номер провадження справи 33/34/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017 Справа № 908/1352/17

за позовом Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька АЕС (71504, м. Енергодар Запорізької області, вул. Промислова, 133)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (адреса місцезнаходження: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14; поштова адреса: 69096, м. Запоріжжя, вул. Каховська, 26)

про стягнення суми,

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 3200 від 08.12.2016 р.;

від відповідача : ОСОБА_2 довіреність № 58 від 06.02.2017 р.;

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька АЕС, м. Енергодар Запорізької області звернулося в господарський суд Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м.Запоріжжя заборгованості за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7 від 01.01.2013 р. в сумі 109495,24 грн., пені в сумі 9424,44 грн., інфляційних втрат в сумі 3659,28 грн., 3 % річних в сумі 1068,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання умов укладеного між Сторонами Договору про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7 від 01.01.2013 р., позивачем відповідачу були надані обумовлені Договором послуги, які останній, у повному обсязі не сплатив, що потягло за собою нарахування санкцій, передбачених п. 9.2.1 Договору та ст. 625 ЦК України. Посилаючись на положення ст.ст. 526, 530, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст. 217, 230, 232 Господарського кодексу України, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 30.06.2017 р. порушено провадження у справі № 908/1352/17, розгляд справи призначено на 15.08.2017 р.

15.08.2017 р. до господарського суду надійшла заява позивача в порядку ст. 22 ГПК України про збільшення розміру позовних вимог (вих. № 28-23/16302 від 09.08.2017.), згідно якої позивач просить стягнути з відповідача: заборгованість за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7 від 01.01.2013 р. в сумі 159336,76 грн., пеню в сумі 14651,63 грн., інфляційні втрати в сумі 5513,23 грн., 3 % річних в сумі 1700,65 грн. ОСОБА_3 заява була прийнята судом до розгляду у судовому засіданні 15.08.2017 р., про що зазначено в протоколі судового засідання від 15.08.2017 р.

На підставі ст. 77 ГПК України в судовому засіданні 15.08.2017 р. оголошено перерву до 29.08.2017 р.

29.08.2017 р. до господарського суду надійшла заява позивача в порядку ст. 22 ГПК України про збільшення розміру позовних вимог (вих. № 28-23/17619 від 28.08.2017 р.), згідно якої позивач просить стягнути з відповідача: заборгованість за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7 від 01.01.2013 р. в сумі 159336,76 грн., пеню в сумі 16168,52 грн., інфляційні втрати в сумі 5716,52 грн., 3 % річних в сумі 2746,59 грн.

Ухвалою суду від 29.08.2017 р. заява позивача про збільшення розміру позовних вимог (вих. № 28-23/17619 від 28.08.2017 р.) була повернута заявнику без розгляду на підставі п. 6 ст. 63 ГПК України. Цією ж ухвалою, суд на підставі ст. 69 ГПК України, продовжив строк розгляду справи на 15-ть днів - до 14.09.2017 р. Розгляд справи відкладено на 12.09.2017 р.

08.09.2017 р. до господарського суду надійшла заява (вих. № 28-23/18132 від 04.09.2017 р.) позивача в порядку ст. 22 ГПК України, згідно якої, позивач зменшив розмір позовних вимог в частині стягнення основного боргу та збільшив розмір позовних вимог в частині стягнення пені, втрат від інфляції та 3% річних. Просить стягнути з відповідача: заборгованість за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7 від 01.01.2013 р. в сумі 129427,14 грн., пеню в сумі 15753,86 грн., інфляційні втрати в сумі 5886,95 грн., 3 % річних в сумі 2000,94 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що вказана заява позивача не суперечать приписам статті 22 ГПК України, вона прийнята судом до розгляду.

За таких обставин, предметом позову у справі № 908/1352/17 є позовні вимоги ДП НАЕК Енергоатом в особі ВП Запорізька АЕС про стягнення з ПАТ Запоріжжяобленерго заборгованості за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7 від 01.01.2013 р. в сумі 129427,14 грн., пені в сумі 15753,86 грн., інфляційних втрат в сумі 5886,95 грн., 3 % річних в сумі 2000,94 грн.

Відповідач у письмовому відзиві на позовну заяву зазначив, що вказана заборгованість утворилася в звязку з скрутним фінансовим становищем підприємства. ОСОБА_3, що позивачу направлялись заяви про припинення зобовязань зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Перевіривши суми пені та 3 % річних, відповідач не згоден з їх нарахуванням, на що надав контррозрахунок. Зазначає, що застосування судом в повному обсязі господарсько - правової відповідальності призведе до відсутності коштів для поточної оплати за купівлю електроенергії. Просить зменшити розмір пені до 1000,00 грн. та розстрочити виконання рішення рівними частинами на 6 місяців.

За клопотанням представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи позовної заяви (із урахуванням заяви про збільшення та зменшення розміру позовних вимог). Просить позов задовольнити.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача підтвердив наявність перед позивачем, на даний час, суми основної заборгованості за Договором в розмірі 129427,14 грн. Також, надав письмове клопотання про зменшення розміру пені до 1000,00 грн. та про надання розстрочки виконання рішення.

Представник позивача, посилаючись на скрутний фінансовий стан, який склався на його підприємстві, проти задоволення клопотання відповідача заперечив.

В судовому засіданні 12.09.2017 р. прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 01.01.2013р. між Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі філії Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (Власником мереж, позивачем у справі) та ВАТ Запоріжжяобленерго (змінено найменування відповідача з Відкритого акціонерного товариства на Публічне акціонерне товариство, на виконання Закону України Про акціонерні товариства) (Користувачем, відповідачем у справі) було укладено договір № 12-7 про спільне використання технологічних електричних мереж.

Відповідно до п. 1.1 Договору Власник мереж зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок Користувача та/або інших суб'єктів господарювання - субспоживачів, передачу електричної енергії яким забезпечує користувач, а користувач зобов'язується своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги, відповідно до умов договору.

Згідно з п. 1.2 Договору, передача електричної енергії забезпечується відповідно до додатка № 1 однолінійна схема, наданого Власником мереж, з обовязковим зазначенням місць встановлення, типів, марки обладнання, довжини ліній, які задіяні в передачі електричної енергії.

Власник мереж забезпечує передачу електричної енергії до межі балансової належності належних йому електричних мереж, визначених ОСОБА_3 розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, яка наведена у додатку № 2 Перелік точок приєднання електроустановок користувача та субспоживачів до технологічних електричних мереж Власника мереж.

Відповідно до п. 11.5 Договору, цей Договір набирає чинності з 01.01.2013р. і укладається терміном до 31.12.2013р. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією з його сторін про відмову від нього або про його перегляд.

Станом на день розгляду справи Договір № 12-7 від 01.01.2013р. є чинним.

Пунктом 7.3 Договору сторони домовились, що за підсумками розрахункового періоду Власник мереж у термін до пятого числа місяця, наступного за розрахунковим, направляє Користувачу рахунок. Сума платежу визначається за Порядком обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, який викладений в Додатку № 4 до Договору № 12-7, з урахуванням сум платежів, що надійшли від Користувача. Разом з рахунком Власник мереж направляє Користувачу, в тому числі і підписані зі своєї сторони та скріплені печаткою два примірника ОСОБА_3 прийому-здачі наданих послуг.

Відповідно до п. 7.4 договору, оплата Користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого Власником мереж рахунка та оформленого ОСОБА_3 прийому-здачі наданих послуг до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Власника мереж.

Як вбачається з матеріалів справи, Власником мереж на адресу Користувача були направлені ОСОБА_3 прийому-здачі наданих послуг: № 1-17 від 31.01.2017р. (на суму 101646,85 грн.); № 2-17 від 26.02.2017р. (на суму 101646,85 грн.); № 3-17 від 31.03.2017р. (на суму 101646,85 грн.); № 4-17 від 30.04.2017р. (на суму 101646,85 грн.); № 5-17 від 31.05.2017р. (на суму 101646,85 грн.), всього на суму 508234,25 грн. ОСОБА_3 відповідачем були підписані без зауважень та заперечень та повернуті на адресу позивача.

На оплату наданих послуг, позивачем були виставлені відповідачу відповідні рахунки-фактури: № 55 від 31.01.2017 р., № 128 від 28.02.2017 р., № 154 від 31.03.2017 р., № 275 від 30.04.2017 р. та № 304 від 31.05.2017 р.

Одним з обов'язків відповідача є обов'язок здійснювати оплату за використання електричних мереж за розрахунковий період, яким є період з 00 годин першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця. Розрахунок плати за використання електричних мереж здійснюється згідно з Порядком обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, який викладений в Додатку № 4 до Договору № 12-7 (п. 7.1 та п. 4.1 Договору).

Проте, свої зобовязання щодо своєчасної та повної оплати за використання електричних мереж відповідач виконував неналежним чином, в результаті чого у останнього виникала заборгованість, яка шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог погашалась, про що свідчать відповідні заяви № 9 від 12.05.2017р. на суму 93798,46 грн., № 10 від 20.06.2017 р. на суму 7848,39 грн. та на суму 16431,65 грн., № 11 від 20.07.2017 р. на суму 27525,29 грн., № 12 від 17.08.2017 р. на суму 29909,62 грн., належним чином завірені копії яких містяться в матеріалах справи.

Крім того, сума боргу була частково сплачена платіжними дорученнями № 40834_4Р030/165 від 25.04.2017 р. на суму 101646,85 грн., № 40835_4Р030/166 від 25.04.2017 р. на суму 101646,85 грн.

Всього відповідачем погашено суму боргу в розмірі 378807,11 грн.

Позивач звертався до відповідача з письмовими претензіями:

№ 28-23/6115 на суму 104158,90 грн. (вимоги сплатити: 101646,85 грн. - заборгованості за рахунком № 55 від 31.01.2017р.; 1948,57 грн. - пені; 225,57 грн. - 3% річних).

№ 28-23/10387 на суму 7528,23 грн. (вимоги сплатити: 4315,92 грн. - пені; 2 744,46 грн. - інфляційних втрат; 467,85 грн. - 3% річних за несвоєчасну оплату рахунка №55 від 31.01.2017);

№ 28-23/10381 на суму 3013,29 грн. (вимоги сплатити: 1889,61 грн. - пені; 914,82 грн. - інфляційних втрат; 208,86грн. - 3% річних за несвоєчасну оплату рахунка №128 від 28.02.2017);

№ 28-23/10380 на суму 103820,99 грн. (вимоги сплатити: 101646,85 грн. -

заборгованості за рахунком № 154 від 31.03.2017; 1948,57 грн. - пені; 225,57 грн. - 3% річних за несвоєчасну оплату рахунка №154 від 31.03.2017)

Позивач зазначає, що з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, несплаченою залишилася сума основного боргу в розмірі 129427,14 грн., з якої сума 27780,29 грн. борг за рахунком № 275 від 30.04.2017 р. та сума 101646,85 грн. борг за рахунком № 304 від 31.05.2017 р.

Позовні вимоги ДП НАЕК Енергоатом в особі ВП Запорізька АЕС про стягнення з ПАТ Запоріжжяобленерго заборгованості за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7 від 01.01.2013 р. в сумі 129427,14 грн., пені в сумі 15753,86 грн., інфляційних втрат в сумі 5886,95 грн., 3 % річних в сумі 2000,94 грн., стали предметом судового розгляду у даній справі.

Згідно зі ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалося раніше, п. 7.4 Договору сторони обумовили, що оплата відповідачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача.

Оскільки судом встановлено та підтверджено представниками сторін в судовому засіданні, що відповідачем за період з січня 2017р. по травень 2017р. включно, оплата за отримані послуги була здійснена лише частково та сума заборгованості станом на день розгляду справи становить 129427,14 грн., тобто, відповідач свої зобовязання щодо своєчасної та повної оплати за отримані послуги виконав неналежним чином, то вимога позивача щодо стягнення несплаченої суми основної заборгованості в розмірі 129427,14 грн. є законною, обґрунтованою, документально підтвердженою, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України. Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобовязання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобовязання.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань розяснено, що сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги наведені вище приписи законодавства, представлені докази, а також розяснення, викладені у п. 1.12 Пленуму, відповідно до якого з огляду на вимоги ч.1 ст. 47 і ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Позивач просить стягнути з відповідача суму 2000,94 грн. - 3% річних (за рахунком № 55 за період з 28.02.2017 р. по 24.04.2017 р.; за рахунком № 128 за період з 31.03.2017 р. по 24.04.2017 р.; за рахунком № 154 за період з 30.04.2017 р. по 11.05.2017 р. та з 11.05.2017 р. по 19.06.2017 р.; за рахунком № 275 за період з 31.05.2017 р. по 19.06.2017 р., з 20.06.2017 р. по 19.07.2017 р., з 20.07.2017 р. по 16.08.2017 р., з 17.08.2017 р. по 12.09.2017 р.; за рахунком № 304 за період з 30.06.2017 р. по 12.09.2017 р.)

Враховуючи викладене, судом перевірено розрахунки позивача із урахуванням розяснень Пленуму, приписів законодавства та встановлено, що у них допущено помилки. Зокрема, при розрахунку 3% річних позивачем невірно визначено період їх нарахування за рахунком № 154, зокрема, період з 30.04.2017 р. по 11.05.2017 р. та з 11.05.2017 р. по 19.06.2017 р.

Розрахунок 3% річних перевірено судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство. При цьому, суд виходив з дати початку порушення грошового зобовязання, суми боргу, що існувала у спірний період, дат здійснених відповідачем оплат (дат здійснених зарахувань).

Суд відзначає, що вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню. Так, за заявлений позивачем період часу, належний до стягнення розмір суми 3% річних становить суму 2000,30 грн., а не суму 2000,94 грн., яку заявлено позивачем до стягнення. У звязку з цим, в решті позовної вимоги про стягнення 3% річних слід відмовити, як нарахованої та заявленої до стягнення необґрунтовано.

Вимога про стягнення втрат від інфляції також підлягає частковому задоволенню.

При цьому суд виходив з наступного:

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 р. № 14, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. № 62-97р.

Так, в зазначеному листі ВСУ від 03.04.1997р. № 62-97р. вказано, що при застосуванні індексу інфляції потрібно мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, тому умовно необхідно вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

В даному випадку, позивачем заявлено до стягнення суму 5886,95 грн. втрат від інфляції за період березень 2017 р. липень 2017 р.

Дослідивши розрахунок позивача, судом встановлено, що при його складанні позивачем не було враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, врахувавши приписи постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14, листа ВСУ від 03.04.1997р. № 62-97р., дати початку порушення грошового зобовязання, суми боргу, що існувала у спірний період, дат здійснених відповідачем оплат та самостійно визначеного позивачем періоду нарахування втрат від інфляції, вимога про стягнення інфляційних втрат задовольняється судом частково - в загальному розмірі 4268,60грн. В решті позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат слід відмовити, як нарахованої та заявленої до стягнення необґрунтовано.

Крім того, відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Разом з тим, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимога про стягнення пені заявлена позивачем на підставі п. 9.2.1 Договору, яким передбачено, що за внесення платежів, передбачених п. 4.1, Користувач сплачує Власнику мереж пеню у розмірі 0,1% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати (але не більш подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені).

Оскільки відповідачем не виконувались своєчасно та належним чином зобов'язання щодо оплати вартості отриманих за Договором послуг, позивачем нарахована до сплати пеня.

В даному випадку, факт порушення відповідачем умов Договору щодо строків оплати підтверджується матеріалами справи та відповідачем не заперечується.

З огляду на вищевикладене, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем строків оплати за Договором, умови Договору та приписи чинного законодавства, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача суми 15753,86 грн. пені заявлена позивачем обґрунтовано.

Разом з тим, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені до 1000,00 грн. та про розстрочення виконання рішення суду на 6 місяців.

Дане клопотання відповідач обґрунтовує тим, що на даний час відповідач знаходиться в край тяжкому фінансовому стані, та не має можливості виконати рішення суду, у зв'язку з відсутністю на поточних рахунках грошових коштів, арештом всіх поточних рахунків, наявної багатомільйонної заборгованості по заробітної платі та податкового боргу.

Відзначає, що на момент розгляду справи на підприємстві існує заборгованість по виплаті заробітної плати, яка станом на 01.06.2017р. складає 47,257 млн. грн. Також, станом на 17.07.2017р. у Товариства наявний податковий борг, який становить 146,1 млн. грн., що підтверджується відповідною Довідкою від 05.07.2017р. № 003-09/229.

Кредиторська заборгованість відповідача за роботи, послуги, ТМЦ (оперативна інформація) станом на 17.07.2017р. становить 70,8 млн. грн., що підтверджується відповідною Довідкою від 07.06.2017р. № 003-09/184.

З рахунків Товариства відбуваються списання на виконання платіжних вимог Державної виконавчої служби, та списання на виконання платіжних вимог Офісу великих платників податків ДФС сума списання яких за період грудень 2015р. - травень 2017р. становить 35 528 492,57 грн., з яких з рахунків відкритих для зарахування грошових коштів за послуги з приєднання споживачів до мереж ПАТ «Запоріжжяобленерго» сума списання з грудня 2015р. по 31.03.2017р. становить 2 310 878,63 грн., що негативно впливає на зобов'язання по договорам приєднання споживачів до мереж ПАТ «Запоріжжяобленерго», за невиконання яких на відповідача накладаються штрафи Антимонопольним комітетом України, що підтверджується Довідкою про суми списання грошових коштів з рахунків відкритих для зарахування грошових коштів за послуги з приєднання споживачів та роздруківкою з програмного комплексу САП.

Наголошує, що відповідач не може розраховувати на кошти, що надходять на його рахунки, оскільки на ці рахунки Постановою від 12.07.2016р. в межах відкритого за заявою ПАТ «Київсільелектро» виконавчого провадження №51242091 в межах суми 19 483 695,77 грн. та Постановою від 28.12.2016р. відкритого за заявою Державного підприємства «Енергоринок» виконавчого провадження №50684873 в межах суми 31 914 916,27 грн. накладено арешти.

Також, звертає увагу суду на те, що окрім першочергової виплати заробітної плати, Товариство має щомісячно проводити виплату інших обов'язкових платежів таких як платежі за придбання пального, сировини та матеріалів, оплату комунальних платежів, та послуг за спільне використання технологічних електричних мереж, тощо. Виплата обов'язкових платежів здійснюється виключно з поточних рахунків товариства. Наведене свідчить, що господарська діяльність відповідача фактично паралізована.

Основним показником надкритичної неплатоспроможності відповідача є систематична та довготривала відсутність грошових коштів на поточних рахунках, що фактично паралізувало ведення господарської діяльності відповідача. Така ситуація утворилась не з вини Товариства, а є наслідком дій регулятора в сфері електроенергетики - НКРЕКП, що вмотивовано низьким рівнем розрахунків з ДП «Енергоринок», у тому числі, в наслідок надання судами розстрочки виконання рішень боржникам ПАТ «Запоріжжяобленерго».

ОСОБА_3, що відповідач не може впливати, ані на перерахування коштів та їх обсяг, ані на встановлення алгоритму, та фактично залежить від прийнятих рішень НКРЕКП щодо встановлення або нульового відсотку відрахувань, або встановлення щодобових мільйонних відрахувань, при яких кошти на поточний рахунок Відповідача завідомо не надійдуть.

Зазначає, що баланс підприємства свідчить про тяжке фінансове становище, зменшення власного капіталу підприємства у 2016 році. У порівнянні із попереднім періодом 2015р. власний капітал ПАТ «Запоріжжяобленерго» зменшився на 5 відсотків (394847 тис. грн. - 376011 тис. грн.), що дорівнює 18 836 тис. грн.

У 2016 р. прибуток підприємства, порівняно з попереднім роком зменшився на 20367 тис. грн. (21352-985), тобто у 21,7 рази.

Фактори, які вплинули на отримання такого фінансового результату є відсутність валового прибутку і наявність валового збитку у розмірі 49 994 тис. грн. І все це незважаючи на збільшення чистого доходу від реалізації продукції на 1714101 тис. грн., що у 1,2 рази більше від отриманого доходу в 2015 році; збільшення інших операційних доходів, тобто доходів від отриманої діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції у 1,4 рази, що у грошовому еквіваленті складає більше на 31813 тис. грн.; збільшення інших фінансових доходів, тобто доходів отриманих від фінансових інвестицій на 80036 тис. грн., що в 8,8 разів більше від доходів за попередній рік.

За підсумками роботи ПАТ «Запоріжжяобленерго» у 2016р. коефіцієнт покриття складає 0,995 (що на 0,003 менш показника 2015р.). Чистий прибуток 985 тис. грн., що у 2 ніж показник 2015р.

Станом на 01.07.2017 р. дебіторська заборгованість споживачів Запорізької області за спожиту електричну енергію перед ПАТ «Запоріжжяобленерго» складає 1188064,3 тис. грн. в тому числі: юридичних осіб: 942362,5 тис, грн..; фізичних осіб: 245701,8 тис., грн.

В свою чергу, відповідач, зі свого боку, приймає всі можливі заходи до належного виконання договірних зобов'язань споживачів, оскільки здійснює всі можливі заходи спрямовані на погашення заборгованості, зокрема направляє претензії, звертається до суду з позовними заявами про стягнення заборгованості, здійснює обмеження або припинення електропостачання, бо повне відключення деяких споживачів може призвести до соціальної та технологічної катастрофи на території всієї Запорізької області.

Присутній у судовому засіданні представник позивача проти клопотання відповідача про зменшення пені та розстрочення судового рішення заперечив. ОСОБА_3, що ДП НАЕК Енергоатом в особі ВП Запорізька АЕС також перебуває у тяжкому фінансовому стані.

Статті 614 Цивільного кодексу України, 218 Господарського кодексу України передбачають, що особа за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності).

Частиною 3 ст. 551 ЦК України, встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічне положення міститься і в ст. 233 ГК України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Слід зазначити, що вирішуючи питання щодо стягнення неустойки суд враховує фактичні обставини справи, причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем та майновий стан сторін.

Отже, зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності у сфері постачання та реалізації енергоносіїв та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що здійснюють господарську діяльність в енергетичній галузі, неможливість самостійно впливати на своєчасність розрахунків за електричну енергію, приймаючи до уваги майновий стан обох сторін, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача частково і застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача до суми - 5000,00 грн.

За таких обставин, позовні вимоги задовольняються частково, в іншій частині позову слід відмовити.

При цьому, беручи до уваги всі обставини справи в їх сукупності, зокрема, тяжкий фінансово-економічний стан ПАТ «Запоріжжяобленерго» та значну дебіторську заборгованість, суд вважає за необхідне клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду на 6 місяців задовольнити і на підставі п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України розстрочити виконання судового рішення на шість місяців рівними частками.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми 2110,50 грн. судового збору.

Також, суд констатує наявність підстав для повернення позивачу із Державного бюджету суми 450,56 грн. судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України Про судовий збір.

Так, статтею 4 вказаного Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Зокрема, згідно ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01.01.2017 р. розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1600,00грн.

Судом розглядаються вимоги (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 153068,89 грн., тобто, предметом розгляду даної справи є вимога майнового характеру, за яку належить до сплати 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 2296,03 грн.

Згідно наявних в матеріалах справи платіжних доручень № 7820 від 20.06.2017 р. на суму 1854,71 грн. та № 10282 від 11.08.2017 р. на суму 863,32 грн., позивачем сплачено суму судового збору у загальному розмірі 2718,03 грн.

Судом встановлено, що ухвалою від 29.08.2017 р., на підставі п. 6 ст. 63 ГПК України позивачу була повернута заява (вих. 28-23/17619 від 28.09.2017 р.) про збільшення розміру позовних вимог без розгляду. При цьому, за вказаною заявою позивачем, платіжним дорученням № 10884 від 28.08.2017 р. було додатково сплачено суму 28,56 грн. судового збору.

Всього за даним позовом позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 2746,59 грн.

Статтею 7 Закону України Про судовий збір врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору, в тому числі визначено підстави такого повернення. Зокрема, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги.

Таким чином, із урахуванням заяви (вих. № 28-23/18132 від 04.09.2017 р.) позивача про зменшення розміру позовних вимог, факту повернення заяви (вих. 28-23/17619 від 28.08.2017 р.) про збільшення розміру позовних вимог без розгляду, ст. 7 Закону України Про судовий збір позивачу підлягає поверненню з державного бюджету судовий збір в загальній сумі 450,56 грн. (в т.ч. сума 422,00 грн. згідно платіжного доручення № 10282 від 11.08.2017 р. та сума 28,56 грн. згідно платіжного доручення № 10884 від 28.08.2017 р.).

Отже, позивачу підлягає повернення з державного бюджету сума судового збору в загальному розмірі 450,56 грн. (в т.ч. сума 422,00 грн. згідно платіжного доручення № 10282 від 11.08.2017 р. та сума 28,56 грн. згідно платіжного доручення № 10884 від 28.08.2017 р.)., про що слід видати ухвалу згідно ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір.

Заява позивача про повернення судового збору міститься в матеріалах справи.

Керуючись ст.ст. 49, ст.ст. 83 п. 6, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (адреса місцезнаходження: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14; поштова адреса: 69096, м. Запоріжжя, вул. Каховська, 26, , п/р № 09 в ПАТ «Сбербанк», МФО 320627) на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька АЕС (71504, м. Енергодар Запорізької області, вул. Промислова, 133, , ІПН 53, п/р № 1241 в ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320627) суму 129427 (сто двадцять девять тисяч чотириста двадцять сім) грн. 14 коп. основного боргу, суму 5000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп. пені, суму 4268 (чотири тисячі двісті шістдесят вісім) грн. 60 коп. втрат від інфляції, суму 2000 (дві тисячі) грн. 30 коп. трьох відсотків річних та суму 2110 (дві тисячі сто десять) грн. 51 коп. судового збору розстрочивши виконання рішення господарського суду Запорізької області № 908/1352/17 від 12.09.2017р. строком на 6 (шість) місяців, починаючи з вересня 2017р., зі сплатою рівними частинами по 23801 (двадцять три тисячі вісімсот одна) грн. 00 коп. щомісячно, останній місяць 23801 (двадцять три тисячі вісімсот одна) грн. 55 коп.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Видати ухвалу на повернення з державного бюджету України Державному підприємству Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька АЕС (71504, м. Енергодар Запорізької області, вул. Промислова, 133, , ІПН 53) суми 28 (двадцять вісім) грн. 56 коп. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення № 10884 від 28.08.2017 р. та суми 422 (чотириста двадцять дві) грн. 00 коп. судового збору сплаченого згідно платіжного доручення № 10282 від 11.08.2017 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 15.09.2017р.

Суддя М.В. Мірошниченко