РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2017Справа №910/13472/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр

харчових технологій»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд»

про стягнення 1 820 466, 79 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

Від позивача: Швед О.В. за довіреністю № б/н від 22.08.17 р.

Від відповідача: Стаднік І.А за довіреністю № б/н від 05.09.17 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр харчових технологій» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд» 1 820 466, 79 грн., із яких: 1 757 853, 78 грн. основного боргу за період з 12.01.2017 по 28.04.2017 року, 11 269, 53грн. - три проценти річних, 51 343, 39 грн. - інфляційні.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання поворотної фінансової допомоги № 020315 від 27.03.2015 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2017 порушено провадження у справі № 910/13472/17, розгляд якої призначено у судовому засіданні на 11.09.2017 за участю представників сторін.

08.09.2017 через загальний відділ діловодства канцелярії до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення.

В судовому засіданні 11.09.2017 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, виклав свої заперечення в письмовому відзиві.

В судовому засіданні 11.09.2017. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

27.03.2015 року між Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр харчових технологій» (надалі позивач, Сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд» (надалі відповідач,Сторона-2) було укладено договір поворотної фінансової допомоги № 020315 від 27.03.2015 р.( надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1. договору Сторона-1 зобов'язується надати Стороні-2 поворотну фінансову допомогу, Сторона-2 зобов'язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним Договором.

Пунктом 2.1. договору визначено, що поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України, а саме : відновлювана з лімітом в розмірі до 65 000 000, 00 грн. (шістдесят п'ять мільйонів) гривень 00 коп. без ПДВ. Згідно з п. 2.3. Договору поворотна фінансова допомога надається Стороною-1 Стороні-2 частинами. Термін надання не повинен перевищувати п'яти банківських днів з дати надання Стороною-2 Стороні-1 усної або письмової / на розсуд Сторони-2 заявки на одержання чергового траншу.

На виконання свої зобов'язань за Договором, позивач переказував на банківські рахунки відповідача грошові кошти за усними заявками Сторони-2. Всього було перераховано грошові кошти в сумі 29581 654, 86 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, що долучені до матеріалів справи.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем в порушення умов договору безвідсоткової фінансової допомоги не було повернуто надані позивачу грошові кошти в повному розмірі, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем станом на день вирішення спору в розмірі 1 757 853,78 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи позивачем відповідачу було перераховано грошові кошти в сумі 20 581 654,86 грн., що підтверджується платіжними дорученнями за період з 27.03.2015р. по 01.01.2016р., належним чином засвідчені копії долучені до матеріалів справи.

Пунктом 3.1 договору ( в редакції додаткової угоди №1 від 10.02.2016р., визначено, що поворотна фінансова допомога підлягає поверненню до 30 (тридцятого) квітня 2017 року.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов'язання по поверненню грошових коштів в повному обсязі та в передбачені договором строки не виконав, а відтак, заборгованість відповідача перед позивачем на час вирішення спору становить 1 757 853,78 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 1 757 853,78 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення 11 269,53 грн. - 3% річних, 51 343,39 грн. - інфляційні.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до положень пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 11 269,53 грн. - 3% річних, 51 343,39 грн. - інфляційних підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарській суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача: при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України..

Заперечення відповідача, що викладені в письмовому відзиві судом до уваги не приймаються з огляду на вищевикладене.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд» (02660, м. Київ. вул.. Попудренка, 52, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр харчових технологій» (02660, м. Київ, вул. Попудренка, 52, , ) 1 757 853 грн. 78 коп. основного боргу, 11 269 грн. 53 коп. - 3% річних, 51 343 грн. 39 коп. - інфляційні та 27 500 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.09.2017р.

Суддя Т.Ю. Трофименко