ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року Справа № 910/19492/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Нєсвєтової Н.М. (доповідач), Кондратової І.Д., Студенця В.І.
розглянувши касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_4
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017
у справі№ 910/19492/16 Господарського суду міста Києва
за позовомфізичної особи - підприємця ОСОБА_4
докомунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва"
простягнення 116 000,00 грн

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_5,

відповідача: не з'явився,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва", в якому позивач просив стягнути на його користь 116 000,00 грн шкоди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.11.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 у справі №910/19492/16, в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 та рішення місцевого господарського суду від 22.11.2016 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до Свідоцтва про право власності Серія НОМЕР_1 виданого 19.10.1998 Київською міською державною адміністрацією нежиле приміщення площею 258,9 кв. м., що розташоване в АДРЕСА_1, літера А належить на праві власності ОСОБА_6.

25.04.2016 у приміщеннях загальною площею 258,9 кв. м., що розташоване в цокольному поверсі дев'ятиповерхового житлового будинку АДРЕСА_2 відбулось залиття.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди.

Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець зобов'язаний утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

Зазначені обов'язки виконавця передбачені також і Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 (далі - Правила № 630).

Відповідно до п. 32 Правил № 630 виконавець зобов'язаний, зокрема: проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акта; утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт; усувати аварії та інші порушення порядку надання послуг, а також виконувати заявки споживачів у строк, установлений законодавством та договором.

Аналогічні положення, викладені у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 (далі - Правила № 76), якими визначено, що періодичність профілактичного обслуговування систем водопроводу, каналізації та гарячого водопостачання у житлових будинках, повинно проводитись не рідше, ніж кожні 3-6 місяців.

Згідно з п. 2.3.7 Правил № 76 технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем тепло-, водопостачання, водовідведення і зливової каналізації та витрати на виконання цих робіт здійснюються відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 5.3.4 Правил № 76 під час обслуговування системи водопроводу і каналізації необхідно регулярно проводити огляд санітарно-технічного устаткування, водопровідно-каналізаційних систем та будинкових засобів обліку та регулювання води на них, контролюючи промерзання трубопроводів, витік води та ін.

Позивач, звертаючись з даним позовом, вказував, що він є власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_3 площею 258,9 кв. м. Вказані приміщення позивачем згідно договору оренди № 115 від 01.11.2013 передано в оренду ПП "Барс", який в свою чергу передав їх в суборенду ПАТ "Перший український міжнародний банк". 25.04.2016 за наслідками залиття приміщення каналізаційними відходами відбулось вимушене зупинення оренди приміщення, що призвело до матеріальних втрат для проведення будівельно-відновлювальних робіт, які складають 49 312,27 грн, а також відмови суборендаря сплачувати оренду, у зв'язку з неможливістю проводити господарську діяльність у розмірі 64 000,00 грн. Враховуючи зазначену обставину позивач зменшив оренду плату за період червень, липень та серпень 2016 на суму 19 000,00 грн з метою усунення аварії була викликана аварійна служба, яка усунула сміття у каналізаційній мережі за що позивачем було сплачено 3 000,00 грн. Позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати завдані позивачу збитки, оскільки труби внутрішньобудинкових мереж перебувають на балансі відповідача, до обов'язків якого входить утримування їх в належному технічному стані.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд, з яким також погодився й апеляційний, виходив з мотивів недоведеності належними та допустимими доказами наявність обставин, на підставі яких позивач звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення збитків з відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх судових інстанцій з огляду на таке.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За загальним застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

І лише у разі наявності всіх елементів (умов) складу господарського правопорушення воно тягне майнову відповідальність перед боржником.

Відповідно до п. 4.2. Правил приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затвердженим розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1879 від 12.10.2011, не дозволяється скидати у міську каналізацію речовини, які здатні захаращувати труби, колодязі, решітки або відкладатися на їх поверхнях (будівельне та побутове сміття, ґрунт, попіл, мочало, вата, ганчірки, солома, сніг, лід, харчові й тверді виробничі відходи, осади ЛОС, абразивні порошки та інші грубодисперсні зависі, гіпс, вапно, пісок, металева та пластмасова стружка, жири, смоли, мазут та ін.).

Згідно акту ЖЕД "Печерська брама" від 25.04.2016 залиття нежитлового приміщення сталося внаслідок засмічення загально будинкового стояка каналізаційної мережі з вини мешканців вище розташованих квартир №№ 57, 63, 69, 75, 81, 87, 99, 105 сторонніми предметами у каналізаційному стояку, а саме наповнювач до тваринного туалету у великій кількості.

Факт засмічення загальнобудинкового стояка каналізаційної мережі, сторонніми предметами та речовинами підтверджується також Актом виконаних робіт прочищення каналізаційних мереж від 16.05.2016 № 16/05 згідно якого 16.05.2016 представником виконавця ФОП "ОСОБА_9." проведені роботи по прочищенню внутрішніх та зовнішніх каналізаційних мереж.

Як правильно встановлено судами, залиття приміщень, які належать на праві власності позивачу, відбулось не з вини відповідача, а мешканців квартир, що розташовані вище по стояку внаслідок недбалої їх поведінки.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про те, що позивачем не доведено наявність чотирьох складових правопорушення відповідно до чинного законодавства, а саме, протиправність поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливий результат такої поведінки - шкоду (збитки), їх наявність та розмір; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина особи, яка заподіяла шкоду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не впливають на них, а тому підстави для її задоволення і скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017, ухваленої з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального законодавства, відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 у справі № 910/19492/16 - без змін.

Головуючий Н. Нєсвєтова

Судді І. Кондратова

В. Студенець