РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2017Справа №910/8994/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Решетилівської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

до Казенного підприємства "Укрспецзв'язок"

про стягнення суми

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Шевченко І.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" в особі Решетилівської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" звернулося до суду з позовом до Казенного підприємства "Укрспецзв'язок" про стягнення суми.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладеного між сторонами Договору про постачання електричної енергії від 28.10.2015 № 18 відповідач у період з 01.01.2016 по 31.05.2017 споживав електричну енергію, оплату якої здійснив не в повному обсязі, у зв'язку з чим за ним утворився борг у розмірі 35927,25 грн. та 1367,94 грн. за перетікання реактивної електричної енергії. Також, позивач нарахував 1374,91 грн. пені, 6213,83 грн. інфляційних втрат, 851,75 грн. 3 % річних за фактично спожиту електричну енергію та 50,11 грн. пені, 175,96 грн. інфляційних втрат, 32,76 грн. 3 % річних за реактивну електричну енергію.

На підставі викладеного позивач просив задовольнити позов.

04.07.2017 позивач надав через загальний відділ діловодства суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача 4949,93 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію, 946,14 грн. за реактивну електричну енергію, а також 1374,91 грн. пені, 6212,83 грн. інфляційних втрат, 851,75 грн. 3 % річних за фактично спожиту електричну енергію та 50,11 грн. пені, 175,96 грн. інфляційних втрат, 32,76 грн. 3 % річних за реактивну електричну енергію. Дана заява прийнята судом до розгляду.

Надалі, 24.07.2017 позивач подав через загальний відділ діловодства суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача 7308,34 грн. за спожиту електричну енергію, 978,93 грн. за реактивну електричну енергію, а також 1374,91 грн. пені, 6212,83 грн. інфляційних втрат, 851,75 грн. 3 % річних за фактично спожиту електричну енергію та 50,11 грн. пені, 175,96 грн. інфляційних втрат, 32,76 грн. 3 % річних за реактивну електричну енергію.

Також, 08.09.2017 позивачем подано через загальний відділ діловодства суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача 35960,39 грн. за спожиту електричну енергію, 1379,93 грн. за реактивну електричну енергію, а також 1938,07 грн. пені, 6212,83 грн. інфляційних втрат, 851,75 грн. 3 % річних за фактично спожиту електричну енергію та 41,25 грн. пені, 175,96 грн. інфляційних втрат, 32,76 грн. 3 % річних за реактивну електричну енергію.

Однак, вищезазначені заяви позивача не можуть бути прийняті судом, з огляду їх направлення на зміну предмета позову - донарахування основної заборгованості за період інший (з 01.06.2017 по 31.08.2017), ніж було заявлено в позові (з 01.01.2016 по 31.05.2017). Проте, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Відтак, оскільки доказів направлення даних заяв відповідачу до матеріалів справи не подано, останні не відповідають приписам ст. 57 Господарського процесуального кодексу України та залишаються судом без розгляду.

У судовому засідання представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити позов.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, пославшись на погашення ним заборгованості за спожиту електричну енергію до порушення провадження у справі, що є підставою для відмови в позові.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позову.

У судове засідання відповідач уповноваженого представника не направив, хоча про час та місце розгляду справи був сповіщений у встановленому законом порядку.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.10.2015 між сторонами укладено Договір про постачання електричної енергії № 18, за умовами якого позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача з дозволеною потужністю 244,9 кВт, а відповідач оплачує позивачу вартість використаної (купленої) енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору (п. 1. даного правочину).

Відповідно до п. 2.3.3., 2.3.4. зазначеної угоди відповідач зобов'язався оплачувати позивачу вартість електричної енергії згідно з умовами додатків «Порядок розрахунків» та «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії та перелік об'єктів і засобів комерційного обліку», здійснювати оплату за перетікання реактивної енергії між електромережею позивача та електроустановками відповідача згідно з додатками «Порядок розрахунків» та «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

Згідно з п. 7.1. на підставі показів засобів обліку електричної енергії та умов додатка «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії та перелік об'єктів і засобів комерційного обліку» оформлюються такі документи: акт про прийняття-передавання товарної продукції (про використану електричну енергію), акт результатів замірів електричної потужності.

У додатку № 2 до Договору сторонами погоджено порядок розрахунків, відповідно до якого розрахунковим вважається період з 9 год. 18 числа попереднього місяця до 9 год. такого ж числа поточного місяця. Розрахунки за електричну енергію проводяться відповідачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання позивача (п. 1 Порядку).

Відповідно до визначеної згідно з п. 3 цього додатку величини коштів за фактично спожиту електричну енергію позивач виписує відповідачу рахунок на оплату електричної енергії, який має бути оплачений відповідачем самостійно.

Акт про прийняття-передавання товарної продукції (про використану електричну енергію) оформлюється позивачем та направляється (надається) відповідачу. Оформлений належним чином акт відповідач повертає позивачу у триденний термін. У разі неповернення відповідачем належно підтвердженого акта або відмови від його підпису, останній вважається дійсним з дати виписки за умови підписання трьома представниками позивача (п. 6 Порядку).

Додатком № 3 до Договору сторонами погоджено Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії та перелік об'єктів і засобів комерційного обліку, за умовами якого відповідач 18 числа кожного місяця о 9 год. самостійно фіксує покази засобів обліку, відповідно до «Переліку об'єктів і засобів комерційного обліку», та належним чином оформлює відомість про фактичні покази розрахункових засобів обліку (п. 2 Графіку).

Відповідно до Порядку розрахунків за перетікання реактивної електроенергії, що є Додатком № 5.1. до Договору, величина плати за перетікання реактивної електроенергії на межі розподілу електромереж визначається відповідачем відповідно до Методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії між електропередавальною організацією та її споживачами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 17.01.2002 № 19, зареєстрованої Міністерством юстиції України 01.02.2002 № 83/6381 та погодженої НКРЕ на підставі даних «Інформаційного листа підприємства по КРП».

Плата за перетікання реактивної електроенергії перераховується відповідачем на поточний рахунок позивача протягом 5 операційних днів з дня отримання рахунків для споживачів, які оплачують спожиту реактивну електричну енергію самостійно, і 10-ти операційних днів з дня отримання рахунків для здійснюють розрахунки через структурний підрозділ, який розташований в іншому місті (п. 17 Додатку № 5.1.).

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.11, 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору чи іншого правочину.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику".

На виконання умов Договору відповідачем складались відомості про фактичні покази розрахункових приладів обліку електричної енергії за період з 18.12.2015 по 18.05.2017, в яких відображено найменування приєднання, номера приладів обліку, вид енергії та покази приладів.

Про обсяги споживання відповідачем електричної енергії за період із січня 2016 року по травень 2017 року між сторонами було підписано (окрім актів за січень, лютий, березень, червень, жовтень 2016) акти про прийняття-передавання товарної продукції (про використану електричну енергію). Поряд із цим, матеріали справи не містять вмотивованої відмови від підписання інших актів, а відтак згідно з п. 6 Порядку вважаються дійсними. Також за цей період позивачем виставлялись рахунки за перетікання реактивної електричної енергії.

Однак, оплату відповідач здійснив частково, заборгувавши позивачу за період із січня 2016 року по травень 2017 року 35927,25 грн. за спожиту електричну енергію, а також 1367,94 грн. за реактивну електричну енергію.

Водночас, відповідач подав до суду копії платіжних доручень від 12.05.2017 № 362 на суму 488,32 грн. на сплату боргу за реактивну електричну енергію та № 363 на суму 38269,43 грн. на сплату боргу за спожиту електричну енергію.

Таким чином, станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 35927,25 грн. та за реактивну в розмірі 488,32 грн. була відповідачем погашена, що свідчить про відсутність спору та є підставою для відмови в позові в цій частині.

Щодо залишку заборгованості за реактивну електричну енергію в розмірі 879,62 грн., то розмір останньої є доведеним належним чином та підлягає стягненню з відповідача.

Також, позивачем нараховані 1374,91 грн. пені на заборгованість по спожитій електричній енергії та 50,11 грн. пені на заборгованість за перетікання реактивної електричної енергії.

несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Частиною 1 ст. 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч.6 ст.230 ГК України).

Відповідно до п. 4.2.1. Договору за внесення платежів, передбачених п. 2.3.3., 2.3.4. цього Договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, компенсаційні нарахування з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних з простроченої суми.

У разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених Порядком, позивач проводить відповідачу нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується. На суму боргу здійснюються компенсаційні нарахування з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення (п. 10 Порядку).

Здійснивши арифметичний перерахунок заявленої до стягнення пені, суд вважає арифметично вірною суму пені за спожиту електричну енергію в розмірі 1932,79 грн. та 41,17 грн. пені за реактивну електричну енергію, у зв'язку з чим дана позовна вимога підлягає задоволенню частково.

Крім того, позивачем нараховані 6212,83 грн. інфляційних втрат, 851,75 грн. 3 % річних за фактично спожиту електричну енергію та 175,96 грн. інфляційних втрат, 32,76 грн. 3 % річних за реактивну електричну енергію.

За умовами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення трьох процентів річних за обрахований позивачем період, суд вважає його арифметично вірним, а позовну вимогу про стягнення з відповідача вищевказаних сум такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до листа Верховного Суду України "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 3 квітня 1997 року № 62-97р при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Здійснивши арифметичний перерахунок інфляційних втрат, з урахуванням дат та сум, сплачених відповідачем, суд дійшов висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає 4686,12 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість за спожиту електричну енергію та 140,53 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу за перетікання реактивної електричної енергії.

Згідно зі ст. 33 ГПК України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За ч. 1 ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Казенного підприємства "Укрспецзв'язок" (01032, м. Київ, вул. Льва Товстого, буд. 16/18; ідентифікаційний код 39908375) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, буд. 5; ідентифікаційний код 00131819) 879 (вісімсот сімдесят дев'ять) грн. 62 коп. заборгованості за реактивну електричну енергію, 1973 (одну тисячу дев'ятсот сімдесят три) грн. 96 коп. пені, 4826 (чотири тисячі вісімсот двадцять шість) грн. 65 коп. інфляційних втрат, 884 (вісімсот вісімдесят чотири) грн. 51 коп. 3 % річних, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 938 (дев'ятсот тридцять вісім) грн. 96 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 19.09.2017

Суддя Я.В. Маринченко