РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2017 р. Справа № 924/504/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Василишин А.Р.

судді Мельник О.В. ,

судді Бучинська Г.Б.

при секретарі Першко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області на рішення господарського суду Хмельницької області від 03 липня 2017 року у справі №924/504/17 (суддя Гладюк Ю.В.)

за позовом сільськогосподарського кооперативу "Воля"

до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області

про визнання поновленим договору оренди землі від 05 квітня 2007 року

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1. представник згідно довіреності №60 від 02 квітня 2017 року;

відповідача - ОСОБА_2, представник згідно довіреності №9-22-0.61-7260/2-17 від 18 липня 2017 року.

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарський кооператив "Воля" (надалі - Позивач) звернуся в господарський суд Хмельницької області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (надалі - Відповідач) про визнання поновленим договору оренди землі, укладеного 5 квітня 2007 року між Позивачем та Старокостянтинівською РДА на умовах додаткової угоди, яка набирає чинності з 24 квітня 2017 року в редакції Позивача.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 03 липня 2017 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а.с. 75-78), в якій з підстав, висвітлених в ній, просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що приписами статті 764 ЦК України передбачено таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору, за умови, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму та у разі відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця. Водночас, листом від 12 травня 2017 року №31-22-0,6-5304/2-17 Відповідачем повідомив Позивача про те, що Відповідач заперечує щодо поновлення договору оренди землі на новий строк.

Також на переконання скаржника, суд першої інстанції не надав належної оцінки довідці Державної фіскальної служби України, наданої Позивачем з якої вбачається лише відсутність заборгованості Позивача станом на певну дату, однак дане ніяким чином не доводить своєчасність та в повній мірі сплату Позивачем орендної плати протягом всього строку дії договору оренди.

Крім того, Відповідач вважає, що судом першої інстанції порушено приписи статті 136 Земельного кодексу України, згідно якої земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у заставу. Водночас, Відповідач вказує, що наказом Відповідача від 13 травня 2017 року №97 "Про включення земельних ділянок на земельні торги", земельну ділянку за спірним договором, після закінчення договору оренди, було виставлено на земельні торги, про що був повідомлений Позивач листом від 12 травня 2017 року.

Ухвалою суду від 24 липня 2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до слухання (а.с.74).

04 вересня 2017 року на адресу суду від Позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 85).

Ухвалою суду від 05 вересня 2017 року клопотання Позивача задоволено, розгляд справи призначено в режимі відеоконференції, з дорученням забезпечити її проведення господарському суду Хмельницької області (а.с. 88).

На виконання вимог суду, викладених в ухвалі від 24 липня 2017 року, Позивач надіслав на електронну адресу суду відзив на апеляційну скаргу (а.с. 89-95), в якому з підстав, викладених в ньому, вважає апеляційну скаргу Відповідача необгрунтованою та безпідставною, просить відмовити в її задоволенні, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі.

12 вересня 2017 року на електронну адресу суду від Позивача надійшли додаткові письмові пояснення (а.с. 99-102), які долучені судом до матеріалів справи.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 924/504/17 у складі: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Гулова А.Г., суддя Мельник О.В..

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 13 вересня 2017 року у справі №924/504/17 у зв'язку із рішенням Вищої ради правосуддя від 12 вересня 2017 року про звільнення у відставку судді-члена колегії по справі №924/504/17 - ОСОБА_3, та відповідно до п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено автоматичну заміну складу колегії суддів.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до колегії суддів у складі: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Мельник О.В., суддя Бучинська Г.Б..

Ухвалою суду від 13 вересня 2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

В судовому засіданні від 13 вересня 2017 року в режимі відеоконференції, представник Відповідача підтримав доводи, висвітлені в апеляційній скарзі, вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з порушенням норм як матеріального так і процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні від 13 вересня 2017 року в режимі відеоконференції, представник Позивача заперечив щодо доводів, наведених в апеляційній скарзі Відповідача, вважає її безпідставною та необгрунтованою, а тому просить відмовити в її задоволенні, при цьому залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому колегія виходила з наступного.

Як встановлено апеляційним судом, 05 квітня 2007 року між Позивачем та Старосинявською РДА укладено договір оренди землі (надалі - Договір), відповідно до пункту 1 якого Старосинявська РДА надала, а Позивач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на землях Цимбалівської сільської ради.

Згідно пункту 2 Договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,55 га, сільськогосподарського призначення: рілля 2, 55 гектарів.

Як передбачено пунктом 5 Договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 33 435 грн 95 коп..

Пунктом 8 Договору передбачено, що: Договір укладено на 10 років; після закінчення строку Договору, Позивач має переважне право поновлення його на новий строк; у цьому разі Позивач повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 9 Договору передбачено, що орендна плата вноситься Позивачем у формі та розмірі 66 грн. за 1 Га, загальною сумою 168 грн, щомісячно 14, 02 грн.

Відповідно до пункту 11 Договору, орендна плата вноситься щомісячно.

Згідно пункту 13 Договору: розмір орендної плати переглядається один раз в три роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендної земельної ділянки не з вини Позивача, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Як передбачено пунктом 15 Договору, земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Пунктом 16 Договору передбачено, що цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення.

За умовами пункту 20 Договору, передача земельної ділянки орендарю здійснюється у триденний термін після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.

Відповідно до пункту 33 Договору, зміна умов Договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Згідно пункту 34 Договору, дія Договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленого законом; ліквідація юридичної особи - орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Як передбачено пунктом 35 Договору: дія Договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених Договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використання, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 36 Договору передбачено, що розірвання Договору в односторонньому випадку не допускається.

За умовами пункту 40 Договору, цей Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Даний Договір, зареєстрований у Старосинявському районному відділі регіональної філії ДП „ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24 квітня 2007 року за № 09.

Згідно акту передачі-прийому земельної ділянки, переданої в оренду, власник землі Старосинявська райдержадміністрація передала, згідно Договору та плану земельної ділянки, яка знаходиться за межами населеного пункту Цимбалівської сільської ради Старосинявського району Хмельницької області площею 2,55 га, в тому числі рілля, а Позивач (в особі директора) прийняв в користування строком на 10 років вищезазначену земельну ділянку (а.с. 16).

Даний акт підписаний повноважними представниками сторін 24 квітня 2007 року.

З вищеописаного вбачається, що в силу дії укладеного Договору, земельну ділянку сільськогосподарського призначення (рілля) загальною площею 2,55 Га, передано в строкове платне користування строком на 10 років, тобто до 24 квітня 2017року.

В подальшому сторони підписали угоду про внесення змін до Договору оренди, якою передбачили розмір орендної плати 136 грн за 1 Га.

29 травня 2015 року між Позивачем та Відповідачем укладено додаткову угоду про внесення змін до Договору (а.с. 17), якою передбачили наступне: в оренду передається земельна ділянка площею 2,5548 Га, кадастровий номер :03:012:0001; нормативно грошова оцінка землі дорівнює 99 712 грн 67 коп.; орендна плата вноситься Позивачем у формі грошової оплати в розмірі 3 відсотки від нормативної грошової оцінки землі, яка становить 2 991, 38 грн на рік.

Матеріалами справи встановлено, що Позивач направив Відповідачу лист-повідомлення про поновлення Договору (а.с. 19), до якого додав проект Додаткової угоди до Договору від 28 лютого 2017 року (а.с.20), яку Відповідач отримав 02 березня 2017 року.

Водночас суд констатує, що згідно ОСОБА_2 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 23 лютого 2017 року за №97-28-99.6-121/0/9-17, нормативно грошова оцінка земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебуває за межами Цимбалівської сільської ради, Старосинявського району, площею 2, 5548 га, становить 119 655, 21 грн; власником (користувачем) є Позивач (а.с.21).

Відповідно до ОСОБА_2 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 38441606 від 03 червня 2015 року, орендарем землі, за кадастровим номером :03:012:0001 є Позивач, орендодавцем Відповідач.

Дана інформація підтверджується і витягом з державного земельного кадастру від 23 лютого 2017 року (а.с.23).

Рівненський апеляційний господарський суд констатує, що з 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06 вересня 2012 року, відповідно до якого райдержадміністрації не наділено повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів. Вищезазначені повноваження передано до центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів. На території Хмельницької області дані функції передано Відповідачу. За таких обставин з набранням чинності зазначеного вище закону розпорядником земель за Договором став Відповідач.

Частиною 4 статті 124 Земельного кодексу (ЗК) України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

В силу дії частини 1 статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 2 статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України "Про оренду землі".

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

За змістом статей 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції чинній на момент укладення договору оренди землі) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Пунктом 2.17 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17 травня 2011 року №6, розяснено, що у вирішенні спорів, пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, судам слід враховувати положення статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Об'єктом оренди є земельна ділянка.

Статтею 79 ЗК України, визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно статті 79-1 ЗК України земельна ділянка набуває ознак об'єкта цивільних прав з моменту її формування з присвоєнням кадастрового номера та внесення в Державний земельний кадастр.

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору оренди землі, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору.

Частинами 1-5 статті 33 вказаного Закону визначено порядок поновлення договору оренди землі та встановлено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Отже, для застосування частини 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк.

При цьому суд констатує, що до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, а орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та виявив своє рішення.

З огляду на вищевказане, Рівненський апеляційний господарський суд наголошує, що частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно частин 8 та 9 статті 33 Закону України "Про оренду землі": додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Аналіз наведеної норми закону свідчить, що у орендаря виникає право на продовження дії договору у разі: належного виконання умов договору; своєчасного звернення з листом-повідомленням до орендодавця; надсилання на адресу орендодавця проекту додаткової угоди; відсутність заперечень орендодавця щодо подальших правовідносин.

Судом встановлено, що Відповідач (як орендодавець) протягом місяця не повідомив про своє рішення, а також не надав протокол розбіжностей до проекту угоди про поновлення договору в зазначений законом термін.

Не отримавши відмови чи заперечення на поновлення договору оренди землі, Позивач продовжував користуватися орендованою земельною ділянкою, сплачувати за користування нею орендну плату, та як вбачається з податкової довідки про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів, що контролюються органами доходів і зборів від 28 лютого 2017 року №138/10/22-16-17, станом на 28 лютого 2017 року у Позивача відсутня заборгованість зі сплати податків, зборів, платежів.

Відсутність заборгованості Позивача по сплаті податків, зборів, станом на 1 червня 2017 та 12 червня 2017 вбачається також з довідок ДФС № 384/10/22-16-17 та № 385/10/22-16-17 (а.с.45-46).

Враховуючи вищевикладене, колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що: Позивач належним чином виконує свої обовязки за Договором; до закінчення строку дії Договору він повідомив Відповідача в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення Договору на новий строк; до листа-повідомлення Позивач додав проект додаткової угоди; Позивач продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою.

Натомість, Відповідач надіслав Позивачу лист-повідомлення №31-22-0.331-5304/2-17 від 12 травня 2017 року (а.с. 52), у якому зазначив, що Відповідач не погоджується із запропонованими Позивачем умовами, а тому переважне право на поновлення договорів оренди землі припиняється. Строк дії договорів оренди землі закінчився 24 квітня 2017 року. Також в даному листі, Відповідачем вказано, що він заперечує проти поновлення договорів оренди землі на новий строк, а земельні ділянки будуть включені до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення, права на які пропонуються до продажу на земельних торгах. Тому у Позивача буде можливість придбати право оренди на земельні ділянки за результатами проведення земельних торгів.

Колегія суддів вважає, що долучений до матеріалів справи вищевказаний лист-повідомлення Відповідача від 12 травня 2017 року не може вважатись належним доказом повідомлення про заперечення у поновленні Договору в порядку, передбаченому частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки із його змісту вбачається, що вказаний лист був надісланий Позивачу за наслідками розгляду його звернення, поданому в порядку, передбаченому частинами 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та містить незгоду Відповідача із запропонованими Позивачем умовами. При цьому колегія апеляційного господарського суду звертає увагу і на те, вказаний лист надісланий із порушенням встановленого частиною 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" місячного строку.

Крім того, у даному листі Відповідач вказує на наявні заперечення проти поновлення Договору, оскільки має намір включити земельну ділянку до переліку земельних ділянок, права на які пропонуються до продажу на земельних торгах, що суперечить приписам Земельного кодексу України. Так, згідно абзацу 22 частини 2 статті 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: поновлення договорів оренди землі.

Відтак, вказані заперечення Відповідача не дають правових підстав вважати, що Відповідач діяв у спосіб, визначений нормами чинного законодавства, та не впливають на поновлення Договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені Договором.

Крім того суд констатує, що Відповідачем видано наказ №97 з додатком 1 про включення, в тому числі і земельної ділянки площею 2,5548 Га, кадастровий номер :03:012:0001, до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення, права на які пропонуються до продажу на земельних торгах окремими лотами (а.с.54).

Таким чином, відмова Відповідача в поновленні договору оренди землі слугувала підставою для звернення Позивача з позовом до суду про визнання поновленим Договору на умовах Додаткового договору № 7 у редакції Позивача.

Водночас судом встановлено, що предметом спору у даній справі є вимога Позивача про визнання поновленим Договору оренди землі від 05 квітня 2007 року на умовах додаткової угоди, запропонованої Позивачем. В обґрунтування позовних вимог з врахуванням наданих Позивачем додаткових правових обґрунтувань, Позивач посилається на приписи статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Частиною 3 статті 179 ГК України передбачено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно частини 1 статті 187 ГК України, спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Таким чином, законодавством України, чинним на час виникнення спірних правовідносин, передбачена обов'язковість оформлення додаткової угоди до договору оренди землі для оформлення факту його поновлення. А відтак, способом захисту порушеного права є укладення додаткової угоди.

Матеріалами справи підтверджено, що бездіяльність Відповідача, яка виявляється в ухиленні останнього від підписання додаткової угоди про поновлення, суперечить вимогам чинного законодавства.

У постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року по справі № 6-219цс14 викладено правову позицію про те, що стаття 33 Закону України "Про оренду землі" фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди. Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України, слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Таким чином, згідно із частинами першою - п'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

В той же час, як вбачається з наданого Позивачем додаткового договору № 7, Позивачем змінено умову Договору, зокрема, в частині такої істотної умови як термін дії договору, який в будь-якому випадку повинен узгоджуватись із орендодавцем (на відміну від 10 років, вказаних у Договорі, Позивач вказав 20 років).

Пленум Вищого господарського суду України у пункті 9.9 Постанови №6 від 23 березня 2012 року "Про судове рішення" роз'яснив, що у рішенні про спонукання укласти договір суд викладає умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект цього договору, наприклад: "Вважати договір (найменування договору) укладеним на умовах поданого (найменування позивача) проекту цього договору", а в разі необхідності - з викладенням у рішенні умов (пунктів) договору повністю або в певній частині.

Якщо ж умови (пункти) поданого позивачем проекту договору судом прийнято лише в певній частині, то решта умов (пунктів), до яких вносяться зміни порівняно з проектом, викладається в резолютивній частині судового рішення.

З огляду на зазначене, оскільки у Позивача виникло право на поновлення Договору на той самий строк, суд не вважає за можливе затвердження пункту 8 Додаткової угоди, оскільки він передбачає термін дії договору строком 20 років. У зв'язку з наведеним, даний пункт підлягає виключенню.

Судом враховується, що всі інші умови додаткової угоди, поданої на затвердження, які є відмінними від умов договору оренди, лише покращують становище Відповідача та приводять умови Договору у відповідність до чинного законодавства, зокрема, щодо розміру орендної плати з врахування проведеної нормативно-грошової оцінки землі (з огляду на вимоги статті 18 Закону України "Про оцінку земель", згідно яких нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років; несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років).

В той же час, що стосується розміру орендної плати в процентному співвідношенні від нормативно-грошової оцінки, судом зауважується, що Відповідач не позбавлений права звернутися (в тому числі, із судовим позовом) до Позивача щодо внесення змін до Договору оренди в частині розміру орендної плати.

Що ж до доводів апелянта в додаткових поясненнях до апеляційної скарги про те, що ним в листі від 12 травня 2017 року висловлено заперечення щодо поновлення договорів оренди (в тому числі спірного по даній справі), то апеляційний господарський суд ще раз вказує апелянту про те, що він не повідомив Позивача про відмову в поновленні Договору після продовження останнім користуватися виділеними земельними ділянками за закінченням строку дії Договору, оскільки наявність відмови Відповідача від укладення додаткової угоди на підставі частин 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" не є тотожною з відмовою щодо поновлення договорів згідно частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі". Таким чином, наданий Відповідачем лист від 12 травня 2017 року не може тлумачитись як заперечення Відповідача в користуванні земельної ділянкою, як того вимагає частина 6 статті 33 закону України "Про оренду землі".

Що ж до посилання Відповідача на правові позиції, які викладені в постановах Верховного суду України, зокрема у постанові від 17 травня 2017 року в справі 3-122гс17, то колегія апеляційного господарського суду зазначає, що спір в даній справі стосувався оренди за Законом України "Про оренду землі державної і комунальної власності" та не стосується застосування статті 33 Закону України "Про оренду землі"; правові висновки висвітлені у постанові від 23 листопада 2016 року в справі №6-2540цс16 жодним чином не спростовують підставності задоволення позову в справі №924/504/17.

Що ж до постанов ВСУ від 25 травня 2016 року в справі №3-312гс16, від 13 квітня 2016 року в справі №6-2027цс15 та від 25 лютого 2015 року в справі №6-219цс14, то суд наголошує на тому, що при розгляді справи №924/504/17 місцевим господарським судом та Рівненським апеляційним господарським судом встановлено наявність підстав, для застосування положень частини 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (на відміну від рішень, котрі переглядались ВСУ), а саме в справі №924/504/17 встановлено, що: орендар належним чином виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку дії договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа - повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення (що описано вище у даній судовій постанові).

Інші заперечення Відповідача в тому числі й в частині зміни площі земельної ділянки судом оцінюються критично, оскільки площа земельної ділянки, вказаної у запропонованій додатковій угоді, є повністю ідентичною площі та кадастровому номеру, визначеним у додатковій угоді від 29 травня 2015 року.

Враховуючи вищевикладене у даній судовій постанові, колегія апеляційного суду приходить до висновку про часткове задоволення позову та поновлення Договору оренди землі, з врахуванням додаткової угоди у редакції Позивача, за виключенням пункту 8 додаткової угоди, із залишенням цієї умови в редакції договору оренди, тобто, терміном на 10 років.

Дане вчинено і місцевим господарським судом. Відтак, апеляційний господарський суд залишає без змін оспорюване рішення.

Суд констатує, що доводи Відповідача, висвітлені в апеляційній скарзі, є безпідставними та спростовуються усім вищеописаним в даній судовій постанові.

З огляду на усе вищевикладене у даній судовій постанові, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення господарського суду Хмельницької області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Відповідача без задоволення.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає за Відповідачем.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області на рішення господарського суду Хмельницької області від 03 липня 2017 року у справі №924/504/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 03 липня 2017 року у справі №924/504/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

5. Справу №924/504/17 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Бучинська Г.Б.