ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2017 року Справа № 912/609/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача) Кузнецової І.Л.,
суддів Орєшкіної Е.В., Подобєда І.М.,
секретар судового засідання: Мацекос І.М.,
за участю представників:
від позивача: Лагно А.А.- представник, довіреність № 71 від 05.07.2017 р.,
від відповідача: не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,
від третьої особи: Осипенко Д.Г.- представник, довіреність № 530 від 06.02.2017 р.,
розглянувши апеляційну скаргу військової частини - польової пошти НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на рішення господарського суду Кіровоградської області від 11.04.2017р. у справі №912/609/17
за позовом військової частини - польової пошти НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), м.Кривий Ріг
до приватного навчально-курсового комбінату "Водій", м.Світловодськ, Кіровоградська область
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача квартирно - експлуатаційного відділу м. Дніпро
про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:
- рішенням господарського суду Кіровоградської області від 11.04.2017р. у справі №912/609/17 (суддя Шевчук О.Б.) військовій частині - польовій пошті НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) відмовлено в задоволенні позову, з урахуванням уточненої позовної заяви від 15.03.2017р. №1236, про визнання недійсним договору про спільний обробіток землі №1/2 від 01.02.2014р., укладеного нею з приватним навчально - курсовим комбінатом (далі- ПНКК)"Водій";
- приймаючи рішення, господарський суд виходив відсутності у військової частини підстав для укладення договору внаслідок того, що остання не являється користувачем земельної ділянки, яка залучена з метою спільного обробітку за оспорюваним договором, а також з обставин стосовно спливу позовної давності для звернення військової частини з позовом по даній справі, оскільки таке звернення здійснено 20.02.2017р.;
- не погодившись з прийнятим рішенням, військова частина - польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) подала апеляційну скаргу, в якій просить прийняти додаткові докази щодо поважності причин пропуску строків позовної давності та рішення господарського суду змінити в частині відмови в задоволенні позовних вимог із застосуванням строків позовної давності;
- у поданій скарзі йдеться про те, що порушене право позивача залишилося не захищеним, про те, що позивачу не було надано часу для пред`явлення суду доказів поважності причин пропуску строку для звернення з позовом, у зв`язку з чим, на підставі ст.101 Господарського процесуального кодексу України надаються додаткові докази щодо такої поважності, про чітке зазначення в позовній заяві обставин стосовно дослідження нормативної бази з укладення спірного договору саме під час фінансового аудиту, який було проведено Південним територіальним управлінням внутрішнього аудиту та фінансового контролю, про те, що за наслідками цього аудиту було встановлено порушення норм чинного законодавства і позивач дізнався про порушення свого права 16.05.2016р., про те, що колишнім командиром військової частини Тарнавським О.Г. протягом 2014 року одноособово укладені договір про спільний обробіток землі та додаткові угоди до нього з комерційними структурами та в порушення вимог абз.3 п.3.1.3 наказу Міністерства оборони України від 16.07.1997р. №300 "Про затвердження положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України" без погодження з начальником фінансово-економічної служби та помічника командира з правової роботи, про те, що будь-які дії командира військової частини, не уповноваженого на вчинення правочину по використанню земельної ділянки іспитового полігону спільно з комерційною структурою не можуть бути розцінені як схвалення відповідного правочину, а також про те, що нинішній командир військової частини, який прийняв посаду 08.04.2015р. з правом першого підпису належним чином захистити право військової частини не міг у зв`язку з безпосереднім виконанням ним бойового завдання в зоні проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей;
- відповідач вважає рішення господарського суду обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що за весь час розгляду справи позивач не звертався до суду з заявою про поновлення строку позовної давності, на те, що доводи позивача стосовно поважності причин пропуску строку позовної давності спростовуються витягом з наказу командира військової частини від 07.01.2017р., виданого в межах строку позовної давності для звернення до суду щодо спірного договору, претензією від 25.11.2016р. №5937, складеною позивачем в межах строку позовної давності, а також тим, що за відсутності командира військової частини його обов`язки по представництву юридичної особи здійснює тимчасово виконуючий обов`язки командира, на те, що для юридичної особи, як сторони правочину, днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину, про те, що під час проведення аудиту та фінансового контролю про наявність порушень при укладення спірного договору дізналося саме управління внутрішнього аудиту, а не позивач, який вчинив це порушення, жодних порушень з боку відповідача аудитом не виявлено, а також на те, що наказ Міністерства оборони України від 16.07.1997р. №300, на який посилається позивач в апеляційній скарзі, передбачає узгодження укладення договорів, пов`язаних з витрачанням коштів, а спірним договором передбачено поповнення державного бюджету і вказана норма наказу не може бути застосована до наявних правовідносин;
- представник відповідача в судове засідання не з"явився, на адресу апеляційного суду відповідачем направлено клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю забезпечення явки представника комбінату в судове засідання;
- третя особа вимоги апеляційної карги підтримує та вказує при цьому на те, що земельна ділянка, яка залучена позивачем до спільної діяльності ніколи не перебувала та не перебуває у постійному користуванні військової частини, командир військової частини не мав повноважень по укладенню угод стосовно ведення сумісної діяльності по обробці земельної ділянки та не з ким не погоджував укладення спірного договору.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, у тому числі, і в попередніх засіданнях, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в силу наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2014р. військовою частиною НОМЕР_2 в особі командира частини підполковника Тарнавського О.Г., який діяв на підставі Законів України "Про господарську діяльність у Збройних силах України", "Про використання діяльності земель оборони" та свідоцтва про реєстрацію частини як суб`єкта господарської діяльності, виданого Департаментом фінансів Міністерства оборони України від 26.10.2013 №74 (стороною 1) та ПНКК "Водій" в особі директора Шульги М.В., який діяв на підставі статуту комбінату (стороною 2) укладено договір про спільний обробіток землі №1/2.
Відповідно до п.1.1 вказаного договору сторони домовились про спільну діяльність і співробітництво без утворення юридичної особи з використанням земель, які надані стороні 1 в безстрокове користування та можливостей сторони 2 спільно діяти для досягнення загальних цілей, а саме: вирощування зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва, збирання, зберігання та їх подальша реалізація.
Згідно з п.3.1 договору сторона 1 зобов`язується, зокрема, залучити до спільної обробки, що буде проводитися разом зі стороною 2 земельні ділянки, які надані стороні 1 в безстрокове користування, згідно з Державним актом від 1980р. серія Б№009798 площею 350га, терміном на 1 (один) сільськогосподарський рік.
П.6.1 договору визначено, що внесок сторони 1 вартість права обробки земельних ділянок загальною площею 350га, згідно з актом обміру земельної ділянки, який є невід`ємною частиною договору, а також ділова репутація та ділові зв`язки та складає 360грн. за 1 га.
Відповідно до п.6.2 договору внесок сторони 2 грошові кошти, паливно-мастильні матеріали, обробка ґрунтів, сівба, посадка, внесення добрив та засобів захисту рослин, всі необхідні дії щодо вирощування сільськогосподарських культур, а також професійні знання, навички та вміння, ділова репутація та ділові зв`язки, інше, що встановлюють сторони по закінченню сільськогосподарського року.
Згідно з п.п.12.1, 12.2 договору останній вважається укладеним і набирає чинності з моменту укладання. Цей договір укладений строком на 1 (один) сільськогосподарський рік, але не пізніше 1 листопада поточного року.
Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.
18.07.2014р. сторони підписали додаткову угоду №40 до договору, за умовами якої земельні ділянки для спільної обробки залучаються сторонами строком на п`ять сільськогосподарських років з 10.10.2014р., тобто до кінця 2020 сільськогосподарського року з урахуванням всіх положень договору.
Матеріали справи свідчать також і про те, що Південним територіальним управлінням внутрішнього аудиту та фінансового контролю відповідного департаменту Міністерства оборони України проведено фінансовий аудит та аудит відповідності військової частини НОМЕР_2 за період з 01.06.2015 по 15.02.2016р.р..
За результатами проведеного аудиту 16.05.2016р. управлінням складено звіт №234/3/1/44/аз.
Відповідно до вказаного звіту дослідженням під час аудиту було охоплено, у тому числі, договір № 1/2 від 01.02.2014р. з додатковими угодами, укладений військовою частиною з ПНКК"Водій", на підставі якого залучено до використання 144.4га землі; Державний акт Б №009798 від 1980р., виданий на КЕЧ Криворізького району, правонаступником розформованої КЕЧ визначено КЕВ м.Дніпропетровська, у зв`язку з чим, лише КЕВ м.Дніпропетровська, як землекористувачу, надано право самостійно господарювати на вказаній земельній ділянці полігону (землі оборони) та відповідно до свідоцтва про реєстрацію, як суб`єкту господарювання, надано право укладати договори на вирощування зернових та технічних культур; колишнім командиром військової частини НОМЕР_3 полковником ОСОБА_1 протягом 2014 року укладалися договори та додаткові угоди про спільний обробіток землі з комерційними структурами з порушенням вимог Земельного кодексу України (оскільки військова частина не мала законних прав землекористувача). Крім того, в порушення вимог абз.16 п.п.3.3.2 та п.7.8 Положення №590 зазначені договори укладені (підписані) колишнім командиром військової частини одноособово, без погодження помічника командира начальника фінансово-економічної служби та помічника командира з правової роботи.
Викладені обставини слугували визначальними для звернення військової частини до господарського суду з позовом, а в подальшому з уточненою позовною заявою про визнання недійсним договору про спільний обробіток землі №1/2 від 01.02.2014р..
Ст.1130 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.
Відповідно до ст.1132 Кодексу за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.
Ч.1 ст.1133 Кодексу встановлено, що вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки.
Згідно з ч.1 ст.1134 Кодексу внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.
Відповідно до ст.92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою ? це право володіння та користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Отже, право постійного користування земельною ділянкою здійснюється шляхом реалізації таких правомочностей як володіння і користування. Правомочності по розпорядженню земельними ділянками відсутні.
Відповідно до ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власнику цього майна і лише власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
На підставі ст.14 Закону України "Про Збройні Сили України" Збройні Сили України можуть здійснювати господарську діяльність згідно із законом. Земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.
Ст.77 Земельного кодексу України передбачено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про використання земель оборони" військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування.
З матеріалів справи вбачається, що згідно з Державним актом Б №009798 від 1980р., виданим виконавчим комітетом Широківської районної ради народних депутатів Дніпропетровської області квартирно - експлуатаційній частині Криворізького району, за останньою закріплюється в безстрокове і безплатне землекористування 9819,7га землі. Земля надана для випробувального полігону.
З урахуванням викладеного, лише КЕВ м.Дніпропетровська, як землекористувачу, надано право самостійно господарювати на вищевказаній земельній ділянці полігону (землі оборони) та відповідно до свідоцтва про реєстрацію, як суб"єкту господарювання, надано право укладати договори на вирощування зернових та технічних культур.
Між тим, військовою частиною НОМЕР_2 до використання з метою спільної обробки за спірним договором залучена земельна ділянка у межах, встановлених вказаним вище Державним актом на право користування землею.
Станом на момент укладення оспорюваного договору військова частина не була землекористувачем відповідної земельної ділянки, що свідчить про відсутність у неї підстав для укладення цього договору.
Згідно з ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.203 Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
З огляду на викладене господарським судом зроблено правильний висновок про те, що договір про спільний обробіток землі №1/2 від 01.02.2014р. суперечить вимогам ст.ст.1132-1134 Цивільного кодексу України та вимогам ч.1 ст.4 Закону України "Про використання земель оброни" в частині залучення для спільного обробітку з відповідачем земельних ділянок, на які у військової частини відсутнє право постійного користування, у зв`язку з чим, такий договір підлягає визнанню недійсним.
Між тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарський суд послався на те, що позивач звернувся до господарського суду 20.02.2017р. з позовною заявою, яка датована 16.02.2017р., на те, що укладаючи спірний договір вже 01.02.2014р., позивач повинен був знати про те, що він не має права укладати договір про спільний обробіток землі, землекористувачем якої є інша особа, а також на те, що станом на день звернення позивача з даним позовом позовна давність, відлік якої розпочинається з 01.02.2014р. сплила.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з вищенаведеними висновками господарського суду, оскільки вважає ці висновки зробленими всупереч положенням ст.43 Господарського процесуального кодексу України без ґрунтовного дослідження обставин справи та при неправильному застосуванні норм матеріального права.
Так, відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ст.256 Кодексу позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За приписами ст.257 Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч.1 ст.261 Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Ч.ч.3, 4 ст.267 Кодексу передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Під час аудиту Південним територіальним управлінням департаменту Міністерства оборони України військової частини НОМЕР_2 проведено обстеження та контрольний обмір земельних ділянок, залучених під спільну діяльність та встановлено, що згідно з формою 405 за військовою частиною закріплені земельні ділянки: військове містечко №43, №48 Дніпропетровська обл., Широківський район, Зеленобалківська селищна рада загальною площею 5796.3га. Земельні ділянки знаходяться в межах Державного акту Б №009798, виданого КЕЧ Криворізького району у 1980 році на загальну площу 9819.7га.
Отже, саме встановлення проведеним фінансовим аудитом при контрольному обмірі земельних ділянок обставин щодо дислокації військової частини, закріплення за нею земельних ділянок, які знаходяться в межах Державного акту, виданого третій особі стало підставою для звернення військової частини з позовом до господарського суду про визнання недійсним договору про спільний обробіток цих земельних ділянок.
Тобто право на звернення з цим позовом до суду та початок перебігу строку позовної давності, у межах якого військова частина звернулася до господарського суду, розпочався 17.05.2016р., а військова частина звернулася до суду з цим позовом 20.02.2017р..
Таким чином, військовою частиною не пропущено строк, встановлений ст.257 Цивільного кодексу України.
З огляду на викладене позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
У цьому зв`язку рішення господарського суду слід скасувати внаслідок прийняття його при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та при неправильному застосуванні норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги не впливають на юридичну оцінку вищезазначених фактичних обставин справи.
Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.
Так, в абз.2.п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). Неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 Господарського процесуального кодексу України).
Щодо досліджуваної справи, то відповідачем не доведені обставини неможливості розгляду справи без участі представника комбінату.

Керуючись ст. ст.101- 105 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
- рішення господарського суду Кіровоградської області від 11.04.2017р. у справі №912/609/17 скасувати;
- прийняти нове рішення;
- позов задовольнити;
- визнати недійсним договір про спільний обробіток землі №1/2 від 01.02.2014р., укладений військовою частиною НОМЕР_2 , м.Кривий Ріг Дніпропетровської області та приватним навчально-курсовим комбінатом "Водій", м.Світловодськ Кіровоградської області;
- стягнути з приватного навчально-курсового комбінату "Водій" на користь військової частини НОМЕР_2 1600грн. витрат на оплату судового збору за подання позовної заяви, видати наказ;
- стягнути з приватного навчально-курсового комбінату "Водій" на користь військової частини НОМЕР_2 1760грн. судового збору за апеляційною скаргою, видати наказ;
- видачу наказів доручити господарському суду Кіровоградської області

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Е.В.Орєшкіна

Суддя І.М.Подобєд

Повна постанова складена 12.09.2017р.