ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2017р. Справа № 917/966/17

за позовом Приватного підприємства "Агроспецпроект і Ко", 49000, АДРЕСА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ланнівський МТС", 39641, Полтавська область, Карлівський район, село Куми, вул.Горького, буд.1А

про стягнення 44718,28 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

Після виходу з нарадчої кімнати 31.08.2017р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Приватного підприємства "Агроспецпроект і Ко" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ланнівський МТС" 44718,28 грн. за видатковою накладною №АС-0000085 від 25.05.2015р.

Представник позивача на задоволенні позову наполягає з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує, посилаючись на його безпідставність. Зокрема у своєму відзиві зазначає, що заборгованість є значно меншою ніж заявлено позивачем, тільки на підставі Договору поставки №20150526 від 26.05.2015р. укладеного між ТОВ "Ланнівський МТС" та ПП "Агроспецпроект і Ко" .

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Позивач у позові посилається на те, що на підставі усної угоди Приватне підприємство "Агроспецпроект і Ко" поставив Товариству з обмеженою відповідальністю "Ланнівський МТС" продукцію на загальну суму 35 025,00грн. по видатковій накладній №АС-000085 від 25.05.2015р. За яку, за твердженням позивача, відповідач не розрахувався, внаслідок чого виникла заборгованість.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем направлялася відповідачу претензія від 13.12.2016р. з проханням у трьохденний строк розрахуватися за отриманий товар.

Оскільки відповідач продукцію не оплатив, позивач звернувся з даним позовом про стягнення з відповідача 35 025,00грн. заборгованості за поставлений товар.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 7600,42грн. інфляційних та 2092,86грн. 3 % річних.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Підстава позову - це фактичні обставини на яких ґрунтується вимога позивача.

Предметом позову, як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного законом інтересу , є спосіб захисту цього права чи інтересу.

Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов, зокрема факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до позовної заяви матеріалів підставою для стягнення заборгованості позивач зазначає, що відповідачем не виконано свої грошові зобов"язання за усним договором купівлі-продажу товару.

В підтвердження заборгованості позивач посилається на видаткову накладну №АС-0000085 від 25.05.2015р та рахунок-фактури №АС-0000085 від 25.05.2015р, які додано до матеріалів справи.

При дослідженні наданої до матеріалів справи видаткової накладної (на яку позивач посилається, як на підставу існування заборгованості) судом встановлено, що товар по даній накладній був наданий на зберігання, що відображено в самій видатковій накладній № АС-0000085 від 25.05.2015р.

Крім цього, суд встановив, що позивачем доказів, передбачених чинним законодавством України, які б могли підтвердити факт купівлі-продажу або поставки товару, а не надання його на зберігання відповідачу, до матеріалів справи не долучено.

Таким чином позивач безпідставно застосовує положення ст.655 ЦК України.

Відносини, повязані з укладенням, виконанням і розірванням договорів зберігання регулюються Главою 66 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною 1 ст. 937 Цивільного кодексу України, передбачено, що Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання.

Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Докази звернення позивача з вимогою про повернення речей, переданих на зберігання, до відповідача відсутні.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності зі ст.43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили (Постанова Пленуму ВГСУ №6 "Про судове рішення" від 23.03.2012р.).

Як зазначається в частині першій ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи наведені вище обставини, суд прийшов до висновку, що позивачем належним чином не доведений та документально не підтверджений факт наявності заборгованості відповідача.

Мотиви відзиву на позов при винесенні рішення не враховуються судом, оскільки не пов"язані з предметом спору.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, матеріалами справи не підтверджені та задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що вимоги про стягнення інфляційних та 3% річних безпосередньо пов'язані та витікають з вимог щодо стягнення основного боргу, дані вимоги також слід відхилити, оскільки підстави для їх нарахування відсутні.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 82-84 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_2 рішення складено 05.09.2017року

Суддя Гетя Н.Г.