РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2017 Справа №910/6880/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "УКРНАФТА"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустрія феросплавів"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРБІЗНЕСКОНСАЛТ"

за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору

Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортні автоматизовані системи"

про визнання недійсним договору

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: Сєров Є.І. (дов. №10-541/д від 23.08.2017)

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

У судовому засіданні 13.09.2017 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

26.04.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "УКРНАФТА" (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустрія феросплавів" (надалі - відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРБІЗНЕСКОНСАЛТ" (надалі - відповідач 2) та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортні автоматизовані системи" (надалі - третя особа) про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, укладеного між відповідачами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2017 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/6880/17, залучено до справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортні автоматизовані системи", розгляд справи призначено на 13.09.2017 та зупинено провадження у справі для належного повідомлення відповідача 1 відповідно до Угоди про порядок вирішення спорів пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992.

31.08.2017 через відділ діловодства суду від Арбітражного суду міста Москви (Російська Федерація) надійшов лист з повідомленням про виконання доручення Господарського суду міста Києва щодо вручення ухвали про порушення провадження у справі №910/6880/17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2017 поновлено провадження у справі.

В судове засідання, призначене на 13.09.2017, з'явився представник позивача та надав поясненн в яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судове засідання, призначене на 06.09.2017, представники відповідачів та третьої особи не з'явилися, витребувані ухвалою суду документи не надіслали, причин не явки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи, були належним чином повідомлені.

Про належне та своєчасне повідомлення відповідача 2 про час та місце розгляду справи свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 01 9, відповідно до якого лист з ухвалою про порушення провадження у справі було отримано уповноваженим представником відповідача 2 23.05.2017.

Ухвали суду, позовна заява надсилались третій на юридичну адресу підприємства згідно відомостей єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (довідка з ЄДРПОУ наявна в матеріалах справи). Згідно з положеннями п. 3.6 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" від 18.09.1997 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 (2.04.2009)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб -учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідачі та третя особа були належним чином повідомлені, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі та третя особа повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.06.2013 між ПАТ «Укрнафта»(далі - Постачальник, позивач) та ТОВ «Індустрія Феросплавів» (далі - Покупець, відповідач 1) було укладено Контракт №180/2013 (далі - Контракт).

Згідно з п. 1.1 Контракту Постачальник зобов'явся поставити, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити феросплави (далі - Товар) на умовах попередньої оплати та надання рознарядки з зазначенням, серед іншого, вантажоотримувача та станції прикордонного переходу.

Відповідно до п. 3.6 Контракту сторони домовились, що Постачальник має право не починати відвантаження Товару з заводу-виробника до моменту надання Покупцем відповідної рознарядки для заповнення транспортних документів.

Відвантаження Товару зі станції відправлення здійснюється за наявності рознарядки Покупця по заповненню транспортних документів протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту зарахування попередньої оплати на рахунок постачальника на суму перерахованої попередньої оплати (п. 4.5 Контракту).

Пунктами 7 і 9 додатку (специфікації) №6 від 11.12.2013 до Контракту встановлено, що Вантажоотримувач визначається відповідно до рознарядки, наданої Покупцем, а строк відвантаження становить грудень 2013 - січень 2014, що буде підтверджуватись погодженим Сторонами графіком відвантаження.

Сторони Контракту передбачили, що датою виставлення претензій за Контрактом є дата поштового штемпелю держави відправлення на конверті або дата передання особисто з обов'язковою відміткою Постачальника (п. 6.4 Контракту).

21.01.2014 Покупець в порядку п. 4.1 Контракту здійснив попередню оплату Товару. Проте рознарядка в порядку п.п. 3.3 та 3.6 Контракту надано Постачальнику не була на дана.

Оскільки згідно з п. 3.6 Контракту Постачальник має право не починати відвантаження Товару з заводу-виробника до моменту надання Покупцем відповідної рознарядки для заповнення транспортних документів, Постачальник не починав відвантаження Товару на суму отриманої попередньої оплати.

Контракту діє в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим Контрактом (п. 9.2 Контракту).

Замість того, щоб надати Постачальнику рознарядку, Покупець направив Постачальнику претензію від 22.04.2014, в якій вимагав від Постачальника узгодити строки поставки Товару та відвантажити повний обсяг оплаченого Товару або ж здійснити повернення попередноьї.

Оскільки Покупцем не було надано заявку в порядку п. 3.3 Контракту, Постачальник не міг узгодити строки поставки Товару.

Відповідно до п. 4.9 Контракту у випадку непоставки товару на суму отриманої попередньої оплати Постачальник гарантує повернення цієї суми Покупцю на його поточний рахунок не пізніше 60-го дня від дати останньої здійсненої попередньої оплати за цим Контрактом і надання відповідної письмової вимоги Покупця.

У зв'язку з наведеним вище між Покупцем і Постачальником виник спір щодо повернення попередньої оплати, отриманої ПАТ «Укрнафта» в рамках виконання Контракту

01.08.2014 ТОВ «Індустрія феросплавів» та ТОВ «Транспортні автоматизовані системи» було укладено Договір поруки № 01-08-2014/1 (далі також - Договір Поруки).

Відповідно до п.п. 1.1, 2.1, 3.1, 4.1 Договору Поруки поручитель ТОВ «Транспортні автоматизовані системи» поручилось перед ТОВ «Індустрія феросплавів» за виконання обов'язків ПАТ «Укрнафта» за Контрактом в розмірі 10 000,00 доларів США, у тому числі щодо відшкодування основного боргу, щодо прострочення зобов'язань, щодо невиконання зобов'язань, щодо виплати 3% річних від простроченої суми боргу, а також суми боргу з урахуванням індексу інфляції, щодо виплати неустойки, щодо відшкодування понесених Кредитором збитків або упущеної вигоди.

21.10.2014 між ТОВ «Індустрія феросплавів» та ТОВ «Інтербізнесконсалт» (далі - відповідач 2) укладено Договір про відступлення права вимоги № 20/10/2014-1 (далі - Договір), відповідно до умов якого відповідач 1 відступив на користь відповідача 2 право вимоги за Контрактом та Договором Поруки та зобов'язався передати документи, що підтверджують право вимоги, зазначеного у п. 1.1, що підтверджується актом приймання-передачі документів (п.1.1 та п.3.1.1. Договору).

Також, пунктом 6.4. Договору сторони погодили, що разом з підписанням Договору сторони підписують письмові повідомлення ПАТ «Укрнафта» та поручителя ТОВ «Транспортні автоматизовані системи» про підписання Договору, а відповідач 2 зобов'язується направити зазначене повідомлення адресатам.

Про підписання Договору відступлення, за твердженням позивача, йому стало відомо лише з додатків до позову ТОВ «Інтербізнесконсалт», який ПАТ «Укрнафта» отримало 03.06.2015.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до норм статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В абзаці п'ятому п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі також - ПП ВСУ №9) зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Аналогічна позиція викладена в абз. 1 п. 2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11: якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Контракт, право вимоги за яким було відступлено за Договором Відступлення, містить арбітражне застереження, згідно з яким спори передаються для розгляду до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (п.7.2., п.7.3 Контракту).

У ч. 1 ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв'язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Отже, укладення арбітражної угоди не суперечить вимогам ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаям ділового обороту, вимогам розумності та справедливості. У преамбулі Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» зазначено, що «цей Закон виходить з визнання корисності арбітражу (третейського суду) як методу, що широко застосовується для вирішення спорів, які виникають у сфері міжнародної торгівлі», а Конституційний Суд України визнав, що одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду (рішення Конституційного Суду України від 24.02.2004 у справі N З-рп/2004 (справа про виконання рішень третейських судів); рішення Конституційного Суду України від 10.01.2008 № 1-рп/2008 (справа про завдання третейського суду)).

Відповідно, у ПАТ «Укрнафта» є законний інтерес розгляду будь-яких спорів за Контрактом або у зв'язку з ним в МКАС при ТПП України, який охороняється положеннями ч. 1 ст. 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

За твердженнями позивача, відповідачем 2 неправомірно було використано у розгляді господарської справи №910/21409/15 Договір відступлення з метою незаконного обходу арбітражної угоди, що міститься у Контракті.

З наведеного вбачається, що Договір відступлення було укладено сторонами з метою обходу арбітражної угоди, що міститься у Контракті, внаслідок чого було порушено зазначений охоронюваний законом інтерес позивача.

Згідно із ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевстановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що Договір про відступлення права вимоги № 20/10/2014-1 від 21.10.2014 є недійсним, як тикий, що не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підсумовуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "УКРНАФТА" в повному обсязі.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідачів в рівних частинах.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги № 20/10/2014-1 від 20.10.2014, укладений між ТОВ «Індустрія Феросплавів» (101000, Російська Федерація, м. Москва, вул. М'ясницька, буд. 30/1/2, будівля 2, кімната №4, державний реєстраційний номер 753) та ТОВ «Інтербізнесконсалт» (01103, м. Київ, Залізничне шосе, будинок 47, ).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Індустрія феросплавів" (101000, Російська Федерація, м. Москва, вул. М'ясницька, буд. 30/1/2, будівля 2, кімната №4, державний реєстраційний номер 753) на користь Публічного акціонерного товариства "УКРНАФТА" (04053, Україна, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5; Код ) 800 грн. 00 коп. судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю " Інтербізнесконсалт" (01103, м. Київ, Залізничне шосе, будинок 47, ) на користь Публічного акціонерного товариства "УКРНАФТА" (04053, Україна, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5; Код ) 800 грн. 00 коп. судового збору.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 20.09.2017

Суддя М.О. Лиськов