ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2017 р.Справа № 922/2025/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Заступника керівника Лозівської місцевої прокуратури Харківської області, м. Лозова в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківської області, м. Харків
до 1. Близнюківської районної державної адміністрація, смт. Близнюки , 2. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Верхня Самара
про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки
за участю представників сторін:

прокурора - Чирик В.Г., посвідчення № 036688 від 11.12.2015 року

позивача - не з*явився

відповідачів - 1. не з*явився, 2. ОСОБА_1, особисто

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про визнання недійсним договору бн від 15 лютого 2008 року, укладеного між Близнюківською районною державною адміністрацією та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 щодо оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0488 площею 11,6021 га.

Прокурор у судовому засіданні, у наданих письмових поясненнях та у відзиві на заперечення підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з*явився.

Представник відповідача (Близнюківської районної державної адміністрації) у судове засідання не з*явився, у наданій електронною поштою заяві просить суд застосувати по справі строк позовної давності.

Відповідач (Фізична особа - підприємець ОСОБА_1) у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову.

Щодо заяви відповідача (Близнюківської районної державної адміністрації) про застосування по справі строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" у разі коли згідно із законом позиваем у справі виступає прокурор, позовна давність обяислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Згідно вимог частин 1, 5 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-267цс15. для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об*єктивні (сам факт порушення права), так і суб*єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення0 моменти.

Згідно статтей 256, 261 Цивільного кодексу України позовна давність є строком пред*явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб*єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах інщої особи - носія порушеного права (інтересу).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-267цс15, при цьому як у випадку пред*явлення позову самою особою, право якої порушено, так і у випадку пред*явлення позову в інтересах цієї особи іншим уповноваженим на уе особою, відлік позовної давності обчислюється з одного і того ж моменту, коди особа довідалася або могла довідатися про порушення її права аобо про особу, яка його порушила.

Також, листом Лозівської місцевої прокуратури від 01 червня 2017 року відповідно до вимог абзаца 3 частини 4 статті Закону України "Про прокуратуру" повідомлено Головне управління Держгеокадастру у Харківської області про звернення прокурора до суду.

Оскільки позивач дізнався про порушення вимог чинного законодавства лише в червні 2017 року, почався перебігу позовної давності слід обраховувати з даного.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача (Близнюківської районної державної адміністрації) про застосування по справі строку позовної давності.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення прокурора та відповідача, судом встановлено наступне.

Розпорядженням Близнюківської районної державної адміністрації № 558 від 19 грудня 2007 року було надано дозвіл Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель державної власності площею біля 11,6 га., розташованої на території Верхньосамарської сільської ради. Цільове використання - для ведення товарно сільськогосподарського виробництва.

Розпорядженням Близнюківської районної державної адміністрації № 39 від 28 січня 2008 року було затверджено проект відводу земельної ділянки у тимчасове користування на умовах оренди Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 та надано земельну ділянку площею 11,6021 га. в оренду.

15 лютого 2008 року між Близнюківською районною державною адміністрацією та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір, зареєстрований у Близнюківському районному відділі ХРФ ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 82 від 19 грудня 2008 року.

Згідно умов зазначеного договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею 11,6021 га., які розташовані на території Верхньосамарської сільської ради із земель державно власності.

Відповідно до розділу "Об'єкт оренди" договору в оренду передаються земельна ділянка загальною площею 11,6021 га., у тому числі: рілля - 11,6021 га.

На земельній ділянці відсутні об'єкти нерухомого майна, а також інші об'єкти інфраструктури.

Грошова нормативна оцінка земельних ділянок становить 117459,58 грн.

Згідно розділу "Строк дії договору", цей договір укладено на 20 років.

Розділом "Орендна плата" договору встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі по 150 грн. за 1 га. за кожний рік оренди.

Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації.

Орендна плата вноситься за базовий податковий (звітний) період рівними частками, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно, протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітого (податкового) місяця.

Розмір орендної плати переглядається один раз на три роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Розділ договору "Умови використання земельних ділянок" передбачає, що земельна ділянка передається в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції.

Цільове призначення земельної ділянки: землі сільськогосподарського призначення.

Матеріали справи містять акт прийому-передачі та встановлення і узгодження меж земельної ділянки площею 11,6021 га., згідно з яким встановлено та узгоджено в натурі межі земельної ділянки.

03 січня 2012 року було укладено додаткову угоду до вказаного договору оренди земельної ділянки площею 11,6021 га. на території Верхньосамарської сілської ради від 15 лютого 2008 року. Внесена зміна в пункт 9 договору оренди виклавши його в редакції: 9. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі (в разі відсутності в розмірі 3% від середньої вартості 1 га. рілля на території Харківської області).

19 травня 2016 року було укладено додаткову угоду до вказаного договору, яку було зареєстровано Близнюківською районною державною адміністрацією в Державному реєстрі 12 січня 2017 року. Пункт 9 договору викладено в такій редакції: Орендна плата за користування земельною ділянкою вноситься орендарем на рахунки місцевих бюджетів, відповідно до вимог Податкового кодексу України. Річна сума платежу у грошовій формі складає 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням її індексації.

Прокурор вважає зазначений вище договір оренди земельної ділянки від 15 лютого 2008 року, який зареєстрований у Близнюківському районному відділі ХРФ ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 82 від 19 грудня 2008 року таким, що не відповідає вимогам Закону, з підстав його невідповідності, зокрема, вимогам статті 13 Закону України "Про оцінку земель", статтям ст. 1, 13, 15, 21 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки його укладено без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є предметом оренди, та, як наслідок, з порушенням відповідних положень Закону, що регулюють визначення розміру орендної плати за користування земельною ділянкою.

Прокурор зазначає, що відсутність проведеної Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 нормативної грошової оцінки підтверджується наданою Близнюківською районною радою інформацією про те, що рішення щодо затвердження Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 нормативно-грошової оцінки земельної ділянки не приймалось.

Обставини щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 15 лютого 2008 року, який зареєстрований у Близнюківському районному відділі ХРФ ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 82 від 19 грудня 2008 року, з підстав його невідповідності вимогам Закону стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до приписів статті 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції станом на момент укладання спірного договору - 15 лютого 2008 року) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Положеннями статті 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю").

Таким чином, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка передається в оренду, не входить до вичерпного переліку істотних умов договору оренди землі, встановленого частиною 1 статті 15 Закону України "Про оренду землі", а тому наявність чи відсутність нормативної грошової оцінки земельних ділянок у спірному договорі не породжує юридичних наслідків та не тягне за собою його недійсність.

Крім того, на момент укладання договору оренди чинне земельне законодавство не передбачало конкретний розмір орендної плати, зокрема, й у процентному співвідношенні до нормативної грошової оцінки, а норми статті 21 Закону України "Про оренду землі" лише фіксують його граничні межі.

В пункті 2.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", зокрема зазначено, що за загальним правилом статті 217 Цивільного кодексу України правочин не може бути визнаний недійсним, якщо законові не відповідають лише окремі його частини і обставини справи свідчать про те, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної його частини. У такому разі господарський суд може визнати недійсною частину правочину. Недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання. Якщо недійсна частина правочину виконана будь-якою із сторін, господарський суд визначає наслідки такої недійсності залежно від підстави, з якої вона визнана недійсною.

В пункті 2.9 зазначеної постанови також зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент, вчинення правочину. У разі коли після такого вчинення набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють правовідносини, ніж ті, що діяли в момент вчинення правочину, то норми такого акту, якщо він не має зворотної сили, застосовуються до прав та обов'язків сторін, які виникли з моменту набрання ним чинності.

Таким чином, у даному випадку відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень Закону, які зобов'язують при укладанні договору оренди землі проводити нормативну грошову оцінку земельної ділянки та на її підставі визначати розмір орендної плати в процентному співвідношенні від зазначеної нормативної грошової оцінки, як на цьому наполягає прокурор в межах даної справи.

Крім того, відповідно до статті 201 Земельного кодексу України (редакція якої з моменту укладання спірного договору оренди не змінилася) грошова оцінка земельних ділянок визначається на рентній основі. Залежно від призначення та порядку проведення грошова оцінка земельних ділянок може бути нормативною і експертною. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо. Грошова оцінка земельних ділянок проводиться за методикою, яка затверджується Кабінетом Міністрів України.

Положеннями статті 15 Закону України "Про оцінку земель" (в редакції, яка діяла на момент укладання спірного договору, тобто 15 лютого 2008 року) підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

При цьому, матеріали справи не містять доказів прийняття такого рішення Близнюківською районною державною адміністрацією.

Крім того, згідно статті 2 Закону України "Про плату за землю" (в редакції, яка діяла на момент укладання спірного договору, тобто 15 лютого 2008 року) використання землі в Україні є платним. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Статтею 23 вказано Закону (в редакції, яка діяла на момент укладання спірного договору, тобто 15 лютого 2008 року) передбачалося, що грошова оцінка земельної ділянки проводиться Державним комітетом України по земельних ресурсах за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Грошова оцінка земельної ділянки щороку за станом на 1 січня уточнюється на коефіцієнт індексації, порядок проведення якої затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 1995 року № 213 нормативна грошова оцінка земельних ділянок здійснюється з метою визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також під час розроблення показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Пунктом 2 вказаної Методики визначено, що інформаційною базою для нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення є матеріали державного земельного кадастру (кількісна і якісна характеристика земель, бонітування ґрунтів, економічна оцінка земель), матеріали внутрігосподарського землевпорядкування, а земель населених пунктів - їх генеральні плани та проекти планування і забудови населених пунктів, матеріали економічної оцінки території.

Пунктом 3 Методики Нормативна грошова оцінка земель сільськогосподарського призначення (далі - земель) провадиться окремо по орних землях, землях під багаторічними насадженнями, природними сіножатями і пасовищами за рентним доходом, який формується залежно від якості, місцерозташування і економічної оцінки земель.

Відповідно до пункту 5 вказаної Методики в основу розрахунку нормативної грошової оцінки земель кладеться рентний доход, який створюється при виробництві зернових культур і визначається заданими економічної оцінки земель, проведеної в 1988 році.

Згідно Земельного кодексу України, Закону України "Про оцінку земель" та постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 1995 року N213 "Про Методику нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів" наказом Держкомзему України, Мінагрополітики України, Мінбудархітектури України. Української академії аграрних наук 27 січня 2006 року N 18/15/21/11, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2006 року за N 388/12262, затверджено Порядок нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, згідно із пунктом 1.4 якого інформаційною базою для нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення є матеріали державного земельного кадастру (кількісна і якісна характеристика земель, бонітування грунтів, економічна оцінка земель), матеріали внутрігосподарського землевпорядкування.

Пунктом 1.5 цього Порядку визначено, що нормативна грошова оцінка земель сільськогосподарського призначення, на які відсутні матеріали економічної оцінки, визначається за аналогічними агровиробничими групами ґрунтів, які до них прилягають. На відносно гірших землях, на яких не створюється диференційований рентний дохід (з нульовим або від'ємним показником оцінки), нормативна грошова оцінка земель визначається величиною абсолютного рентного доходу - 1,6 ц зерна з гектара.

Отже, на час укладення спірного договору оренди від 15 лютого 2008 року та під час дії вище зазначених нормативних актів законодавством визначалася можливість укладення правочинів як за визначеною нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки, так і без такої, оскільки нормативна грошова оцінка земель сільськогосподарського призначення, на які відсутні матеріали економічної оцінки, визначалася за аналогічними агровиробничими групами ґрунтів, які до них прилягають.

При цьому, мінімальний розмір орендної плати визначався виходячи із розміру земельного податку за землі (угіддя) сільськогосподарського призначення, відносно яких було проведена нормативна грошова оцінка станом на 01 липня 1995 року, що була проведена по всій території України.

Тобто, законом була встановлена можливість та порядок визначення земельного податку, а відповідно також мінімального розміру орендної плати за земельні ділянки нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Крім того, у розділі спірного договору "Об'єкт оренди" зазначено що Грошова нормативна оцінка земельних ділянок становить 117459,58 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що нормативна грошова оцінка земель сільськогосподарського призначення проведена станом на 01 липня 1995 року відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року № 213. Результати зазначеної нормативної грошової оцінки були базою для розрахунку орендної плати за земельні ділянки державної власності.

Відповідно до частини 2 статті 20 Закону України "Про оцінку земель" (в редакції станом на 15 лютого 2008 року) дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Розмір орендної плати в договорі був визначений у розмірі 1 % від нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Розрахунок орендної плати за земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які передані в оренду Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 на підставі оспорюваного договору оренди земельних ділянок, проводився згідно з витягом з Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Нормативна грошова оцінка земель уточнювалась на коефіцієнт індексації, внаслідок чого змінювався розмір орендної плати, яку Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 сплачував у встановлені терміни.

Суд зазначає, що згідно з законодавством на день укладання договору розрахунок розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, грошова оцінка яких не проведена, і за земельні ділянки державної або комунальної власності, грошова оцінка яких проведена, повинен був робиться за формами, що були затверджені Постановою Кабінету Міністрів від 13 грудня 2006 № 1724 "Деякі питання оренди земель" (додаток № 1 та №2).

Вказана постанова Кабінету Міністрів України також вносить зміни до типового договору оренди землі затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 № 220, в якому зазначає, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Розрахунок розміру орендної плати, що є додатком до договору, здійснений за формою встановленою додатком № 2 до Постанови Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2006 року та відповідає абзацу 1 розділу "Орендна плата" укладеного договору оренди землі від 15 лютого 2007 року.

Статтею 21 Закону України "Про оренду землі" в редакції чинній на момент укладання договору передбачено, що розмір орендної плати за землі державної та комунальної власності не може бути меншою для земель сільськогосподарського, призначення - розміру земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю".

Разом з тим, визначений в умовах договору розмір орендної плати відповідає вимогам сатті. 21 Закону України "Про оренду землі" в редакції чинній на момент укладання договору.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що розрахунок орендної плати за земельну ділянку повністю відповідає порядку, ставкам та встановленим обмеженням, та здійснений у відповідності до вимог законодавства України, діючого на момент укладання договору.

Зазначене спростовує твердження прокурора про недодержання сторонами при укладанні спірного договору вимогам статті 13 Закону України "Про оцінку земель", статтей 1, 13, 15, 21 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин), зокрема з підстав нібито не проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є предметом оренди, та, як наслідок, з порушенням відповідних положень Закону, що регулюють визначення розміру орендної плати за користування земельною ділянкою, та як наслідок є підставами для відмови в задоволенні позовних вимог.

При цьому, суд вважає безпідставними посилання прокурора на те, що нібито положеннями статті 21 Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній на момент укладання договору оренди було передбачено, що "річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю", та перевищувати 10 відсотків від їх нормативної грошової оцінки", оскільки зазначена стаття Закону на момент укладання договору такого положення не містила, та мала наступну редакцію:

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю")

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

У разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається.

Плата за суборенду земельних ділянок державної і комунальної власності не може перевищувати орендної плати.

Дію частини 4 статті 21 Закону України "Про оренду землі", яку цитує прокурор в позовній заяві, було зупинено на 2007 рік згідно з ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" в якій зазначено, що з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом зупинити на 2007 рік дію частини четвертої статті 21 Закону України "Про оренду землі" в частині централізації орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності.

Таким чином, основним спеціальним актом, що регулював визначення розміру орендної плати станом на 15 лютого 2008 року був Закон України "Про оренду, землі" та Закон України "Про плату за землю", який втратив чинність лише 01 січня 2011 року з прийняттям Податкового кодексу України.

За таких обставин, суд визнає доводи прокурора про порушення сторонами при укладанні спірного договору оренди положень статті 21 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), позбавленими фактичного та правового обґрунтування.

Посилання прокурора в обґрунтування позовних вимог на положення статті 13 Закону України "Про оцінку земель" (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), суд також вважає безпідставними, оскільки як вже було зазначено вище, законом, що визначав розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також напрями використання коштів, що надійшли від плати за землю, відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку, на день укладання спірного договору був Закон України "Про плату за землю", а Закон України "Про оцінку земель" згідно з його преамбулою визначає правові засади проведення оцінки земель, професійної оціночної діяльності у сфері оцінки земель в Україні та спрямований на регулювання відносин, пов'язаних з процесом оцінки земель, забезпечення проведення оцінки земель, з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки земель, інформаційного забезпечення оподаткування та ринку земель.

Тобто, лише Законом України "Про плату за землю" встановлено можливість та порядок визначення плати за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено та не Проведено.

З набранням чинності 01 січня 2011 року Податковим кодексом України, пунктом 289.1 статті 289, було встановлено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності, обов'язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

За таких обставин, також є безпідставними доводи прокурора про порушення сторонами при укладанні спірного договору оренди положень статті 13 Закону України "Про оцінку земель" (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки такі доводи побудовані на вільному тлумаченні зазначеного закону, без врахування сфери його застосування, та можливості застосування до спірних правовідносин в контексті інших законодавчих актів, які регулювали порядок встановлення та розмір орендної плати за землю на час укладання між сторонами спірного договору.

Висновки Верховного суду України, викладені в постановах, на які посилається прокурор, та які нібито підтверджують його правову позицію полягають в тому, що обов'язок зі сплати орендної плати є нормативно врегульованим і не може визначатися чи змінюватися та припинятися сторонами договору за власним волевиявленням, базуються на нормах Податкового кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2011 року, тобто вже після укладання сторонам спірного договору, а відтак не можуть застосовуватися до спірних правовідносин.

Крім того, відповідно до статті 27 Закону України "Про плату за землю" контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку, а також, орендної плати за земельні Ділянки державної та комунальної власності здійснюється органами державної податкової служби. При цьому, матеріали справи не містять жодного доказу з приводу того, що з боку вказаних органів на протязі строку оренди земельної ділянки заявлялися будь-які претензії щодо порядку обчислення та розміру орендної плати.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог прокурора в зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Крім того, суд також вважає за необхідне зазначити, що 13 березня 2017 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 уклав договір з Державним підприємством "Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" на проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 11.6021 га. на території Верхньосамарської сільської ради Близнюківського району Харківської області. Виконавець згідно договору № 140 від 13 березня 2017 року роботу зі складання "Технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (площею 11,6021 га.) за межами населенного пункту на території Верхньосамарської сільської ради Близнюківського району Харківської області виконав і готовий для направлення її до державної землевпорядної експертизи. Вказана технічна документація виготовлена за новою методикою грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення згідно постанови Кабінету Міністрів України № 831 від 16 листопада 2016 року, яка вступила в силу після оприлюднення 01 березня 2017 року. Але прийом технічної документації центром надання адміністративних послуг м. Харкова на видачу висновку державної експертизи призупинено в зв*язку з не оприлюдненням нового порядку проведення державної експертизи.

Зазначені обставини можуть бути підставами для подальшого затвердження зазначеної технічної документації відповідним рішенням Близнюківської районної ради, та внесення змін до спірного договору оренди, та приведенні його до вимог діючого Податкового та Земельного законодавства України.

У відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає вимоги прокурора необґрунтованими, не підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на прокурора.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 08.09.2017 р.

Суддя П.В. Хотенець