РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2017Справа №910/9847/17

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліал-Інжиніринг»

про стягнення 78823,20 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_2 (представник за довіреністю);

від відповідача - Ільяшов Б.М. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов, з урахуванням прийнятої судом в порядку ст. 22 ГПК України заяви про збільшення позовних вимог, про стягнення заборгованості та санкцій за договорами поставки бетону та надання послуг автобетононасосу у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань за вказаними договорами зі здійснення оплати отриманих товарів та послуг.

Відповідач письмового відзиву на позов не подав, обґрунтованих заперечень проти позову не висловив.

Клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи судом відхилене, оскільки Відповідачем не обгрунтовано та не надано суду доказів існування передбачених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, і крім того, встановлений ст. 69 ГПК України строк вирішення спору закінчився, у тому числі з урахуванням його продовження за заявою сторони.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем, як суб'єктом господарювання, було замовлено, а Позивачем поставлено та виконано: послуги роботи автобетононасоса на суму 5500 грн. та товару «БСГ В15 П3 F50 (-5C) на суму 58650 грн., що підтверджується залученими до справи актом здачі-приймання робіт від 22.12.2016 та видатковою накладною від 22.12.2016 (копії додані до позову). Ці акт та накладна містять номенклатуру (асортимент) товару і послуг, їх кількість та ціну, підписи представників Відповідача та Позивача, скріплені їх печатками.

Отже, у відповідності з ч. 1 ст. 181 та ч. 2 ст. 265 ГК України, враховуючи пояснення представника Позивача, та відсутність доказів на їх спростування з боку Відповідача, що договір поставки (купівлі-продажу) і виконання робіт (надання послуг) у формі єдиного документу між сторонами не укладався, судом встановлено, що між сторонами був укладений договір поставки та виконання робіт у спрощений спосіб та у письмовій формі (акт і накладна) шляхом надання пропозиції товару і робіт та зустрічного прийняти поставленого товару і виконаних робіт.

Тобто, судом з вищенаведеного встановлено укладення між сторонами змішаного договору поставки і виконання робіт, який містить всі істотні умови господарського договору відповідно до ст. 180 ГК України - предмет (асортимент та кількість товару і робіт), ціну (вартість товару і вартість робіт) та строк (настав в момент підписання акту виконаних робіт та накладної при отриманні товару), та який Позивачем було виконано, а Відповідачем виконання прийнято без зауважень (підписані акті і накладна зауважень не містять).

Відсутність будь-якої з істотних чи усіх істотних умов Відповідачем перед судом не доведена.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Матеріали справи не містять доказів наявності у Відповідача претензій щодо якості та/або комплектності поставленого за накладною товару та виконаних і відображених у акті робіт, відтак усні твердження Відповідача про поставку товару неналежної якості є недоведеними (доказів на підтвердження не надано), тому, оскільки між сторонами не погоджувалися інші строки оплати, то відповідно до ст.ст. 692, 854 ЦК України, Відповідач повинен був оплатити зазначений у накладній товар та наведені у акті роботи наступного дня, після отримання товару та прийняття робіт, про що розписався у накладній та у акті, тому виставлення вимоги за ст. 530 ЦК України тут не обов'язкове (негайний строк оплати, оскільки сторонами не погоджено іншого, встановлений законом - ст.ст. 692 та 854 ЦК України).

Разом із цим, вимоги виставленої претензії від 03.03.2017 про погашення заборгованості за поставлений товар та послуги автобетононасосу, яка була надіслана поштою (докази залучені до справи), Відповідач також не задовольнив.

Відповідно до ст. 537 ЦК України, боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі, зокрема, відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання або ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку.

Неможливість оплати через необізнаність Відповідача з реквізитами для оплати Позивача перед судом не доведена, зокрема з огляду, що адреси та телефони обох сторін були вказані в накладній та у акті, тому Відповідач не був позбавлений права та можливості, як зобов'язана сторона, довідатись у Позивача реквізити для оплати, або скористатися наданим ст. 537 ЦК України правом виконати свій обов'язок шляхом внесення коштів у депозит нотаріуса. Доказів відмови Позивача у наданні реквізитів для оплати матеріали справи не містять, і так само не містять доказів внесення Відповідачем коштів на депозит нотаріуса.

Відповідач обставин, на які посилається Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростував.

Листом від 21.01.2017 Відповідач гарантував погашення заборгованості по рахунку від 22.12.2016 в сумі 64150 грн. за послуги автобетононасосу та за поставку товару, проте у зазначений у гарантійному листі строк кошти не сплатив.

Отже, у встановлений законом, ст.ст. 692 та 854 ЦК України, строк заборгованість Відповідачем погашена не була, та наявність у Відповідача вищевказаної заборгованості, яка не була погашена на час подання позову, та залишається непогашеною на даний час, Позивачем належним чином відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст.ст. 181, 193, 265 ГК України доведена, документально підтверджена і Відповідачем не спростована, натомість у матеріалах справи міститься гарантійний лист Відповідача, у якому він зобов'язався погасити заборгованість, однак докази погашення заборгованості у матеріалах справи відсутні.

Розрахунок заборгованості судом перевірено та визнано обґрунтованим і арифметично правильним; її розмір є доведеним залученими Позивачем до справи вищеописаними доказами, а також відсутністю їх спростування з боку Відповідача.

З огляду на наведене позовні вимоги про стягнення 64150 грн. заборгованості визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, Відповідач є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення втрат від інфляції та 3% річних за ст. 625 ЦК України.

Розрахунок втрат від інфляції та 3% річних судом також перевірено та визнано обґрунтованим і арифметично правильним (зокрема, оскільки розраховані Позивачем санкції не перевищують дозволені до стягнення згідно з законом), а їх розмір є доведеним залученими Позивачем до справи вищеописаними доказами, а також відсутністю їх спростування з боку Відповідача.

З огляду на наведене позовні вимоги про стягнення 4954,04 грн. втрат від інфляції та 1239,06 грн. 3% річних визнаються судом обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Натомість, з вимогами про стягнення 8480,10 грн. пені суд не погоджується, не вбачає підстав для задоволенні позову у цій частині та у вимозі про стягнення пені відмовляє, оскільки положення статей 546 та 547 ЦК України передбачають обов'язкове укладення правочину щодо забезпечення, в тому числі пенею як видом неустойки, виконання зобов'язань між сторонами у письмовій формі, а сторонами даного спору всупереч ст. 547 ЦК України не укладалось у письмові формі правочину щодо забезпечення виконання зобов'язань з оплати робіт пенею.

При цьому, статті 1 та 2 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» також вказують, що пеня за прострочення грошових зобов'язань встановлюється за згодою сторін, а її розмір, який повинен застосовуватись, не визначається даним законом, а натомість лише обмежується ним (подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня).

Отже, позовні вимоги визнаються судом частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Судовий збір за ст. 49 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліал-Інжиніринг» (м. Київ, вул. Каунаська, 13; ідентифікаційний код 38409227) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 64150 (шістдесят чотири тисячі сто п'ятдесят) грн. заборгованості, 4954 (чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят чотири) грн. 04 коп. втрат від інфляції, 1239 (одну тисячу двісті тридцять дев'ять) грн. 06 коп. 3% річних, а також 1427 (одну тисячу чотириста двадцять сім) грн. 87 коп. судового збору.

Видати наказ.

У іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.09.2017

Суддя Сташків Р.Б.