ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2017 р. Справа № 7/68/5022-877/2012

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Давид Л.Л.

Кордюк Г.Т.

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" б/н від 08.06.2017

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.05.2017

у справі № 7/68/5022-877/2012

за позовом Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" бул. Т.Шевченка/вул. Пушкінська, буд.8/26, м. Київ 4, 01004, в особі відділення "Тернопільська регіональна дирекція "ПАТ "ВТБ Банк", вул. Опільського, 5, м. Тернопіль, 46000

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Диво", вул. Подільська, 38-А, м.Тернопіль, 46020

про стягнення 5 891 266,37 грн., з яких: 4 900 000,00 грн. - прострочена заборгованість по кредиту, 219 493,15 грн. - пеня за прострочений кредит (за період з 20.07.2012р. по 05.11.2012р.), 746 209,59 грн. - прострочена заборгованість по платі за кредит (за період з 23.04.2012р. по 31.10.2012р.), 25 563,63 грн. - пеня за прострочену плату за кредит (за період з 03.05.2012р. по 05.11.2012р.).

за участю представників:

від позивача: Алюніна О.О. - представник;

від відповідача: Яненко О.Ю.- представник;

Представникам сторін в судовому засіданні роз'яснено права та обов'язки передбачені ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст. 811 ГПК України, учасниками судового процесу не заявлено.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 16.05.2017 р. у справі № 7/68/5022-877/2012 (суддя Стадник М.С. ) у позові Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" бул. Т.Шевченка/вул. Пушкінська, буд.8/26, м. Київ 4, 01004, в особі відділення "Тернопільська регіональна дирекція "ПАТ "ВТБ БАНК", вул. Опільського, 5, м. Тернопіль, 46000 доТовариства з обмеженою відповідальністю "Диво", вул. Подільська, 38-А, м.Тернопіль, 46020 про стягнення 5 891 266,37 грн., з яких: 4 900 000,00 грн. - прострочена заборгованість по кредиту, 219 493,15 грн. - пеня за прострочений кредит (за період з 20.07.2012р. по 05.11.2012р.), 746 209,59 грн. - прострочена заборгованість по платі за кредит (за період з 23.04.2012р. по 31.10.2012р.), 25 563,63 грн. - пеня за прострочену плату за кредит (за період з 03.05.2012р. по 05.11.2012р.) відмовлено.

ПАТ "ВТБ БАНК" подано апеляційну скаргу б/н від 08.06.2017 р., в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.05.2017 р. та прийняти нове рішення, посилаючись на те, що судом не взято до уваги та не надано належної правової оцінки всім доказам у справі у їх сукупності, не з»ясовано всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору, рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та не відповідає фактичним обставинам справи. Зокрема, скаржник зазначає, що судом не взято до уваги, що в забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором від 29.12.2010 №16/10-К з ПАТ «Тернопільський ремонто-монтажний комбінат «Торгтехніка» укладено іпотечний договір від 29.12.2010, посвідчений приватним нотаріусовм Тернопільського нотаріального округу Іваненко О.С., за реєстровим номером 6224.

В забезпечення виконання зобов»язань ТОВ «Диво» за кредитним договором від 20.06.2011 №23/11-К з ПАТ «Тернопільський ремонто-монтажний комбінат «Торгтехніка» укладено іпотечний договір від 20.06.2011 №3009, іпотека за зазначеним іпотечним договором є наступною іпотекою.

Часткове погашення за рахунок іпотеки переданої ПАТ «Тернопільський ремонто-монтажний комбінат «Торгтехніка» здійснилось за кредитним договором від 29.12.2010 №16/10-К у відповідності до ст.13 Закону України «Про іпотеку».

Окрім того, скаржник зазначає, що судом не взято до уваги при розгляді суми заборгованості розрахунок заборгованості банку та пояснення (заперечення) щодо судової експертизи.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, судовою колегією встановлено наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, - між ПАТ "ВТБ Банк" (далі - банк) та ТОВ"Диво" (далі - позичальник) укладено 20.06.2011 кредитний договір №23/11-К, відповідно до умов якого:

- банк надає позичальнику кредит з лімітом 6 000 000,00 грн. у вигляді не відновлювальної кредитної лінії шляхом безготівкового перерахування коштів у валюті кредиту; цільове використання - виконання позичальником зобов'язань перед банком відповідно до договору про надання банківських гарантій від 20.06.2011 №23/11-Г; строк повернення - не пізніше 19.07.2012.

Сторонами погоджено базовий розмір процентів за користування кредитними коштами - 22,5%, а також розмір та підстави його підвищення на 5% (при невиконанні п.4.3.2 договору, який передбачає обов'язок здійснення страхування об'єктів забезпечення), 2% (при неналежному виконанні п.4.3.11.1договору, який передбачає забезпечення щомісячних кредитових оборотів по поточних рахунках позичальника та підприємця ОСОБА_1 відкритих у банку, сумарно не менше 35% від загальних оборотів по всіх поточних рахунках, при цьому, моніторинг оборотів здійснює банк щомісячно, не пізніше сьомого календарного дня), 1% (незабезпечення виконання п.п. 4.3.12, 4.3.13 договору щодо додаткового забезпечення кредитного договору, надання фінансової звітності, заборона без згоди банку відчужувати необоротні активи на суму більше 10% від розміру необоротних активів, дій пов'язаних із зміною установчих документів щодо часток засновників тощо) (п.п. 1.1, 1.2, 2.2, 3.1.2, 3.1.3 умов договору).

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно у валюті кредиту, сплата процентів здійснюється щомісяця з 25 числа поточного місяця по останній банківських того ж місяця (п. 3.2 договору).

Відповідно до п.5.2 кредитного договору, у випадку невиконання умов договору банк набуває право вимагати дострокового повернення кредиту, плати за кредит та інших платежів, які позичальник зобов'язаний виконати протягом 3 банківських днів з моменту отримання вимоги;

Виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором забезпечується, зокрема, наступною іпотекою нерухомості - адміністративне приміщення рекламної дільниці, загальною площею 1248,4 кв.м., що знаходиться за адресою м. Тернопіль вул. П. Дорошенка, 4 та належить на праві власності ПАТ "ТРМК" Торгтехніка", заставною вартістю 6 951 100,00 грн. (п. 1.3 умов договору);

Умовами договору також передбачено відповідальність за прострочення строку повернення кредиту, внесення плати за користування кредитними коштами у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який така сплачується (п. 7 умов договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання та діє до остаточного виконання зобов'язань за ним (п. 9.4 умов договору).

В процесі дії кредитного договору сторонами укладено договори про внесення змін до кредитного договору №1 від 09.09.2011 та №2 від 28.12.2011, на підставі яких встановлювався обов'язок позичальника надавати банку відповідну фінансову звітність "по кожному із підприємств" та невиконання зазначених умов прирівнюється до невиконання позичальником своїх обов'язків за кредитним договором.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору №23/11-К від 20.06.2011, між ПАТ "ВТБ Банк" (далі - іпотекодержатель), ПАТ "Тернопільський ремонтно-монтажний комбінат "Торгтехніка" (далі - іпотекодавець) та ТОВ "Диво" (далі - Позичальник) укладено 20.06.2011. іпотечний договір, зареєстрований приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненком О.С. за №3009, відповідно до умов якого іпотекою за цим договором забезпечується виконання позичальником зобов`язань перед іпотекодержателем, що виникають з:

а) кредитного договору №23/11-К від 20.06.2011, а також договорів про внесення змін та додатків до нього, щодо вчасного та у повному обсязі повернення кредиту з лімітом 6 000 000,00 грн. з граничним терміном повернення 19.07.2012, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені та штрафів, а також відшкодування збитків;

б) договору про надання банківських гарантій №23/11-Г від 20.06.2011, а також договорів про внесення змін та додатків до нього, зі строком дії гарантій не більше 12 місяців від дати вказаного договору включно (далі все разом - договір кредиту та/або Основне зобов`язання) (п. 1.2 іпотечного договору).

Відповідно до умов п.п. 1.1, 2.1.1 договору іпотеки , іпотекодавець передає в Іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно, яким є: будівля адмінбудинку рекламної дільниці, загальною площею 1248,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. П.Дорошенка, 4. Майно належить іпотекодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія ЯЯЯ №331451, виданого виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 05.02.2007.

За домовленістю сторін на момент укладення договору іпотеки предмет іпотеки оцінено у сумі 6 951 100,00 грн. (п. 2.2 іпотечного договору).

У разі невиконання / неналежного виконання зобов`язань за договором кредиту та/або цим договором іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги в повному обсязі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 6.1 іпотечного договору).

Реалізація предмета іпотеки у разі звернення на нього стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною ринковими цінами на день реалізації предмета іпотеки (п. 6.5 іпотечного договору).

Договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання іпотекодавцем/позичальником зобов`язань за договором кредиту та цим договором. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час договору (п. 8.1 іпотечного договору).

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що на виконання умов кредитного договору, банк надавав позичальнику кредитні кошти в сумі 4 900 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №49636 від 23.04.2012.

Відповідно до наданих банком розрахунків (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог), позичальником допущено заборгованість по кредитному договору станом на 05.11.2012 у сумі 5 891 266,37 грн., із яких: тіло кредиту - 4 900 000,00 грн.; пеня за прострочення сплати тіла кредиту - 219 493,15 грн. за період з 20.07.2012 по 05.11.2012; прострочена заборгованість по платі за кредит - 746 209,59 грн. за період з 23.04.2012 по 31.10.2012; пеня за прострочену плату за кредит - 25 563,63 грн. за період з 03.05.2012 по 05.11.2012.

У зв'язку з порушенням умов договору щодо сплати відсотків за користування кредитом, комісії за управління кредитом та санкцій, які складали станом на 19.06.2012 - 151 898,47 грн., банк звернувся з вимогою від 19.06.2012 до позичальника про дострокове повернення кредитних коштів, яка отримана ТОВ "Диво" 25.06.2012, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Несплата у встановлений строк суми вимоги стала підставою для звернення до суду про стягнення такої з позичальника.

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є зокрема договори та інші правочини.

Положення частини 1 ст. 1054 ЦК України встановлюють, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Аналогічні положення містяться у ст. 10561 ЦК України, яка передбачає, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Позичальник, як це зазначено у ч. 1 ст. 1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 47, 49, ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, при цьому, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості;

Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі, у якому передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ст. 345 ГК України, ст. 1055 ЦК України).

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та умов договору (ст.ст. 526, 530 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України).

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, якщо це встановлено договором або законом, при цьому, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.ст. 546, 547, 548 ЦК України).

Окремим видом застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, при цьому, обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону (ч. 1 ст. 575ЦК України, ст. 4 Закону України "Про іпотеку").

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації та їх обтяжень, визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 3 Закону України "Про іпотеку", відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону (ст. 41 Закону "Про іпотеку").

За процедурою реалізації майна на прилюдних торгах в порядку ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» така здійснюється у три етапи.

У такому ж порядку, а саме у три етапи, здійснюється реалізація майна згідно ст.49 Закону України "Про іпотеку", тільки в силу передбачених даною нормою прав та обов'язків іпотекодержателя, у разі визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, проведення других та третіх торгів залежить від волевиявлення стягувача залишити нереалізоване майно за собою.

Згідноз ч.ч. 8-9 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний у п'ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом.

Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 22.08.2013 у справі №3/68/5022-860/2012 задоволено позов ПАТ "ВТБ Банк" в особі Відділення "Тернопільська регіональна дирекція" ПАТ "ВТБ Банк" про стягнення заборгованості, яка виникла у ТОВ "Диво" по кредитному договору №23/11-К від 20.06.2011 у розмірі 5 891 266 грн. 37 коп., з яких: 4 900 000,00 грн. - поточна заборгованість по кредиту, 219 493,15 грн. - пеня за прострочений кредит, 746 209,59 грн. - прострочена заборгованість по платі за кредит, 25 563,63 грн. - пеня за прострочену плату за кредит шляхом звернення на нерухоме майно, передане в іпотеку ПАТ "Тернопільський ремонтно-монтажний комбінат "Торгтехніка" згідно іпотечного договору від 20.06.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С. зареєстрованого в реєстрі за №3009, а саме: будівлю адмінбудинку рекламної дільниці, загальною площею 1248,4 кв.м., що знаходиться за адресою м.Тернопіль, вул. П. Дорошенка, 4 за початковою ціною для подальшої реалізації в розмірі 6 951 100,00 грн., у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів .

На примусове виконання рішення від 22.08.2013, яке набрало законної сили 09.09.2013, Господарським судом Тернопільської області 09.09.2013 видано наказ №3/68/5022-860/2012, на виконання якого відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Тернопільській області відкрито виконавче провадження ВП №46517053.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №46517053 від 26.10.2015 старшим державним виконавцем ВПВР УДВС Головного управління юстиції в Тернопільській області закінчено виконавче провадження ВП №46517053 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (в редакції Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 - чинній на момент винесення постанови).

Фактичне виконання рішення суду відбулося шляхом передачі стягувачу (ПАТ "ВТБ Банк") в рахунок погашення боргу (6 951 100,00 грн.) майна вартістю 6 700 000,00 грн.: будівлю адмінбудинку загальною площею 1248,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Дорошенка, 4 та належить на праві власності боржнику (Іпотекодавець - ПАТ "Тернопільський ремонтно-монтажний комбінат "Торгтехніка").

Підставою для закінчення виконавчого провадження та передачі у власність майна стала заява стягувача (ПАТ "ВТБ Банк") №8768/15 від 12.10.2015, акт державного виконавця від 24.04.2015.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ПАТ "ВТБ Банк" зареєстроване право власності на майно, а саме: будівлю адмінбудинку загальною площею 1248,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Дорошенка, 4.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 22.02.2017р. у справі № 927/788/16).

Слід зазначити, що банк звернувся одночасно з позовними вимогами до позичальника (ТОВ "Диво") у даній справі (17.10.2012), який висунув заперечення проти вимог кредитора, та іпотекодавця (ПАТ "Тернопільський ремонтно-монтажний комбінат "Торгтехніка") у справі №3/68/5022-860/2012 (18.10.2012).

Тобто, вищезазначеним рішенням встановлено заборгованість боржника - іпотекодавця перед банком, при цьому, позичальник залучений господарським судом на правах третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, і між останнім та банком існував спір щодо суми позовних вимог, заявлених до стягнення, суми яких є ідентичними у даній справі та справі №3/68/5022-860/2012.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції, у зв'язку із запереченнями позичальника (ТОВ "Диво") щодо заявленої до стягнення суми позову, неможливістю встановити підстави застосування підвищеної відсоткової ставки, так як така залежать від руху коштів по сумі виручки по рахунках відкритих у банку, що потребувало перевірки на відповідність згідно даних виписок по особовому рахунку, позабалансових рахунках, на яких банк здійснює облік заборгованості по кредитному договору в порядку передбаченому вимогами Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 27.12.2007 №481, призначалась судова фінансово-кредитна експертиза.

За результатами висновку судової експертизи №6136 від 06.03.2017р., встановлено, що станом на 05.11.2012, відповідає дійсності сума боргу ТОВ "Диво" перед ПАТ "ВТБ Банк" за кредитним договором №23/11-К від 20.06.2011р по тілу кредиту - 4 900 000,00 грн. та сума нарахованої пені - 219 493,15 грн., при цьому, погашення по тілу кредиту та пені за період з 20.07.2012 по 05.11.2012 не проводилося, а тому не представляється можливим встановити порушення п.2.7 умов кредитного договору №23/11-к від 20.06.2011 щодо черговості платежів.

Що стосується заявлених до стягнення відсотків за користування кредитом та підвищених відсотків за користуванням кредитом, то згідно висновку експертизи сума заборгованості по відсотках станом на 05.11.2012 підтверджується у розмірі - 595 047,95 грн. та пені у сумі 18 925,18 грн.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги, що банк не підтвердив первинними бухгалтерськими документами підстави застосування підвищених відсотків, а тому суд правомірно взяв до уваги висновок експерта як належний доказ.

З огляду на викладене, обґрунтовано заявленою сумою позову станом на 05.11.2012 є 5 733 466,28 грн., із яких: тіло кредиту - 4 900 000,00 грн.; пеня по тілу кредиту - 219 493,15 грн.; відсотки - 595 047,95 грн.; пеня по відсотках - 18 925,18 грн.

В матеріалах справи відсутні та не надані такі суду апеляційної інстанції докази, що станом на день прийняття рішення за відповідачем обліковувалась непогашена заборгованість по кредитному договору №23/11-К від 20.06.2011.

Навпаки, матеріалами справи підтверджено, що позивач на погашення боргу по кредитному договору №23/11-к в сумі 5 733 466,28 грн. отримав у власність майно вартістю 6 700 000,00 грн., яке позивачем зареєстровано на праві власності 18.06.2015, а виконавче провадження ВП №46517053 у справі закінчено і, згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, будь-яких дій після прийняття державним виконавцем постанови від 26.10.2015. не вчинялося.

Враховуючи вищенаведене, правомірним є висновок суду першої інстанції, що борг по кредитному договору №23/11-К станом на день прийняття рішення відсутній.

Не беруться до уваги судовою колегією доводи скаржника, що банк покрив даною сумою частково борг по кредитному договору №16/10-К від 29.12.2010 у справі №3/33/5022-372/2012, оскільки дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у справі №3/68/5022-860/2012 на підставі п.8 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» і не оскаржувалися, що свідчить про погодження банку закрити заборгованість по кредитному договору №23/11-К від 20.06.2011, який є предметом спору у даній справі.

Враховуючи, що рішення суду виконується в порядку передбаченому нормами Закону України "Про виконавче провадження", а тому банк не вправі здійснювати корегування здійснених платежів на виконання конкретного рішення суду на свій розсуд, так як такі дії порушують порядок виконання рішення встановлений чинним законодавством.

Щодо постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 24.04.2015 ВП №33734392 (виконавче провадження не закінчено), винесеної на виконання наказу Господарського суду Тернопільської області №3/33/5022-372/2012 від 03.07.2012, якою в рахунок погашення часткового боргу по кредитному договору №16/10-К від 29.12.2010 передано те ж саме майно, можна прийти до висновку, що за рахунок даного майна покрита частина боргу 966 533,72 грн., яка складає різницю між вартістю переданого майна у виконавчому провадженні ВП №46517053 та сумою стягнення.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно із абз.2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не надано суду достатніх та обгрунтованих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Щодо посилання скаржника на те, що судом відмовлено у клопотанні позивача про зупинення провадження у даній справі до вирішення Львівським апеляційним адміністративним судом взаємопов»язаної справи №819/3238/15, пердметом якої є скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за банком права власності на іпотечне майно ТОВ «Родина Тарашевських», яким забезпечувалося виконання зобов»язання ТОВ «Диво» по кредитних договорах №23/11-К від 20.06.2011 та №16/10-К від 29.12.2010, не проаналізувавши наслідки розгляду справи в адміністративному провадженні, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п.3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі.

Обставини, які будуть встановлені судом у зазначеній справі, стосуються оскарження дій державних реєстраторів та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а не дослідження наявності чи відсутності заборгованості позичальника перед банком по кредитному договору №23/11-К від 20.06.2011.

З огляду на викладене, оскільки зазначена справа не є пов'язаною із даною справою, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно із ст.49 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.05.2017 у справі № 7/68/5022-877/2012 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити у Господарський суд Тернопільської області.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Кордюк Г.Т.