011, м.Кропивницький, вул.Генерала Родимцева, 89; ; р/р 1918 в АТ "Укрексімбанк", МФО 322313) - 119240,00 грн. заборгованості; 1788,60 грн. витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням

Повне рішення складено 18.09.2017 р.

Суддя Н.М. Кухар