ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"12" вересня 2017 р. № 903/524/17

Суддя господарського суду Волинської області Бондарєв С.В., розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька Транспортна Компанія"

до відповідача: Державного підприємства "Маневицьке лісове господарство"

про стягнення 38 576,31грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1-дов. №6/2016 від 04.10.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2-договір №10-о/15 від 18.04.2015р.

Суть спору: Позивач- Товариство з обмеженою відповідальністю "Галицька Транспортна Компанія"-звернувся до господарського суду з позовом до відповідача- Державного підприємства "Маневицьке лісове господарство"-про стягнення 38 576,31грн., в тому числі 28 309грн. - боргу за отримані послуги з організації перевезень вантажу згідно договору №138/2014 про організацію перевезень вантажів від 19.12.2014р., 3 987,17 грн. - пені за прострочення виконання грошового зобов'язання по оплаті отриманих послуг згідно п. 4.4. договору за період з 01.10.2016р. по 31.03.2017р., 5 661,80грн.-штрафу в розмірі 20% від вартості перевезення згідно п. 4.5. договору, 618,34грн. -3% річних за період з 01.10.2016р. по 31.03.2017р. згідно ч.2 ст. 625 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань по оплаті отриманих послуг з організації перевезень вантажу у встановлені договором №138/2014 про організацію перевезень вантажів від 19.12.2014р. строки.

Ухвалою суду від 04.07.2017р. порушено провадження по справі та призначено її до розгляду на 30.08.2017р. на 11:00год.

Представник позивача в судовому засіданні 30.08.2017р. звернувся до суду з заявою б/н від 30.08.2017р. (вх.№01-66/156/17), в якій просив суд, у зв'язку з домовленістю сторін щодо укладення мирової угоди у даній справі продовжити строк розгляду справи та відкласти розгляд спору.

Долучив до матеріалів справи лист №1173 від 15.08.2017р., копії довіреності від 04.10.2016р. №6/2016 та статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька Транспортна Компанія" (нова редакція), який затверджений Протоколом загальних зборів учасників ТзОВ "Галицька Транспортна Компанія" №8 від 13.07.2017р.

Представник відповідача в судовому засіданні 30.08.2017р. підтримав подане представником позивача клопотання про продовження строку розгляду справи та відкладення розгляд спору для надання часу на укладення мирової угоди.

Ухвалою суду від 30.08.2017р. з метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин по справі, зважаючи на необхідність витребування додаткових доказів по справі, як винятковий випадок, продовжено строк розгляду справи та відкладено розгляд спору.

Зобов'язано сторін представити суду: позивача-оригінали, долучених до позову доказів; додаткові докази надання послуг з організації з перевезення вантажу; додаткові пояснення за що саме нарахований штраф, яка вартість перевезення; додаткові пояснення щодо періоду нарахування пені та з зазначеної суми; матеріали щодо укладення мирової угоди; відповідача-письмові пояснення (обґрунтовані доводи та заперечення) по суті позовних вимог; статут; докази надання послуг; матеріали щодо укладення мирової угоди.

В судовому засіданні 12.09.2017р. представники сторін звернулися до суду з заявою б/н від 12.09.2017р. (вх.№01-73/40/17 від 12.09.2017р.), в якій у зв'язку із добровільним врегулюванням спору у даній справі та укладенням між сторонами мирової угоди, просили суд затвердити мирову угоду від 08.09.2017р., підписану зі сторони позивача-Генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька Транспортна Компанія" ОСОБА_3, зі сторони відповідача-представником Державного підприємства "Маневицьке лісове господарство" ОСОБА_2, в межах повноважень, визначених договором №10-о/15 про надання правової допомоги від 18.04.2015р., та просили припинити провадження у справі відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 80 Господарсько-процесуального кодексу України.

Сторони просили суд затвердити мирову угоду наступного змісту:

"Мирова угода

м. Луцьк 08 вересня 2017 року

Товариство з обмеженою відповідальністю "Галицька Транспортна Компанія", надалі кредитор, в особі генерального директора ОСОБА_3, яка діє на підставі статуту, та Державне підприємство "Маневицьке лісове господарство", надалі боржник, в особі адвоката ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання правової допомоги №10-о/15 від 18 квітня 2015 року, уклали цю мирову угоду у справі № 903/524/17 за позовом TOB "Галицька Транспортна Компанія" до ДП "Маневицьке лісове господарство" про стягнення боргу в сумі 38 576,31 (тридцять вісім тисяч п'ятсот сімдесят шість) гривень 31 копійок, яка розглядається господарським судом Волинської області, про наступне:

1. Боржник визнає перед кредитором основний борг в сумі 28 309,00 (двадцять вісім тисяч триста дев'ять) гривень, за договором про організацію перевезень вантажів № 138/2014 від 19 грудня 2014 року, а також пеню в розмірі 3 987,17 (три тисячі дев'ятсот вісімдесят сім) гривень 17 копійок, 3% річних від простроченої суми у розмірі 618,34 (шістсот вісімнадцять) гривень 34 копійок.

2. Кредитор відмовляється від позовних вимог в частині штрафу у розмірі 20% на суму 5 661,80 (п'ять тисяч шістсот шістдесят одна) гривня вісімдесят копійок, визнає їх такими, що не підлягають стягненню з боржника.

3. Заборгованість, що зазначена в пункті 1 цієї мирової угоди погашається шляхом сплати боржником коштів на поточний рахунок кредитора №260056193, відкритий у відділенні ПУМБ "РЦ в м.Львів", МФО 334851 протягом десяти днів з моменту оголошення рішення суду, яким затверджується дана мирова угода.

4. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок, покладаються на боржника, який зобов'язується відшкодувати їх кредитору в порядку визначеному в пункту 3 даної мирової угоди.

5. Сторони підтверджують, що після виконання ними умов цієї мирової угоди не матимуть одна до одної будь-яких претензій щодо виконання зобов'язань, які стали предметом розгляду у господарському суді у справі № 903/524/17.

6. Дана мирова угода укладена в трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін, один примірник для господарського суду Волинської області, та діє з моменту її підписання до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.".

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 19 грудня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Галицька Транспортна Компанія" та Державним підприємством "Маневицьке лісове господарство" було укладено договір №138/2014 про організацію перевезень вантажів, згідно пунктів 1.1.-.1.2. якого даний договір регулює взаємовідносини сторін, що виникають при організації внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів в залізничному рухомому складі й пов'язаних з цим послугах, та здійснення розрахунків за надані послуги. Експедитор згідно даного договору, що є дорученням клієнта, на підставі заявок клієнта, за його рахунок та за винагороду (плату) організовує перевезення вантажів в залізничному рухомому складі й пов'язані з цим послуги шляхом укладення договорів з підприємствами, уповноваженими здійснювати перевезення або організацію перевезень вантажів, підприємствами-власниками (балансоутримувачами) залізничного рухомого складу, іншими юридичними особами, а клієнт сплачує й приймає надані експедитором послуги на умовах даного договору.

Згідно пункту 3.1. цього договору (з врахуванням змін внесених п. 8 додаткової угоди від 12.03.2015р. до даного договору) клієнт для організації перевезень вантажів і пов'язаних з цим послуг та для відшкодування витрат експедитора здійснює попередню оплату. Попередня оплата має бути проведена до початку кожного місяця здійснення організації перевезень вантажів на вартість перевезень, інших послуг та витрат експедитора, що плануються впродовж кожного місяця надання послуг. За згодою експедитора можлива оплата послуг (їхньої частини) з організації перевезень вантажів за фактом їх виконання впродовж 3-х календарних днів з моменту надання рахунку експедитором. Розрахунки здійснюються грошовими коштами у національній валюті України.

Пунктами 4.4.-4.5. договору передбачено, що у випадку прострочення строків оплати, передбачених даним договором, клієнт сплачує експедитору неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості простроченого платежу за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості (включаючи день сплати), з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. У випадку перевезень вантажів, без 100% попередньої оплати (з порушенням п.п. 3.1.-3.3. цього договору), експедитор має право вимагати від клієнта сплати штрафу в розмірі 20% вартості перевезення, а також відшкодування всіх витрат пов'язаних із здійсненням такого перевезення, виявленого в результаті звірки, в т.ч. після закінчення терміну дії договору.

Крім того, 12.08.2015р. між сторонами була підписана додаткова угода до договору №138/2014 про організацію перевезень вантажів від 19.12.2014р., якою були внесені зміни до підпункту 4 абзацу 2 пункту 3.2. розділу 3 договору та підпункту 5 абзацу 2 пункту 3.2. розділу 3 договору.

Договір №138/2014 про організацію перевезень вантажів від 19.12.2014р. з додатковими угодами до нього від 12.03.2015р. та 12.08.2015р. підписано сторонами.

На виконання умов даного договору протягом вересня 2016 року позивач надав відповідачу послуги з організації перевезень вантажу "Дрова из всяких пород дерева, не поименованые", зі станції Маневичі Львіської залізниці до станцій: Перечин та Мостиська II (эксп. ПКП.) на загальну суму 28 309,00грн., що стверджується актом наданих послуг (виконаних робіт) №696 від 30.09.2016р., який підписано сторонами.

12.06.2017р. позивач направив претензію №862 на адресу відповідача про оплату заборгованості в сумі 28 309,00 грн., однак остання залишена без задоволення.

Відповідач взяті на себе, згідно договору надання послуг з організації перевезень вантажу в частині проведення розрахунків в повному обсязі не виконав, що і спричинило звернення позивача з позовом до суду.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, майнові права та майнові обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В даному випадку, відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між ними договір надання послуг з організації перевезень вантажу предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був, доказів в підтвердження протилежного суду не надано.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір надання послуг з організації перевезень вантажу за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності із ст.ст.610, 611, ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача 28 309,00 грн. основної заборгованості підставна, стверджується договором №138/2014 про організацію перевезень вантажів від 19.12.2014р. з додатковими угодами до нього від 12.03.2015р. та 12.08.2015р., актом наданих послуг (виконаних робіт) №696 від 30.09.2016р., який підписано сторонами та підлягає до задоволення в повному обємі.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про підставність позову в частині стягнення з відповідача 28 309,00грн. - заборгованості та необхідність його задоволення.

При цьому суд виходив з обставин повної підтвердженості предявлених позовних вимог в цій частині належними та допустимими доказами.

Згідно із ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 230, 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Таким чином, відповідачу у відповідності до п. 4.4. договору №138/2014 про організацію перевезень вантажів від 19.12.2014р., ст.ст. 230, 231 Господарського кодексу України та ст.ст. 549, 550 Цивільного кодексу України за прострочку здійснення належних розрахунків по оплаті отриманих послуг було нараховано пеню, котра у відповідності до представлених господарському суду розрахунків склала 3 987,17грн.

Судом встановлено, що зазначену суму пені позивачем було нараховано за період прострочення платежів з 01.10.2016р. по 31.03.2017р. (включно).

Судом встановлено, що позовні вимоги щодо стягнення суми пені в розмірі 3 987,17грн. підставні та відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, позивачем було підставно нарховано і 5 661,80грн. штрафу в розмірі 20% вартості перевезення згідно п.4.5. договору, у відповідності до якого у випадку перевезень вантажів, без 100% попередньої оплати (з порушенням п.п. 3.1.-3.3. цього договору), експедитор має право вимагати від клієнта сплати штрафу в розмірі 20% вартості перевезення, а також відшкодування всіх витрат, пов'язаних із здійсненням такого перевезення, виявленого в результаті звірки, в т.ч. після закінчення терміну дії договору.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежів, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищий господарський суд України у п.п. 1.3, 4.1 постанови пленуму від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначив, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", і ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з долученими до справи розрахунками, позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу 618,34грн.-3% річних за період з 01.10.2016р. по 23.06.2017р.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення процентів річних, перевіривши методику та періоди їх нарахування, суд вважає, що останні підставні, відповідають фактичним обставинам справи.

Разом з тим, сторони подали суду на затвердження мирову угоду від 08.09.2017р.

Судом, в порядку ст.78 ГПК України, перевірено повноваження осіб, що підписали мирову угоду від 08.09.2017р. Мирова угода підписана зі сторони позивача Генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька Транспортна Компанія" ОСОБА_3, зі сторони відповідача-представником Державного підприємства "Маневицьке лісове господарство" ОСОБА_2, в межах повноважень, визначених договором №10-о/15 про надання правової допомоги від 18.04.2015р. та роз'яснено сторонам процесуальні наслідки припинення провадження у справі.

Згідно пункту 7 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: сторони уклали мирову угоду і вона затверджена господарським судом.

При цьому, судом було також враховано вказівки Пленуму Вищого господарського суду України, викладені з цього приводу у його постанові №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із наступними змінами) пунктом 3.19 котрої визначено, що одним із способів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав і обовязків сторін щодо предмета позову. Мирова угода підписується особами, уповноваженими представляти сторони в господарському суді. Умови мирової угоди мають бути викладені чітко й недвозначно з тим, щоб не виникало неясності і спорів з приводу її змісту під час виконання. Суддя має розяснити сторонам процесуальні наслідки припинення провадження зі справи, зазначивши про це в ухвалі. В ухвалі про затвердження мирової угоди у резолютивній частині докладно й чітко викладаються її умови і зазначається про припинення провадження у справі, а також вирішуються питання, повязані з судовими витратами у справі. Затвердження судом мирової угоди з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розглядатися як два самостійних акти окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження. Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмета.

У зв'язку з цим, провадження у справі № 903/524/17 на підставі п.7 ч.1 ст.80 ГПК України підлягає припиненню.

Як визначено ч.2 ст.80 ГПК України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Судом не вирішується питання розподілу судового збору, оскільки сторони в мировій угоді від 08.09.2017р. врегулювали його самостійно.

Враховуючи, що мирова угода підписана повноважними особами, не суперечить законодавству, судом не встановлено порушення прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб, сторонам розяснено процесуальні наслідки припинення провадження зі справи, тому господарський суд, вважає за можливе її затвердити та керуючись ст.ст. 22, 78, п. 7 ч. 1 ст.80, ст.ст. 86, 89 ГПК України, -

ухвалив:

1. Затвердити мирову угоду від 08.09.2017р., укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Галицька Транспортна Компанія" (м. Львів, вул. Героїв УПА, буд. 72, корпус 40, код 39181890) та Державним підприємством "Маневицьке лісове господарство" (Волинська обл., смт. Маневичі, вул. А. Снітка, 31, код 00991545) про наступне:

"Мирова угода

м. Луцьк 08 вересня 2017 року

Товариство з обмеженою відповідальністю "Галицька Транспортна Компанія", надалі кредитор, в особі генерального директора ОСОБА_3, яка діє на підставі статуту, та Державне підприємство "Маневицьке лісове господарство", надалі боржник, в особі адвоката ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання правової допомоги №10-о/15 від 18 квітня 2015 року, уклали цю мирову угоду у справі № 903/524/17 за позовом TOB "Галицька Транспортна Компанія" до ДП "Маневицьке лісове господарство" про стягнення боргу в сумі 38 576,31 (тридцять вісім тисяч п'ятсот сімдесят шість) гривень 31 копійок, яка розглядається господарським судом Волинської області, про наступне:

1. Боржник визнає перед кредитором основний борг в сумі 28 309,00 (двадцять вісім тисяч триста дев'ять) гривень, за договором про організацію перевезень вантажів № 138/2014 від 19 грудня 2014 року, а також пеню в розмірі 3 987,17 (три тисячі дев'ятсот вісімдесят сім) гривень 17 копійок, 3% річних від простроченої суми у розмірі 618,34 (шістсот вісімнадцять) гривень 34 копійок.

2. Кредитор відмовляється від позовних вимог в частині штрафу у розмірі 20% на суму 5 661,80 (п'ять тисяч шістсот шістдесят одна) гривня вісімдесят копійок, визнає їх такими, що не підлягають стягненню з боржника.

3. Заборгованість, що зазначена в пункті 1 цієї мирової угоди погашається шляхом сплати боржником коштів на поточний рахунок кредитора №260056193, відкритий у відділенні ПУМБ "РЦ в м.Львів", МФО 334851 протягом десяти днів з моменту оголошення рішення суду, яким затверджується дана мирова угода.

4. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок, покладаються на боржника, який зобов'язується відшкодувати їх кредитору в порядку визначеному в пункту 3 даної мирової угоди.

5. Сторони підтверджують, що після виконання ними умов цієї мирової угоди не матимуть одна до одної будь-яких претензій щодо виконання зобов'язань, які стали предметом розгляду у господарському суді у справі № 903/524/17.

6. Дана мирова угода укладена в трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін, один примірник для господарського суду Волинської області, та діє з моменту її підписання до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.".

2. Провадження у справі припинити.

3. Ухвала господарського суду є виконавчим документом та набирає законної сили з дня її винесення судом, тобто з 12 вересня 2017 року та дійсна для предявлення до примусового виконання органами Державної виконавчої служби України до 13 вересня 2020 року.

Стягувачем за даною ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю "Галицька Транспортна Компанія" (м. Львів, вул. Героїв УПА, буд. 72, корпус 40, код 39181890).

Боржником за даною ухвалою є Державне підприємство "Маневицьке лісове господарство" (Волинська обл., смт. Маневичі, вул. А. Снітка, 31, код 00991545).

Суддя С. В. Бондарєв