ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2017 р.Справа № 923/336/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Лашина В.В.

секретар судового засідання Іванов І.В.

За участю представників учасників провадження:

від ТОВ "DFT-Південь" - Корнелюк В.В. за довіреністю;

від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі - Данилов К.О. за довіреністю.

Представник ДП "Скадовський морський торговельний порт" в судове засідання не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі

на рішення господарського суду Херсонської області від 19.06.2017

у справі №923/336/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "DFT-Південь"

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі

за участю третьої особи, яка на заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державного підприємства "Скадовський морський торговельний порт"

про визнання недійсним договору оренди державного майна № 928-11-065 від 07.07.2011

ВСТАНОВИВ

У квітні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "DFT-Південь" (далі - ТОВ "DFT-Південь") звернулось до господарського суду Херсонської області із позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі в якому просило визнати недійсними, з моменту укладення, догові оренди державного майна №928-11-065 від 07.07.2011 р. та додаткові договори до нього, застосувати наслідки визнання правочину недійсним, тощо.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 25.05.2017 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спорту, на стороні відповідача Державне підприємство "Скадовський морський торговельний порт".

Рішенням господарського суду Херсонської області від 19.06.2017 р. (суддя Литвинова В.В.) позовні вимоги задоволено частково, визнано недійсним з моменту укладення договір оренди державного майна №928-11-065 від 07.07.2011 року та додаткові договори до нього, стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "DFT-Південь" 1600,00 грн. судового збору, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення, суд першої інстанції посилаючись на приписи ст. 326, п. 1 ст. 761 ЦК України, ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України зазначив, що матеріалами справи підтверджується, що право власності на будівлю колишньої котельні площею 146,7 кв.м. станом на 2008 рік не зареєстровано, що підтверджується листом Міністерства транспорту та зв'язку України №1587/27/14-08 06.03.2008 р. на ім'я міського голови м. Скадовська (а.с.79,80), в якому Міністерство транспорту та зв'язку України просить оформити право власності на об'єкти та споруди ДП "Скадовський морський торговельний порт", право власності на які станом на 2008 рік не зареєстровано, в п. 56. переліку майна у вказаному листі значиться будівля котельної з бойлерною 1984 побудови.

Місцевий господарський суд відзначив, що в описі об'єктів, який є невід'ємною частиною Свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.05.2008 p. (а.с.81), яке видано Міністерству транспорту та зв'язку України на підставі рішення виконкому Скадовської міської ради 16.04.2008 р., вбачається, що будівля котельної з бойлерною не увійшли до переліку майна, на яке було зареєстровано право власності в 2008 році. Згідно довідки ДП "Скадовський морський торговельний порт" № 14/922 31.08.2016 р. про склад об'єктів нерухомого майна, які станом на 2016 р. перебувають на балансі - будівля котельної з бойлерною не перебуває на балансі ДП "Скадовський морський торговельний порт". З листа Міністерства інфраструктури №16/1857-15 від 04.11.2015 р. вбачається, що інформація про будівлю колишньої котельні площею 146,70 кв.м. не збігається з відомостями Єдиного реєстру об'єктів державної власності; також інформація про вищевказане нерухоме майно відсутня в переліку об'єктів державної власності, які перебувають у сфері управління Міністерства інфраструктури і тимчасово не використовуються, та які відповідно до вимог законодавства України можуть розглядатися як потенційні об'єкти оренди.

З урахуванням наведеного, на думку суду, відповідачем не доведено відповідними доказами, що власником будівлі колишньої котельні площею 146,7 кв.м. є Міністерство інфраструктури України, а балансоутримувачем - Державне підприємство "Скадовський морський торговельний порт".

Крім того, на підставі ст. 216 ЦК України судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо застосування наслідків визнання правочину недійсним з огляду на те, що матеріалами справи підтверджується, що договір оренди державного майна від 07.07.2011 року №923-11-065, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "DFT-Південь", розірваний, а позивача зобов'язано повернути орендоване майно, а тому, на думку суду, позивачем не обґрунтовано вимогу щодо застосування наслідків недійсного правочину.

Не погодившись з даним рішенням до Одеського апеляційного господарського суду звернулось Регіональне відділення Фонду державного майна України по Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду Херсонської області від 19.06.2017 по справі №923/336/17 скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "DFT-Південь" до Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі, третя особа державне підприємство "Скадовський морський торговельний порт", про визнання недійсним з моменту укладення договору оренди державного майна №928-11-065 від 07.07.2011 та додаткових договорів до нього та застосування наслідків визнання проточину недійсним.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що рішення господарського суду Херсонської області від 19.06.2017 по справі № 923/336/17 прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, при цьому суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також суд не вірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору.

Посилаючись на приписи ст. 326 ЦК України апелянт зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що на момент укладення спірного договору оренди будівля колишньої котельні, площею 146,7 кв.м, за адресою: м.Скадовськ, вул. Пролетарська, перебувала у повному господарському віданні Державного підприємства "Скадовський морський торговельний порт" та обліковувалася на його балансі за інвентарним номером 1114, як вбачається з листа ДП "Скадовський морський торгівельний порт" від 04.03.2011 № 417/13/11 на адресу Регіонального відділення. Таким чином, за твердженням апелянта, власником цього майна була і є держава.

За твердженням скаржника, при винесенні рішення суд першої інстанції не врахував норми Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", згідно з якими речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Як зазначає апелянт, право державної власності на спірне майно виникло в 1984 році, тобто до 1 січня 2013 року, тому є дійсним та ніким не скасоване. Отже, вищезазначене, на думку апелянта, спростовує висновок суду, що відсутність державної реєстрації права власності на спірне майно свідчить про те, що останнє втратило статус державного.

При цьому, як вказує апелянт, суд першої інстанції не прийняв до уваги пояснення балансоутримувача спірного майна, ДП "Скадовський морський торговельний порт", щодо внесення змін до назви будівлі, яка в подальшому була перейменована в "складське приміщення" та наразі обліковується на балансі підприємства саме під цією назвою та дійшов хибного висновку, що право власності держави на цей об'єкт не доведено.

Також апелянт зазначає, що з урахуванням приписи ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та зважаючи на те, що підприємство може виступати орендодавцем нерухомого майна площею до 200 кв. м, орендодавцем спірного майна - "будівля колишньої котельні", в імперативному порядку може бути тільки Регіональне відділення Фонду державного майна в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі.

Скаржник зазначає, що з урахуванням наведеного 07.07.2011 між Регіональним відділенням ФДМУ по Херсонській області та ТОВ "DFT-Південь" укладений договір оренди державного майна № 928-11-065, предметом якого є будівля колишньої котельні площею 146,7 кв.м, що знаходиться на балансі ДП "Скадовський морський торговельний порт" за адресою: м. Скадовськ, вул. Пролетарська, 2. Згідно з п. 10.1 строк його дії сторонами узгоджено до 07.06.2014 року включно. Додатковою угодою № 2 від 12.05.2014 дію договору було продовжено до 08.05.2017 року включно. Рішенням господарського суду Херсонської області від 29.02.2016 у справі № 923/2005/15, що набрало законної сили, договір розірвано, зобов'язано ТОВ "DFT-Південь" повернути спірне майно за актом приймання-передавання орендодавцю та балансоутримувачу. Рішення суду щодо повернення майна до теперішнього часу не виконано. Відтак, апелянт стверджує, що спірний договір оренди був укладений Регіональним відділенням в межах повноважень визначених законодавством, з додержанням вимог ст.ст. 9, 10, 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у договорі визначені всі істотні умови та щодо них досягнуто домовленості, текст договору підписаний сторонами.

Посилаючись на приписи ч.1 ст. 203, ст. 215 ЦК України апелянт зазначає, що договір оренди державного майна від 07.07.2011 № 928-11-065, предметом якого є будівля колишньої котельні площею 146,7 кв.м, що знаходиться на балансі ДП "Скадовський морський торговельний порт" за адресою: м. Скадовськ, вул. Пролетарська, 2 укладений у цілковитій відповідності до вимог чинного законодавства, що регулює правовідносини оренди державного майна, немає жодних правових підстав для визнання його недійсним.

Крім того, апелянт відзначає, що суд при винесенні рішення не звернув уваги, що відповідно до ст. 20 ГК України кожен суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав та законних інтересів. Позивач в заяві не зазначив, які саме його права та законні інтереси щодо спірного майна порушені Регіональним відділенням, з урахуванням того, що договір оренди припинив свою дію відповідно до рішення господарського суду Херсонської області від 29.02.2016 у справі № 923/2005/15.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 р. апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення господарського суду Херсонської області від 19.06.2017 по справі №923/336/17 прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Жекова В.І.

Розпорядженням керівника апарату Одеського апеляційного господарського суду №987 від 01.09.2017 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку із перебуванням судді Жекова В.І. у відпустці.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2017 р. для розгляду апеляційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення господарського суду Херсонської області від 19.06.2017 по справі №923/336/17 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Лашина В.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 01.09.2017 р. апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення господарського суду Херсонської області від 19.06.2017 по справі №923/336/17 прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Лашина В.В.

04.09.2017 р. Одеським апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу від ТОВ "DFT-Південь" в якому останнє просить апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції по справі №923/336/17 від 19.06.2017 р. без змін.

У судовому засіданні від 04.09.2017 представник скаржника підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на їх задоволенні.

Представник ТОВ "DFT-Південь" надав пояснення відповідно до яких не погоджується з апеляційною скаргою, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників учасників провадження, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Херсонської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 101 ГПК України апеляційна інстанція не зв'язана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а згідно до приписів ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.07.2011р. між Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області (орендодавцем) та ТОВ "DFT-Південь" (орендарем) укладено договір оренди державного майна №928-11-065, у відповідності до умов якого орендарю передано в строкове платне користування державне майно - будівлю колишньої котельні площею 146,7кв.м. на території "Скадовський морський торговельний порт", що знаходиться на його балансі, за адресою: Херсонська обл., м. Скадовськ, вул. Пролетарська,2. Вартість державного майна станом на 15.03.2011 становить 98890,00грн., без урахування ПДВ. Майно передається в оренду з метою розміщення складських приміщень. Стан майна на момент укладення договору визначається в акті приймання-передачі.

Відповідно до п. 2.1 договору орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Передача майна в оренду здійснюється за вартістю, визначеною у звіті про незалежну оцінку, згідно з Методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та за актом приймання-передачі, складеному на момент підписання договору (п.2.3 договору).

Пунктом 3.1 договору встановлено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 04.10.1995р. №789 зі змінами і доповненнями, і становить за базовий місяць розрахунку травень 2011р.-1023,90 грн. без урахування ПДВ. Орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції в період від базового місяця до першого місяця оренди та за перший місяць.

Згідно з п.3.5 договору орендна плата перераховується орендарем до державного бюджету на відповідний рахунок управління державного казначейства та Балансоутримувачу на відповідний рахунок у співвідношенні 70% до 30% щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним місяцем з урахуванням щомісячного індексу інфляції, відповідно до пропорцій розподілу, встановлених законодавством та чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі стягується до державного бюджету та Балансоутримувачу у визначеному п.3.5 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати (п.3.6 договору).

У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості, але не менше 200 грн. (п.3.7 договору).

Відповідно до п. 3.9 договору сплата орендної плати забезпечується у вигляді завдатку в розмірі орендної плати за один місяць оренди. Для розрахунку суми цього завдатку використовується розмір орендної плати за базовий місяць оренди. Завдаток у розмірі 1023,90 грн. без урахування ПДВ сплачується на відповідні рахунки відділення державного казначейства та Балансоутримувача у співвідношенні 70% до 30% протягом місяця з моменту укладення договору оренди. Внесений завдаток підлягає зарахуванню в рахунок платежу за останній місяць оренди.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Договір укладено строком на два роки 11 місяців, що діє з 07.07.2011р. до 07.06.2014р.

Умовами договору сторони передбачили, що однією з умов розірвання договору на вимогу орендодавця може бути не здійснення орендарем оплати за оренду протягом трьох місяців (п.10.7).

За актом приймання-передачі від 07.07.2011р. вищевказане майно передано орендарю.

08.10.2012 р. сторони уклали додатковий договір №1 про внесення змін до договору оренди державного майна від 07.07.2011р. №928-11-065 виклавши п.3.1 розділу 3 договору в наступній редакції: "Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 04.10.1995р. №789 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2011р.), і за базовий місяць розрахунку за вересень 2012 року становить 1264,45 грн. без ПДВ.

Орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції в період від базового місяця до першого місяця оренди та за перший місяць".

В подальшому додатковим договором №2 від 12.05.2014р. сторони внесли зміни до договору оренди державного майна, яким погодили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майне та пропорції її розділу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995р. №786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку березень 2014р-1806,45 грн. (п.3.1).

Орендна плата перераховується орендарем до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним місяцем з урахуванням щомісячного індексу інфляції, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж (п.3.6 додаткового договору №2).

Сторони також погодили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та Балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п.3.7 додаткового договору №2).

Відповідно до п. 3.8 додаткового договору №2 у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості, але не менше 500 грн.

Пунктом 3.10 сторони погодили, що зобов'язання орендаря щодо сплати орендної плати забезпечується у вигляді завдатку у розмірі орендної плати за один місяць оренди. Завдаток вноситься в рахунок орендної плати за останній місяць оренди. Для розрахунку суми цього завдатку використовується розмір орендної плати за базовий місяць оренди.

Орендар зобов'язується протягом місяця після підписання договору внести завдаток, передбачений цим договором. Завдаток стягується до державного бюджету і Балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у п. 3.6 договору. Після закінчення основного строку договору оренди здійснюється перерахування орендної плати за останній місяць оренди орендарем завдатку.

Додатковим договором сторони продовжили строк дії договору оренди державного майна до 08.05.2017р.

Звертаючись із позовом до суду першої інстанції позивач зазначив, що на момент укладення договору оренди у відповідача було відсутнє зареєстроване у встановленому законом порядку право власності на об'єкт оренди, у зв'язку з чим відповідач не мав права передавати вказаний об'єкт в оренду позивачу, а тому, позивач вважає, що договір оренди державного майна №928-11-065 від 07.07.2011 р. повинен бути визнаним недійсним з моменту укладення у судовому порядку.

Судом першої інстанції позовні вимоги визнано обґрунтованими та частково задоволено, зокрема, визнано недійсним з моменту укладення договір оренди державного майна №928-11-065 від 07.07.2011 року та додаткові договори до нього.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з наступних підстав.

Правовідносини у сфері оренди державного та комунального майна регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна", який є спеціальним, до відповідних правовідносин, Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" цей Закон регулює організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

У відповідності до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що об'єктами оренди за цим законом є: цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць); нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями є фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам. Підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

Згідно з ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна.

Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Відповідно до ст. 73 ГК України орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ДП "Скадовський морський торговельний порт" входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України.

Відповідно до статуту ДП "Скадовський морський торговельний порт" останнє є державним унітарним транспортним підприємством - морським портом і діє як державне комерційне підприємство, що засноване на держаній власності, та входить до сфери управління Міністерства транспорту та зв'язку України.

З матеріалів справи, а саме, листа ДП "Скадовський морський торговельний порт" Вих.№417/13/14 від 04.03.2011 р. вбачається, що будівля колишньої котельні, що є предметом оренди за договором оренди державного майна №928-11-065 від 07.07.2011 р., знаходиться на балансовому обліку ДП "Скадовський морський торговельний порт", інв. №1114, загальна площа будівлі складає 146,72 кв.м.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме листа Міністерства транспорту та зв'язку України міському голові м. Скадовськ від 06.03.2008 р. №1587/27/14-08 останнє просило оформити право власності Міністерства транспорту та зв'язку України на об'єкти нерухомого майна, які знаходяться у загальнодержавній власності та закріплені за ДП "Скадовський морський торговельний порт" на праві господарського відання, з видачею підприємству свідоцтв про право державної власності на об'єкти, зокрема, будівлі котельної з бойлерною 1984 року введення в експлуатацію та інвентарним номером 1114 (а.с. 79-80).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.05.2008 р. за Міністерством транспорту та зв'язку України було зареєстровано право власності, зокрема, на недобудовану будівлю, Ш (а.с. 81).

У листі ДП "Скадовський морський торговельний порт" Вих.№417/13/14 від 04.03.2011 р. зазначено, що будівля колишньої котельні, що є предметом оренди за договором оренди державного майна №928-11-065 від 07.07.2011 р., знаходиться на балансовому обліку ДП "Скадовський морський торговельний порт", інв. №1114, загальна площа будівлі складає 146,72 кв.м., має балансову вартість 32968,46 грн. та залишкову вартість станом на 01.02.2011 р. 9285,79 грн., будівля не перебуває під податковою заставою та може бути передана в оренду.

Згідно з наказом ДП "Скадовський морський торговельний порт" від 28.11.2011 р. передано з балансу теплогрупи порту будівлю котельної з больором інв.№1114 на баланс порт території. Бухгалтерії порту внести зміни у назву ОВЗ інв. №1114 "Будівля котельної з больором" на "складське приміщення".

Як вбачається з довідки ДП "Скадовський морський торговельний порт" Вих. №14/922 від 31.08.2016 р. на балансі ДП "Скадовський морський торговельний порт" перебувають об'єкти нерухомості, які розташовані по вул. Мангубінська, 2, м. Скадовськ, Херсонська область, зокрема, складське приміщення (по свідоцтву недобудована будівля), літера на схемі Ш, рік введення в експлуатацію 1984, інвентарний номер 1114 (а.с.83).

Отже, вищенаведеним підтверджується, що на час укладення спірного договору оренди державного майна №928-11-065 від 07.07.2011 р. майно, що було його предметом, а саме будівля колишньої котельні площею 146,7 кв.м. знаходилось у повному господарському віданні ДП "Скадовський морський торговельний порт" та обліковувалось на його балансі за інвентарним номером 1114, тобто перебувало у державній власності.

Колегія суддів відзначає, що відсутність відомостей щодо державної реєстрації права власності на спірне майно, а саме будівлі колишньої котельні, яка була передана в оренду за спірним договором не спростовує факту знаходження означеного майна у державній власності.

Крім того, приписи Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не містять приписів щодо обов'язкової реєстрації права власності на державне майно при укладенні договору оренди.

Отже доводи позивача на те, що на момент укладення договору оренди у відповідача було відсутнє зареєстроване у встановленому законом порядку право власності на об'єкт оренди, у зв'язку з чим відповідач не мав права передавати вказаний об'єкт в оренду позивачу, з якими погодився суд першої інстанції, є помилковими та такими, що не відповідають приписам чинного законодавства та спростовуються наявними матеріалами справи.

Відповідно до пп. 2.1 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України "Про оренду землі", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про іпотеку", "Про страхування", "Про банки і банківську діяльність", "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057 1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Таким чином, судова колегія відзначає, що загальні підстави недійсності правочинів встановлені ст. 215 ЦК України застосовуються в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів.

Проте, розглядаючи спір про визнання правочину недійсним, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Разом з цим, розглянувши спір по суті, суд першої інстанції не навів жодних обґрунтувань щодо того, яким нормам чинного законодавства України не відповідає спірний договір оренди державного майна №928-11-065 від 07.07.2011 р. та в чому конкретно полягає неправомірність дій відповідача при укладенні даного правочину.

Судовою колегією відхиляються посилання позивача на те, що власником майна, що було передано за договором оренди державного майна №928-11-065 від 07.07.2011 р. може бути Скадовська міська рада, оскільки такі твердження позивача не підтверджуються жодними з наявних матеріалів справи.

Відповідно до пункту 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки, в той час як зобов'язанням є різновид цивільного правовідношення, яке може виникати як із договору, так і на інших підставах передбачених цивільним законодавством.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається з договору оренди державного майна №928-11-065 від 07.07.2011 р., останній було укладено Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області з додержанням вимог ст.ст. 5, 9, 10, 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", в означеному договорі визначені всі істотні умови та щодо них сторонами досягнуто домовленості, текст договору підписаний сторонами. Отже, спірний договір укладено у відповідності до вимог чинного законодавства України, що регулює правовідносини оренди державного майна, а тому, у суду відсутні підстави для визнання його недійсним.

Крім того, колегія суддів зауважує, що у відповідності до приписів ст. 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Як підтверджується матеріалами справи, рішенням господарського суду Херсонської області від 29.02.2016 р. розірвано договір оренди державного майна від 07.07.2011 р. №928-11-065, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області та товариством з обмеженою відповідальністю "DFT-Південь". На даний час означене рішення є чинним, отже означений договір є розірваним та правовідносини між сторонами за цим договором припинені.

Разом з цим, позивач звертаючись із позовом до суду першої інстанції не навів жодних обґрунтувань щодо того, які його права порушені при укладені договору оренди державного майна №928-11-065 від 07.07.2011 р., з урахуванням того, що на час звернення позивача до суду, означений договір вже було розірвано у судовому порядку.

Щодо позовної вимоги ТОВ "DFT-Південь" про застосування наслідків визнання правочину недійсним, колегія суддів в цій частині погоджується із висновком суду першої інстанції та зазначає, що у відповідності до приписів 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи те, що рішенням господарського суду Херсонської області від 29.02.2016 р. спірний договір оренди державного майна від 07.07.2011 р. №928-11-065 розірвано та позивача зобов'язано повернути відповідачеві майно, що було предметом оренди, то у суду відповідно відсутні підстави для застосування наслідків визнання правочину недійсним.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 104 Господарського кодексу України передбачено, що апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 104 Господарського кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення господарського суду Херсонської області від 19.06.2017 р. у справі №923/336/17 в частині задоволення позовних вимог про та розподілу судових витрат скасуванню, а позовні вимоги в частині визнання недійсним договору оренди державного майна від 07.07.2011 р. №928-11-065 та додаткових угод до нього недійсним відхиленню, в іншій частині оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Херсонської області від 19.06.2017 р. по справі №923/336/17 в частині задоволення позовних вимог та розподілу судових витрат скасувати, в цій частині прийняти нове рішення, яким у задоволенню позовних вимог про визнання недійсним договору оренди державного майна №928-11-065 від 07.07.2011 р. та додаткових угод до нього відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "DFT-Південь" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі 1760 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Херсонської області видати накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Лашин В.В.