РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2017Справа №910/10648/17
За позовом Корпорація «ТРАНСБУД»

До Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК»

Про зобов'язання вчинити дії

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача Антоненко Н.С., довіреність №157 від 20.07.2017

Суть спору:

Корпорація «ТРАНСБУД» подала на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» про зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2017 порушено провадження у справі №910/10648/17 та призначено розгляд справи на 24.07.2017.

17.07.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

20.07.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано додаткові документи у справі.

24.07.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано уточнення позовних вимог.

В судовому засіданні 04.09.2017 оголошено перерву до 04.09.2017.

В судове засідання 04.09.2017 представник позивача не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

В судове засідання 04.09.2017 представник відповідача з'явився, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог із підстав зазначених у відзиві.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 04.09.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

07.10.2015 між позивачем та відповідачем було укладено Договір банківського рахунку №2447, відповідно до умов якого відповідач відкриває поточний рахунок/-ки в національній валюті України та іноземних валютах за заявою про відкриття поточного рахунку клієнта з поданням до банку необхідних документів відповідно до вимог чинного законодавства України та в порядку, передбаченому нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно до п. 1.3 Договору, відкриття рахунку в іноземній валюті можливе виключно за умови попереднього відкриття рахунку в національній валюті України.

Рахунок відкривається банком клієнту для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов Договору, банківських правил, вимог чинного законодавства України, а також за допомогою дебетових і кредитових платіжних інструментів, що застосовуються у міжнародній банківській практиці (п. 4.4 Договору).

Згідно п. 1.6 Договору , банк надає клієнту наступні послуги: з проведення розрахунків, з касового обслуговування, з документального оформлення чи підтвердження розрахунків, з купівлі-продажу валют, з операцій, що забезпечують виконання розрахунків бо є їх складовою частиною, консультаційно-інформаційні щодо банківських операцій та надання банківських послуг, інші послуги, що надаються банком.

Згідно п. 2.1 -2.2 Договору, клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства України та банківських правил (у т.ч. щодо здійснення інвестиційної діяльності з Україні - у випадку відкриття Інвестиційного рахунку), за винятком обмеження розпорядження рахунком відповідно до чинного законодавства України. Вимагати від відповідача своєчасного та повного здійснення розрахунково-касового обслуговування.

Умовами Договору сторони передбачили права відповідача, відповідно до яких останній має право в разі оформлення клієнтом розрахункових, касових та інших платіжних документів з порушенням законодавства. України та банківських правил повернути їх клієнту без виконання з посиланням на підстави повернення таких документів. Відмовити клієнту у його обслуговуванні у випадку ненадання ним необхідних документів чи відомостей для йото ідентифікації з'ясування суті діяльності, фінансового стану або умисного подання неправдивих відомостей про себе, з посипанням на підстава відмови. Відмовити у розрахунково-касовому обслуговуванні клієнта за операцією, яка підлягає фінансовому моніторингу і містить ознаки такої, що здійснюється з метою легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму». (п. 2.6, 2.9,2.10 Договору).

16 травня 2016 року позивач звернувся до ПУАТ «ФІДОБАНК» з платіжним дорученням №1 щодо перерахування належних позивачу коштів в розмірі 2 499 000,00 грн. з поточного рахунку клієнта №2447 відкритого в ПУАТ «ФІДОБАНК» на рахунок Корпорації «ТРАНСБУД» №8600 відкритий в Філії АТ «Укрексімбанк» з призначеним платежу «перерахування коштів на інший рахунок, без ПДВ». Зазначене платіжне доручення №1 від 16.05.2016 було отримано відповідачем 16.05.2016 про що свідчить відповідна відмітка та відповідний підпис співробітника банку.

19.05.2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою вих. № 33 від19.05.2016,щодо грубого порушення відповідачем зобов'язань за Договором, та вимогою негайного виконання платіжного доручення №1 від 16.05.2016 року, дана вимога вручена наручно в головному офісі ПУАТ «ФІДОБАНК» про що свідчить відповідний штамп реєстрації вхідної кореспонденції №5480 від 20.05.2016, відповіді на зазначену вимогу позивач так і не отримав.

Позивач зазначив, що 10.06.2016 одержав довідку №2-3-9-15/305-ВА-ОГ про залишок на поточному рахунку №2447 з якої вбачається, що кошти за платіжним дорученням №1 від 16.05.2016 не були переказані.

Однак станом на сьогодні платіжне доручення позивача № 1 від 16.05.2016 р. на переказ грошових коштів в сумі 2 499 000,00 грн. відповідачем не виконане, грошові кошти не списані з поточного рахунку позивача та не надійшли на поточний рахунок отримувача, в зв'язку із чим позивач звернувся до суду.

Відповідач заперечив, проти задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до рішення Національного банку України від 20 травня 2016 року N 8 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 20 травня 2016 року N 783 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУАТ "ФІДОБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

З 20.07.2016 до 19.07.2018 розпочато процедуру ліквідації ПУАТ «ФІДОБАНК», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПУАТ "ФІДОБАНК", визначені статтями 37, 38, 47-52, 52.1, 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Коваленку Олександру Володимировичу.

Таким чином, починаючи з 20 травня 2016 року, діяльність ПУАТ «ФІДОБАНК» регламентується положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Законодавством встановлений спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, а задоволення таких вимог кредиторів здійснюється за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через відповідні позасудові механізми, передбачені чинним законодавством України.

Відповідач, також зазначив, що вимоги позивача включені до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПУАТ «ФІДОБАНК», що підтверджується довідкою від 13.07.2017 Вих.№1-11-1/35-ЛК-ОГ/1.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представник позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 20.05.2016 № 8 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.05.2016 прийнято рішення № 783 про запровадження з 20.05.2016 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «ФІДОБАНК», , МФО 300175, місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 10, 01601, Україна.

Рішення Правління НБУ від 18.07.2016 року № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУАТ «ФІДОБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.07.2016 року № 1265 «Про початок процедури ліквідації ПУАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банка».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПУАТ «ФІДОБАНК» з 20.07.2016 року до 19.07.2018 року, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПУАТ "ФІДОБАНК".

Таким чином, на час розгляду в суді даного спору відбувається ліквідація відповідача (Банку). Відповідач також перебував на стадії ліквідації станом на день звернення позивачем із позовною заявою до суду.

Судом встановлено, що між сторонами склалися зобов'язальні відносини на підставі Договору банківського рахунку №2447, які носять майново-грошовий характер, в зв'язку із чим позивач виступає кредитором за майновою вимогою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 25.03.2015 у справі №910/9232/14

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах, тому у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми указаного Закону є спеціальними, а Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Виходячи зі змісту статей 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час ліквідації банку Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду. Кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості, передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Як вбачається із матеріалів справи вимоги позивача були включені до переліку (реєстру) вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства " Фідобанк " , акцептованих уповноваженою особою Фонду на наступних умовах: 1. черговість задоволення вимог - 7 (сьома); 2. акцептована сума - 2500000,00 грн.;

Зазначене є підставою для відмови задоволення позовних вимог

Згідно з статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Kеруючись ст. 44, ст. 49, ст. 82, ст. 82-1, ст. 84, ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.09.2017

Суддя Мельник В.І.