ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.09.2017 Справа № 904/7419/17

За позовом Спільного підприємства "Каштан Петролеум ЛТД", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Галнафта", м. Дніпро

про стягнення 27252840,00 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Спільне підприємство "Каштан Петролеум ЛТД" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Галнафта" (далі - відповідач), у якій заявило вимогу про стягнення боргу у сумі 27252840,00 грн, з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу нафти № А199/8051-Н, укладеного між сторонами 22.06.2015.

Представник позивача у призначене 12.09.2017 судове засідання не з'явився, але надіслав до суду клопотання, у якому повністю підтвердив наявність заборгованості та просив розглядати справу без його участі за наявними в ній матеріалами.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов та на участь у судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Від відповідача конверт з ухвалою суду повернувся на адресу господарського суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

З огляду на викладене суд керується ч.1 ст.64 ГПК України, у якій зазначено, що ухвала про порушення провадження по справі надсилається зазначеним особам (сторонам) за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження по справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою вважається, що ухвала про порушення провадження по справі вручена їм належним чином.

Аналогічна позиція викладена у п.п. 3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" де зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвали суду були надіслані відповідачу завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 ГПК України.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

17.06.2015 ПрАТ "Українська міжбанківська валютна біржа" (далі - біржа) проведено біржовий аукціон № 199 з продажу нафти сирої та газового конденсату власного видобутку, яке здійснило СП "Каштан Петролеум Лтд" (далі - позивач, продавець) на підставі ліцензії (спеціального дозволу) на користування надрами № 518 від 08.05.1996. Переможцем аукціону №199 від 17.06.2015 по лоту СП "Каштан Петролеум Лтд" було визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Галнафта" (далі - відповідач, покупець) та видано аукціонне свідоцтво №Н-199-47 від 17.06.2015 (ресурс липня 2015 року).

22.06.2015 між СП "Каштан Петролеум Лтд", ТОВ "Галнафта" та ПрАТ "УМВБ" було укладено договір купівлі-продажу нафти №А 199/8051-Н (далі - договір), за умовами п. 1.2 якого продавець зобов'язався передати покупцю нафту відповідно до графіка поставки, вказаного в додатку 1 до цього договору, загальною кількістю 2500 тонн (далі - нафта), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити нафту на умовах цього договору.

В додатку № 1 до договору сторони погодили графік поставки нафти у серпні 2015 року, відповідно до якого термін поставки нафти було встановлено І-ІII декади серпня 2015 року.

Згідно з п. 2.1. договору вартість нафти становить 23906000,00 грн, крім того ПДВ - 4781200,00 грн; всього 28687200,00 грн.

Пунктом 3.1. договору було встановлено, що позивач поставляє нафту по кількості, якості та ціні, сформованій на умовах ЕХW- НГВУ "Чернігівнафтогаз", Товарний парк НГВУ "Чернігівнафтогаз". Передача нафти здійснюється у Товарному парку НГВУ "Чернігівнафтогаз" в терміни, зазначені в додатку 1 до цього договору.

Підпунктом 4.2.1 п. 4.2 договору передбачено, що покупець зобов'язаний сплатити на рахунок продавця вартість нафти відповідно до п. 5.2 цього договору.

Згідно п. 5.2 договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 31.07.2015, покупець здійснює оплату за нафту відповідно до п. 5.1 договору до 31 грудня 2015 року включно із врахуванням сплаченого біржею попереднього внеску в сумі 1434360,00 грн, у т.ч. ПДВ.

На виконання умов договору 24.06.2015 ПрАТ "УМВБ" перерахувало позивачу отриманий від відповідача попередній (гарантійний) внесок на суму 1434360,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 23.06.2015 № 948.

В свою чергу позивач у серпні 2015 року поставив відповідачу нафту в кількості 2500 тонн, що підтверджується актами прийому-передачі нафти від 03.09.2015 та 09.09.2015, підписаними обома сторонами та скріпленими печатками підприємств, та податковими накладними від 24.06.2015 № 2, від 03.08.2015 № 1 та від 09.08.2015 № 2.

Однак, в порушення взятих на себе зобов'язань відповідач не здійснив остаточний розрахунок отриманої нафти, в результаті чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем у сумі 27252840,00 грн, що також підтверджується актом взаємних розрахунків від 05.08.2016, підписаним обома сторонами.

З метою досудового врегулювання спору, 14.12.2015позивач надіслав відповідачу претензію з вимогою негайного виконання зобов'язань з оплати, яка залишена без відповіді та задоволення.

Наявна заборгованість і стала підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Факт наявності заборгованості підтверджений матеріалами справи та актом звірки взаємних розрахунків.

У відповідності із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач в обумовлений договором строк заборгованість в сумі 27252840,00 грн не оплатив, тобто в даному випадку має місце неналежне виконання зобов'язань за вказаним договором відповідачем.

Відповідач позов не оспорив та спростував.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обовязку щодо оплати поставленої нафти, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з підстав, про які йдеться вище у цьому позові.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд керується ст.ст.44 та 49 ГПК України та враховує наступне.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір за подання позову у сумі 252600,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 230 від 07.07.2017.

Максимальна сума судового збору за подання позову майнового характеру, в силу приписів ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-УІ, зі змінами до неї, не повинна перевищувати 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 240000,00 грн.

Отже, судом встановлено, що на час прийняття рішення у справі має місце переплата судового збору у сумі 12600,00 грн.

Стаття 7 Закону України "Про судовий збір" містить вичерпний перелік пунктів, за якими повертається сплачена сума судового збору, зокрема п. 1 якої визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, витрати на оплату судового збору у сумі 24000,00 грн покладаються на відповідача, як на сторону, з вини якої виник спір, а у сумі 12600,00 грн підлягають поверненню заявнику за умови подання ним відповідного клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Галнафта" (м. Дніпро, вул. Мукаша Салакунова, 23; ідентифікаційний код 34454281) на користь Спільного підприємства "Каштан Петролеум ЛТД" (м. Київ, пр. Несторівський, 3/5; ідентифікаційний код 23703371), основний борг у сумі 27252840,00 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 240000,00 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 13.09.2017.

Суддя ОСОБА_1