РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2017Справа № 910/12951/17

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська металургійна компанія"

до Публічного акціонерного товариства "Родовід банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про звільнення майна з-під арешту

Представники сторін:

від позивача: Онищенко С.В. - представник за довіреністю

від відповідача: Новосад Т.О. - представник за довіреністю

від третьої особи: Гаврилів А.В. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03.08.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська металургійна компанія" з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Родовід банк" за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про звільнення майна з-під арешту, а саме нежитлове приміщення, група нежитлових приміщень № 23 (16-17 поверх) (в літ. Н) за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 214,4 кв. м.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2017 порушено провадження у справі № 910/12951/17, залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, та розгляд справи призначено на 28.08.2017.

28.08.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2017, у зв'язку із неявкою в судове засідання представника третьої особи, керуючись статтями 77, 86 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 14.09.2017.

29.08.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (третя особа) надійшов лист, в якому повідомляється, що виконавче провадження № 27329980 знаходиться на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2017 замінено Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві як помилково залучену третю особу до участі у справі на належну - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, розгляд справи призначено на 14.09.2017.

12.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

13.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення до позовної заяви та документи для долучення до матеріалів справи.

14.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи письмових доказів.

У судове засідання 14.09.2017 з'явились представники сторін та третьої особи та надали пояснення по суті справи.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення, відповідно до яких заперечує проти заявлених позовних вимог та просить суд відмовити позивачу в задоволені позову.

У судовому засіданні 14.09.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

26.12.2012 між Публічним акціонерним товариством "Родовід Банк" (далі - відповідач, первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська металургійна компанія" (далі - позивач, новий кредитор) було укладено договір № 4В відступлення прав вимоги за кредитним договором № 15.3/СК-172.07.2 від 27.04.2007, відповідно до умов якого первісний кредитор зобов'язався відступити права вимоги, а новий кредитор зобов'язався прийняти та оплатити права вимоги за кредитним договором № 15.3/СК-172.07.2 від 27.04.2007 укладеним між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством "Родовід Банк" з урахуванням договорів про внесення змін до кредитного договору № 1 від 03.05.2007, № 2 від 09.07.2009, № 3 від 09.07.2009.Станом на дату укладення цього договору основна сума заборгованості за кредитним договором становить 13 009 088 грн 33 коп.

Відповідно до пункту 2.2 договору відступлення права вимоги за кредитним договором переходить від первісного кредитора до нового кредитора в день виконання новим кредитором зобов'язань зі сплати грошових коштів відповідно до умов пункту 3.2 цього договору дата відступлення).

27.04.2007 між ОСОБА_6 (іпотекодавець за договором) та Публічним акціонерним товариством "Родовід Банк" (іпотекодержатель за договором) укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко В.М., та зареєстровано в реєстрі за номером 829 (далі - договір іпотеки), відповідно до якого іпотекодавець виступив майновим поручителем позичальника за кредитним договором № 15.3/СК-172.07.2 від 27.04.2007 - ОСОБА_5 та для забезпечення виконання в повному обсязі позичальника перед іпотекодержателем за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитами та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості за Кредитним договором, далі - "основне зобов'язання", та цим договором, передає в іпотеку іпотекодержателю належні йому на праві власності група нежилих приміщень № 23 (16-17 поверх), які зазначені на плані під літерою "Н", загальною площею 214,40 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, далі - "предмет іпотеки", "нерухоме майно".

В подальшому, сторонами було внесено зміни до договору іпотеки шляхом укладення відповідних договорів.

27.12.2012 між Публічним акціонерним товариством "Родовід Банк" (далі - відповідач, первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська металургійна компанія" (далі - позивач, новий кредитор) було укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки (далі - договір про відступлення) посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрієвською С.В., та зареєстровано в реєстрі за номером 757, відповідно до умов якого первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю, а новий іпотекодержатель приймає права за договором іпотеки б/н від 27.04.2007, укладеним між ОСОБА_9 (іпотекодавець) та Публічним акціонерним товариством "Родовід Банк" в забезпечення виконання ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором № 15.3/СК-172.07.2 від 27.04.2007, укладеним з Публічним акціонерним товариством "Родовід Банк" з урахуванням договорів про внесення змін до кредитного договору № 1 від 03.05.2007, № 2 від 09.07.2009, № 3 від 09.07.2009

Пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 статті 513 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 92121 від 22.01.2013, 14.01.2013 відбулась державна реєстрація права власності позивача на нежитлове приміщення (група нежилих приміщень) № 23 (16-17 поверх) (в літ. Н), загальна площа 255,5 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1, приміщення 23 на підставі договору іпотеки, серія та номер 829 від 27.04.2007, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього та договору про відступлення прав за договором поруки, серія та номер 757від 27.12.2012.

Крім того, 26.12.2012 між позивачем та відповідачем було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 5В за кредитним договором № 77.2/СК-253.07.2 від 11.07.2007, позивальником за яким є ОСОБА_9 В подальшому, 26.09.2013 позивач і відповідач розірвали договір № 5-В відступлення прав вимоги за кредитним договором № 77.2/СК-253.07.2 від 11.07.2007.

Позивач зазначає суду про те, що відповідач повідомив про наявність виконавчого провадження № 27329980 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2047/10, виданого 27.05.2011 Обухівським районним судом Київської області. 27.01.2012 постановою Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на групу нежитлових приміщень №23 площею 214,4 кв.м. по АДРЕСА_1, про що 11.02.2014 внесено відомості про обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За вказаною постановою про арешт майна, боржником є ОСОБА_9, а стягувачем є Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк".

Як зазначено в Постанові про арешт майна підставою для відкриття виконавчого провадження був Виконавчий лист № 2-2047/10 виданий 27.05.2011 Обухівським районним судом Київської області. Сума стягнення 45 390 361 грн 97 коп. та судові витрати 2790 грн 00 коп.

Позивач знайшов в Єдиному державному реєстру судових рішень рішення від 10 грудня 2010 року Обухівського районного суду Київської області по справі №2- 2047/10 та Рішень Апеляційного суд Київської області від 21.02.2011 року у справі № 22-ц-1787/11 яким стягнуто з ОСОБА_9 користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" заборгованість за кредитним договором 77.2/СК-253.07.2 від 11.07.2007 в сумі 45 390 361 грн 97 коп. та судові витрати по справі у розмірі 2790 грн 00 коп.

У згаданій Постанові про арешт майна, третьою особою було накладено помилково арешт на майно позивача, а саме на нежитлове приміщення, група нежитлових приміщень № 23 (16-17 поверх) (в літ. Н) загальною площею 214,4 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна №, оскільки майно на яке накладено арешт, на думку позивача, є його власністю.

Отже, позивач вважає, що вищезазначена постанова про арешт майна, в частині накладання арешту на нежитлове приміщення, група нежитлових приміщень № 23 (16- 17 поверх) (в літ. Н) загальною площею 214,4 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № була винесена неправомірно та є такою, що суперечить вимогам законодавства України.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 статті 316 та частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з астиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини 1 - 2 статті 321 Цивільного кодексу України)

Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було правомірно набуто право власності на об'єкт нерухомості, а саме: на нежитлове приміщення, група нежитлових приміщень № 23 (16- 17 поверх) (в літ. Н) загальною площею 214,4 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що випливає із договору іпотеки від 27.04.2007, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко В.М., та зареєстровано в реєстрі за номером 829, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього та договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 27.12.2012, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрієвською С.В., та зареєстровано в реєстрі за номером 757

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на дату відкриття виконавчого провадження № 27329980) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з частиною 1 та пунктом 3 частини 2 статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на дату винесення постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

При цьому, слід зазначити, що постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 09.12.2013 було накладено арешт на майно (нежитлове приміщення, група нежитлових приміщень № 23 (16- 17 поверх) (в літ. Н) загальною площею 214,4 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № ), що на думку державного виконавця належало на праві власності боржнику - ОСОБА_9.

Проте, як було встановлено судом вище, вказана нерухомість, а саме: нежитлове приміщення, група нежитлових приміщень № 23 (16- 17 поверх) (в літ. Н) загальною площею 214,4 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № на праві власності належить позивачу, а його арешт обмежує позивача у правах володіння, користування та розпорядження власністю.

З огляду на вищенаведене, суд погоджується з доводами позивача щодо того, що державним виконавцем було помилково винесено постанову про арешт майна, а саме: нежитлового приміщення, група нежитлових приміщень № 23 (16- 17 поверх) (в літ. Н) загальною площею 214,4 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № та помилково визначено його реального власника.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи рекомендації, викладені у пунктах 2.1., 2.2., 2.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 N 18, згідно з частиною другою статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 Господарського процесуального кодексу України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Відповідачем не було надано суду жодного належного та допустимого доказу на спростування доводів позивача.

Враховуючи вищевикладене, заявлені позивачем вимоги щодо звільнення майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Українська металургійна компанія", з-під арешту накладеного постановою Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 27.01.2012, визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Звільнити з-під арешту майно, що належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Українська металургійна компанія." (61001, Харківська обл., місто Харків, вулиця Плеханівська, будинок 4-А, ідентифікаційний код 30513086), накладеного постановою Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт № 27329980 від 27.01.2012, а саме: нежитлове приміщення, група нежитлових приміщень № 23 (16-17 поверх) (в літ.Н) загальною площею 214,4 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна №

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" (04136, місто Київ, вулиця Північно-Сирецька, будинок 1-3, ідентифікаційний код 14349442) та користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська металургійна компанія." (61001, Харківська обл., місто Харків, вулиця Плеханівська, будинок 4-А, ідентифікаційний код 30513086) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 19.09.2017

Суддя Н.Б. Плотницька