УХВАЛА

06.09.2017Справа № 910/542/16

За скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "3-Т" на дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "3-Т"

До ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України

Про визнання протиправною бездіяльності ліквідаційної комісії та забов'язання вчинити дії

Суддя Лиськов М.О.

Представники сторін:

від позивача: Мірозян А.Г. (дов. №1/06.09.17 від 06.09.2017))

від відповідача: не з'явився

від ДВС: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

14.01.2016 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "3-Т" (надалі - позивач) до ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (надалі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності ліквідаційної комісії та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/542/16, розгляд справи призначено на 27.04.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.06.2016 у справі №910/542/16 позовні вимоги задоволено.

21.06.2016 Господарським судом міста Києва в порядку ст. 116 ГПК України було видано відповідний наказ на виконання вищевказаного рішення.

26.07.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла скарга відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2017, скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "3-Т" на дії Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України призначено до розгляду на 06.09.2017.

В судове засідання, призначене на 06.09.2017, представник скаржника з'явився та надав пояснення у справі.

В судове засідання, призначене на 06.09.2017, представники боржника та ВДВС не зявились, причин неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду не виконали, хоча про час та місце судового розгляду були належним чином повідомлені.

Судом встановлено, Постановою Державного виконавця Шевченківського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Байрамова Т.Р. від 29.06.2016 було відкрито виконавче провадження №51511441 з виконання Наказу №910/542/16 від 21.06.2016.

Як зазначає скаржник, останній не отримував документів з Відділу ДВС щодо актуальності стану виконавчого провадження та вчинених Державним виконавцем дій.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення, документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

12.07.2017 Стягувач засобами поштового зв'язку отримав Постанову про закінчення виконавчого провадження від 06.03.2017, що підтверджується даними про реєстрацію вхідної кореспонденції .

Згідно з Постановою, вона винесена на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону, у зв'язку з невиконанням Боржником рішення Суду.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону, на яку посилається Державний виконавець у своїй Постанові, виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 Закону. Відповідно до абз. 3 ст. 63 Закону,у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником криміначьного правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим, Постанова хоча й містить посилання на факти накладення штрафу та надсилання вимоги Боржнику, однак відомості про факт повідомлення Державним виконавцем про вчинення боржником кримінального правопорушення відсутні, хоча таке повідомлення є обов'язковим.

Державним виконавцем не вжито всіх необхідних заходів щодо виконання рішення Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. ятя реалізації чого йому надано значний перелік прав.

Закриття виконавчого провадження після внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності є наслідком вжиття всіх можливих заходів щодо виконання рішення суду та встановлення неможливості такого виконання, тобто встановлення того факту, що механізми та інструменти, якими закон наділяє виконавця при виконанні рішень про зобов'язання боржника особисто вчинити певні дії є вичерпаними.

Тобто, лише після вичерпання усіх наданих законом засобів щодо виконання судового рішення, виконавець повідомляє про вчинення кримінального правопорушення та закриває виконавче провадження.

Судом встановлено, що державним виконавцем не вжито достатніх заходів, спрямованих на примусове виконання судового рішення, зокрема, Державний виконавець не скористався своїм правом звернутися до Суду із заявою про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення або за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням, не ставив питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, не викликав посадових осіб Боржника на прийом для надання пояснень за фактами невиконання вимог, хоча право на всі перелічені дії, встановлено ч. 2 ст. 18 Закону.

Крім того, у Постанові зазначено лише про те. що вимоги виконавчого документу боржником не виконано, однак жодним чином не обґрунтовано, з яких причин виконання рішення без участі боржника є неможливим. За таких обставин, Державний виконавець формально провів мінімальні виконавчі дії, які не були спрямовані на дійсне виконання рішення Суду, за результатами яких склав такий же формальний документ без заглиблення у обставини провадження та обґрунтування своїх дій.

Відповідно до ст. 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження за заявою стягувана. В заяві вказуються реквізити та зміст виконавчого документу та дані, що ідентифікують боржника, а також додається оригінал судового наказу. Зазначення інших додаткових вимог (даних) у такій заяві чинним законодавством України не передбачено.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України. Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (ст. 116 ГПК України). Згідно чинної Постанови ВГСУ та судової практики Верховного Суду України (зазначені нижче), судовий наказ є особливою формою судового рішення та є самостійним документом для відкриття виконавчого провадження. При цьому вимоги до виконавчого документа є єдиними і визначеними ст. 18 Закону.

У зв'язку з відсутністю чіткого визначення «інших обставин» для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, звертаємось до Постанови Пленуму ВГСУ від 17.10.12 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» та аналогічного листа від 25.09.2015 р. Вищого спеціалізованого суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», згідно яких словосполучення «інші причини» не стосується припинення обов'язку боржника виконати свої зобов'язання. Процесуальними підставами для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню є видача виконавчого документу за рішенням, яке не набрало законної сили або помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню, або у справі за рішенням, яке було скасовано; затвердження мирової угоди; видачі виконавчого документу двічі з одного й того ж питання та пред'явлення до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення. Аналогічні підстави зазначені і у ч. 4 ст. 117 ГПК України, зокрема, якщо виконавчий документ видано помилково та якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником або з інших причин.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 49 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню в разі: визнання судом відмови стягувана від примусового виконання рішення суду; визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання.

Згідно ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень.

Відповідно до п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», господарським судом за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З огляду на викладене суд приходить до висновку щодо протиправності дій відділу ДВС.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу задовольнити.

2. Визнати незаконною та скасувати Постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (03132, м. Київ, вул. Саксаганського, 110) Байрамова Т. Р. від 06.03.2017 про закінчення виконавчого провадження №51511441 з виконання Наказу Господарського суду м. Києва №910/542/16 від 21.06.2016.

3. Копію ухвали направити відповідачу та відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст. 106 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.О. Лиськов