ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2017 р.Справа № 916/1262/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Принцевської Н.М.,

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

при секретарі судового засідання: Криворучко В.В.;

За участю представників сторін:

Ліквідатор "ТОВ" "Грані" - ОСОБА_1О, посвідчення №85, від 08.02.2013;

Від ПАТ "Порто-Франко" - ОСОБА_2С, довіреність №007923, від 05.01.2017; ОСОБА_3Л, довіреність №007990, від 27.07.2017;

Від Управління капітального будівництва Одеської міської ради ОСОБА_4В, довіреність б/н, від 17.04.2017;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк Порто-Франко, м.Одеса

на рішення Господарського суду Одеської області від 22.06.2017 року

по справі №916/1262/17

за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк Порто-Франко, м.Одеса

до відповідача-1: Управління капітального будівництва Одеської міської ради, м.Одеса

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Грані, м.Одеса

про визнання угоди недійсною,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Порто-Франко" (ОСОБА_2 ПАТ АБ «Порто-Франко») звернулося до господарського суду з позовною заявою до Управління капітального будівництва Одеської міської ради (ОСОБА_2 УКБ Одеської міської ради) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Грані" (ОСОБА_2 ТОВ «Грані) про визнання додаткової угоди від 27.12.2007 до договору про співробітництво № 116-06 від 20.12.2006 недійсною.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що при укладенні іпотечного договору від 16.02.2010 йому було невідомо про існування оспорюваної додаткової угоди від 27.12.2007 до договору про співробітництво № 116-06 від 20.12.2006, якою, в тому числі, передбачено заборону передання в іпотеку прав на обєкт без письмової згоди іншої сторони.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.06.2017 по справі №916/1262/17 в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Порто-Франко" до Управління капітального будівництва Одеської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Грані" про визнання недійсною додаткової угоди від 27.12.2007 до договору про співробітництво № 116-06 від 20.12.2006 - відмовлено.

Рішення господарського суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачем не доведено будь-якої конкретної підстави визнання правочину недійсним за визначеною нормою матеріального права України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Господарського суду Одеської області, Публічне акціонерне товариство акціонерний банк Порто-Франко звернулось з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 22 червня 2017 року по справі №916/1262/17 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «ПОРТО-ФРАНКО».

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норм процесуального права та неповно зясовано обставини, що мають значення для справи.

Скаржник зазначає, що, відмовивши у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої та судової техніко-криміналістичної експертиз, місцевий господарський суд позбавив скаржника права на доведення обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, чим порушив статті 43,32, 33, 41 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 року вищевказана апеляційна скарга прийнята до розгляду колегією суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Принцевської Н.М., суддів Діброви Г.І., Лисенко В.А., розгляд справи призначено на 06.09.2017 року.

У звязку з перебуванням судді-учасника колегії ОСОБА_5 у відпустці було здійснено повторний автоматизований розподіл справи, внаслідок якого для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Принцевської Н.М., суддів Діброви Г.І., Ярош А.І.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 05.06.2017 року вищевказана апеляційна скарга прийнята до розгляду колегією суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Принцевської Н.М., суддів Діброви Г.І., Ярош А.І., розгляд справи призначено на 06.09.2017 року.

Від позивача 05.09.2017 року на адресу Одеського апеляційного господарського суду надійшло клопотання про витребування від УКБ Одеської міської ради рішення щодо наділення останнього повноваженнями на укладання та підписання з відповідачем-2 спірної додаткової угоди; Положення про УКБ Одеської міської ради, яке діяло станом на 27.12.2007 та усі додаткові угоди до договору про співробітництво №116-06 від 20.12.2006, які укладалися між відповідачами по справі.

Вказане клопотання судовою колегією розглянуте та відхилене як таке, що не стосується предмету спору та суті заявлених вимог.

Крім того, через канцелярію суду надійшли клопотання в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України про долучення доказів до матеріалів справи та в порядку ст. 41 Господарського процесуального кодексу України про призначення судової почеркознавчої та техніко-криміналістичної експертизи.

Зазначені клопотання розглянуті та відхилені з огляду на наступне.

Клопотання позивача про долучення до матеріалів справи документів, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції, заявлене в порядку ст. 22 ГПК України без врахування вимог ст. 101 ГПК України, якою передбачено, що додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

До того ж, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що вказані ним в клопотанні документи були отримані вже після рішення суду першої інстанції.

При цьому слід відзначити, що додані до клопотання документи не завірені належним чином у порушення вимог ч. 2 ст. 36 ГПК України.

Судова колегія вважає, що клопотання про призначення експертизи не повязане з підставою позову, питання, зазначені в ньому, є суперечливими, сторонами оспорюваної додаткової угоди не заперечується факту підписання їхніми уповноваженими особами додаткової угоди від 27.12.2007 до Договору про співробітництво №116-06 від 20.12.2006.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 № 4 Про деякі питання практики призначення судової експертизи питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. У вирішенні відповідного питання (до призначення судової експертизи) слід, зокрема, визначити обєкти, що підлягають експертному дослідженню; максимально конкретно визначити питання, які мають бути розяснені судовим експертом, та сформулювати їх у логічній послідовності; за необхідності визначити вид (підвид) судової експертизи, до компетенції якої відноситься розяснення відповідних питань; визначити обсяг необхідних та достатніх для експертного дослідження матеріалів; здійснити перевірку (огляд) матеріалів, які підлягають направленню на експертизу, з точки зору їх повноти та придатності для проведення експертизи, в тому числі з урахуванням належного відображення ознак обєктів і зразків, а за невідповідності матеріалів цим критеріям вжити заходів до усунення недоліків матеріалів шляхом витребування додаткових документів і матеріалів у сторін та інших осіб; у разі потреби забезпечити відібрання зразків, у тому числі за необхідності з участю спеціаліста.

Враховуючи викладене, судова колегія відмовляє в задоволенні вказаного клопотання з огляду на відсутність необхідності призначення судової експертизи у даній справі.

В судовому засіданні представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги в ній та наполягали на її задоволенні.

Представники відповідачів заперечували проти доводів апелянта, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в апеляційній скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2006 між УКБ Одеської міської ради та ТОВ "Грані" укладено договір про співробітництво №116-06, предметом якого є співробітництво сторін з реалізації програми з проектування і будівництва 2-секційного 18-поверхового жилого будинку площею 12930,2 м2 з вбудовано-прибудованими торговими приміщеннями площею 582,2 м2 і підземним паркінгом на 141 машино-місць, 6-8-10-поверхових офісних будівель площею 6316,52 м2, 5-поверхового паркінгу на 300 машино-місць за адресою: місто Одеса, вул. Маршала Малиновського (в межах провулка Союзного та вулиці Заводської) з інженерними мережами. (а.с. 12-16)

В подальшому, 09.02.2007 сторонами договору про співробітництво № 116-06 від 20.12.2006 укладено додаткову угоду №1 до нього, за умовами якої до ст. 3 договору внесено зміни, а саме пп. 3.1.13 та пп. 3.2.9 викладено в новій редакції. (а.с. 17)

Крім того, 23.02.2007 сторонами договору про співробітництво № 116-06 від 20.12.2006 було укладено додаткову угоду № 2 до нього, за умовами якої ст. 3 договору доповнено пп. 3.2.10. (а.с. 18)

27.12.2007 сторонами договору про співробітництво № 116-06 від 20.12.2006 було укладено додаткову угоду до нього, за умовами якої пп. 3.1.13 ст. 3 та п. 5.2 ст. 5 договору викладено в новій редакції. (а.с. 38)

Згідно з пп. 3.1.13 ч. 3 договору про співробітництво №116-06 від 20.12.2006 у редакції додаткової угоди від 27.12.2007, після здачі Обєкту в експлуатацію і виконання Сторонами п. 3.2.2 і п. 5.1 договору Управління капітального будівництва Одеської міської ради оформлює актом прийому-передання та передає у власність ТОВ "Грані" профінансований Обєкт за виключенням частини Обєкту, що складається з приміщень життєзабезпечення будинку (електрощитові, трансформаторна підстанція, насосна, бакова, тепловий пункт верхній та нижній, котельна, вентиляторні, ліфтові шахти, сміттєпровід) та житлових приміщень для відселення громадян відповідно до діючого законодавства України. Власником зазначених приміщень стане Управління капітального будівництва Одеської міської ради. Після оформлення прав власності на окремі приміщення Обєкта право спільної часткової власності, яке слідує з договору, припиняється, і власники можуть розпоряджатися своєю часткою у створеному Обєкті на власний розсуд.

Пунктом 5.2 ч. 5 договору про співробітництво № 116-06 від 20.12.2006 у редакції додаткової угоди від 27.12.2007 сторони погодили, що жодна зі сторін не вправі без письмової згоди іншої сторони передавати свої права та обовязки за Договором іншим особам, відчужувати Обєкт або права на нього, передавати Обєкт або права на нього як внесок до статутного капіталу юридичної особи, передавати їх у спільну діяльність або іпотеку до остаточного виконання всіх зобовязань за Договором, введення Обєкту в експлуатацію і передання його ТОВ "Грані".

ТОВ "Грані" як Іпотекодавцем та ПАТ АБ "Порто-Франко" як Іпотекодержателем 16.02.2010 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, який зареєстрований у реєстрі за №499. (а.с. 19-22)

Відповідно до п. 1.2 зазначеного іпотечного договору, предмет іпотеки за цим договором складається з всіх майнових прав Іпотекодавця, які існують на момент укладення цього договору, за виключенням узгоджених в письмовій формі з Іпотекодержателем, а також виникнуть і будуть існувати у майбутньому, на двохсекційний вісімнадцятиповерховий жилий будинок з вбудовано-прибудованими торговими приміщеннями і підземним паркінгом за адресою: місто Одеса, вул. Маршала Малиновського (в межах провулка Союзного та вулиці Заводської) (далі за текстом "Обєкт будівництва" та/або "Обєкт" та/або "Предмет іпотеки"), з всіма приміщеннями, які входять до складу Обєкта будівництва (складовими частинами).

Пунктом 1.1 іпотечного договору від 16.02.2010 передбачено, що цим договором забезпечено вимоги Іпотекодержателя за кредитним договором (відзивної реверсивної кредитної лінії) №42/3-10 від 16.02.2010, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, та всіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені в майбутньому (Кредитний договір 1) стосовно повернення Іпотекодержателю грошових коштів в сумі, передбаченій Кредитним договором 1., а також договором поруки №15-12-09/2 від 15.12.2009, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем майновим поручителем (Договір поруки № 1) та за кредитним договором № 1143/3-08 від 03.08.2008, а також усіх додаткових угод до нього, які укладені і які можуть бути укладені в майбутньому (Кредитний договір 2), укладених між Іпотекодержателем та Боржником 2, стосовно повернення Іпотекодержателю грошових коштів в сумі, передбаченій Кредитним договором 2.

Додатковими угодами від 23.04.2010, 30.09.2011, 29.02.2012 до зазначеного іпотечного договору від 16.02.2010 вносилися зміни, зокрема в частині забезпечених зобовязань. (а.с. 24-26)

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсною додаткової угоди від 27.12.2007 до договору про співробітництво №116-06 від 20.12.2006 з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Параграфом 2 глави 16 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону.

Частиною 1 ст. 215 унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, так, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Звертаючись до суду з позовом про визнання додаткової угоди від 27.12.2007 до Договору про співробітництво №116-06 від 20.12.2006 недійсною на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, позивач зазначає про наявність факту підроблення оспорюваного правочину та невідповідність дати її дійсного підписання сторонами, що на його думку свідчить про відсутність в учасників правочину волевиявлення щодо його укладення на момент підписання іпотечного договору 16.02.2010 та вважає цей правочин таким, що суперечить діючому законодавству.

Разом з тим, позивачем не зазначено і цього не містить позовна заява, яка саме з передбачених Цивільним кодексом України обставин, що є підставою для визнання правочину недійсним, мала місце при укладенні правочину: обман, помилка, насильство, вчинення правочину особою без відповідного дозволу (ліцензії), тощо.

При цьому, сторони оспорюваної додаткової угоди підтвердили наявність свого вільного волевиявлення на її укладення.

Згідно з вимогами ч.4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до початку розгляду господарським судом справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Матеріали справи не містять будь-яких заяв позивача в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України щодо зміни підстав позову.

З врахуванням вищевикладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності передбачених законом підстав, які б свідчили про дефект волевиявлення при укладенні оспорюваної додаткової угоди, оскільки матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів існування обставин, з якими в ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України повязується недійсність правочину.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що позивач не позбавлений права звернення до суду з позовними вимогами про визнання недійсною додаткової угоди від 27.12.2007 до Договору про співробітництво №116-06 від 20.12.2006 з зазначенням конкретних підстав визнання правочину недійсним, якщо вважає, що його права порушені.

Доводи апеляційної скарги судовою колегією розглянуті та відхилені, як такі що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Таким чином, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що позивач не надав доказів (у розумінні статті 32 ГПК України), які б підтверджували наявність підстав для задоволення позовних вимог, тому у позові слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга ПАТ АБ «Порто-Франко» задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 22.06.2017 року по справі №916/1262/17 залишається без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк Порто-Франко на рішення Господарського суду Одеської області від 22.06.2017 року по справі №916/1262/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 22.06.2017 року по справі №916/1262/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

ОСОБА_7