ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2017 р.Справа № 916/1482/17

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Аганіні В.Ю.

за участю представників сторін :

Від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2 за довіреністю №174 від 16.06.2017р.;

Від відповідача: Козачишин О.В. за довіреністю від 17.07.2017р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №916/1482/17:

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

до відповідача: Фірми "ІНТЕР-АВТО" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю;

про стягнення 238133,4 грн., -

в с т а н о в и в :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до фірми „Інтер-Авто" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (далі - Відповідач ) із позовом про стягнення боргу за виконані підрядні роботи з тих підстав, що на виконання укладеного між сторонами у справі договору підряду він виконав певний обсяг робіт, а відповідач відмовляється їх оплатити.

З підстав ст. 55 Конституції України, ст.ст. 857, 879, 882 875, 879, 882, 886 ГК України, позивач просить позов задовольнити.

Під час розгляду справи позивач надав свої пояснення, доповнення до пояснень та заяву про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача з позовом не згоден, з підстав вкладених у відзиві на позов.

Під час розгляду справи надав доповнення до відзиву.

Ухвалою суду від 21 серпня 2017 р. за клопотанням представника позивача строк розгляду справи продовжений на 15 днів до 06 вересня 2017 р.

В засіданні суду 06.09.2017р. за правилами ст. 85 ГПК України, в присутності представників сторін, оголошено вступнуа та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд встановив наступне.

Як випливає із змісту позову позивач зазначає наступне.

15 серпня 2016 р. між сторонами у справі був укладений договір підряду №15/08-2016 на будівельно - монтажні роботи (далі - Договір ), за яким позивач зобов'язався виконати реконструкцію виробничої будівлі Відповідача під автомойку, що розташована за адресою: м.Одесса, вул. Люстдорфська дорога, 55 - а.

Проектна документація була Підряднику надана Замовником у електроному вигляді.

За умовами Договору сторони погоджували усі істотні умови виконання робіт, у тому числі:

- можливість їх виконання підрядником на свій риск власними або притягненими силами і засобами;

- договором були визначені терміни завершення будівництва і окремих етапів робіт, які визначалися окремим планом-графіком ;

- вартість робіт була встановлена консолідованим кошторисом усіх виконуваних етапів виробництва робіт;

- остаточний розрахунок за виконані роботи по об'єкту робився на підставі актів;

- в договорі був передбачений порядок розрахунку, у тому числі авансом;

- забезпечення технічною документацією, кошторисом, а також необхідними матеріалами покладалося на Замовника, згідно рахунків від постачальників матеріалів і поетапним кошторисам,

- передбачені і інші істотні умови роботи будівництва обумовленого об'єкт.

На виконання умов Договору, сторонами складені та підписані акти виконаних робіт.

Позивачеві було перераховано з 01 вересня 2016 р. по 23 січня 2017 року 811633 гривень.

Відповідачем за виконану роботу було безпідставно недоплачено 238133,4 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що вказаний позивачем Договір не був фактично укладений сторонами у справі, оскільки сторонами не узгоджений кошторис, який є невід'ємною частиною договору. З цих підстав просить у позові відмовити.

Дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши предстників сторін, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій -це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.2 ст. 837 Цивільного кодексу України Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ч.І ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу» .

Згідно ст. 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом»

За ст. 858 Цивільного кодексу України якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника:

1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк;

2) ропорційного зменшення ціни роботи;

3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.

Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов'язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе

Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

Як встановлено судом та випливає з матеріалів справи, між сторонами у справі укладено вищевказаний Договір за яким позивач виконував роботи на користь відповідача.

Аналізуючи вказаний Договір, суд зазначає наступне.

За ст. 180 Господарського кодексу України, яка визначає істотні умови договору, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

У даному випадку в договорі не зазначено ціну договору, яка виражається у кошторисі договору, який є невід'мною частиною договору, тобто є складовою його частиною.

Кошторис договору є ціною договору, яка узгоджується та затверджується сторонами договору та за яку підрядник виконує певні роботи на замовлення замовника.

Так, в силу ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Майже аналогічні вимоги визначає ст. 638 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

В силу ч. ч. 1, 2 ст. 877 ЦК України, підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов'язана надати відповідну документацію.

Таким чином, з огляду на положення наведених норм матеріального права, погодження сторонами проектно-кошторисної документації є істотною умовою договору будівельного підряду, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Вимоги до проектної документації встановлені у ДБН А 2.2-3-2004 "Проектування. Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва", затверджені наказом Держбуду України від 20.01.2004 р. № 8.

З матеріалів справи вбачається, що вказані вимоги сторонами не дотримані, а отже, умову щодо погодження проектно-кошторисної документації виконано не було.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 ГК України, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України.

Отже, вказаний Договір є неукладеним.

Тобто сторони, укладаючи цей договір, не узгодили кошторис договору чим фактично не досягли згоди щодо істотної умови договору - ціни.

Таким чином, вказаний договір хоча і підписаний сторонами, затверджений печатками сторін, але є фактично неукладеним, в розумінні ст. 180 ГК України і отже, не створює жодних правових наслідків для сторін.

Отже, якщо договір між сторонами є неукладеним то і відповідальність сторони за ним не має.

При цьому суд зазначає таке.

В матеріалах справи містяться акти виконаних робіт за вересень 2016 р. на суму 320760 грн. та за листопад 2016 р. на суму 276373 грн., всього на загальну суму 579 133 грн.

Вказані акти виконаних робіт підписані сторонами у справі без зауважень, тобто при виконанні робіт за договором відповідач погодився з виконаними позивачем вказаних робіт.

Згідно наявних у справ довідок про вартість виконаних робіт за вересень та листопад 2016 р., які також підписані сторонами у справі без зауважень, сторони дійшли згоди про вартість виконаних робіт позивачем.

Отже, з приведеного випливає, що позивачем фактично виконано робіт за вказаним Договором на суму 579133 грн.

Згідно звіту про перерахування відповідачем коштів позивачем за виконані ним підрядних робіт позивач отримав від відповідача кошти в сумі 811633 грн., за виконані ним підрядні роботи.

Згідно актів приймання - передачі матеріалів позивачем відповідачеві (а.с.123-149) останній отримав від позивача будматеріалів на загальну сум 652827 грн.

З приведеного випливає, що на виконання вказаного Договору позивач виконав певний обсяг робіт, але з наявних у справі вищенаведених доказів не випливає чітка сума боргу відповідача за цим Договором.

Наданий позивачем розрахунок сум стягнення на думку суду, вочевидь суперечить вказаним вище цифрам, тому суд відхиляє його як розрахунок суми стягнення.

Також суд відхиляє як доказ узгодження сторонами кошторису договору наданий позивачем електронний лист від 16.08.2016 р. з тих підстав, що вказаний лист, згідно його змісту, взагалі не містить жодної інформації.

Наданий позивачем разрахунок будівельних робіт та матеріалів автомийки, який позивач вважає копією електроного листа від 16.08.2016 р. суд також відхиляє як доказ, оскільки на ньому відсутня печатка відповідача та будь-який доказ узгодження з відповідачем цього розразхунку.

При цьому суд приймає до уваги надані позивачем план графік 2 та графік проведення будівельних робіт за договором, які підписані сторонами за договіром, з тих пісдтав, що вказані в них роботи позивач дійсно проводив, про що свідчать вкащані вище акти прийманя-передачі виконаних робіт, посвідчені обома сторонами.

Аналізуючи приведене суд зазначає, що факт виконання позивачем деяких робіт підтверджується вказаними актами виконаних робіт, що підписані обома сторонами у справі, що свідчить про згоду відповідача з виконанням позивачем робіт по договору на зазначену в актах суму. Про узгодження сторонами за договором ціні виконаних робіт свідчить підписана обома сторонами без зауважень довідка про вартість робіт.

Тобто згоди на виконання певних робіт за певну суму сторони за договором дійшли, при цьому не склали кошторис, який є невід'ємною частиною договору.

Також суд зазначає що заявлена до стягнення сума не випливає із наданого позивачем розрахунку.

Суд також зазначає, що посилання відповідача на постанову Вищого господарського суду України від 16 листопада 2011 р. у справі 8/5027/374/2011 як на практику застосування судами ст. 180 ГК України щодо не укладення договору є доречним, оскільки містить практику застосування норм права щодо укладеності договору взагалі.

Таким чином, з огляду на вищенаведене суд вважає, що вимоги позивача є не доведеними, не обгрунтованими, такими, що не підтверджуються наявними у справі доказами і тому підстав для задоволення позову немає.

Керуючись ст. ст.32,33,43, 44, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 11 вересня 2017 р.

Суддя М.І. Никифорчук