ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року Справа № 905/3534/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Барицької Т.Л.,
суддів:Губенко Н.М.,
Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель"
на ухвалуДонецького апеляційного господарського суду від 27.03.2017
у справі№ 905/3534/15 господарського суду Донецької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Донецького обласного управління АТ "Ощадбанк"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1. ОСОБА_4; 2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Адамс Девелопмент Груп"
провизнання вимог кредитора та включення до реєстру вимог кредиторів
за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамс Девелопмент Груп"
до1. Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Донецького обласного управління АТ "Ощадбанк"; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4
провизнання включеними до реєстру вимог кредиторів та припиненими не включені до реєстру вимоги

в судовому засіданні взяли участь представники:

- ПАТ "Ощадбанк" в особі філії Донецького обласного управління Євдокимов А.М.,

- ТОВ "Дирекція адміністративних будівель" повідомлений, але не з'явився,

- ОСОБА_4 повідомлений, але не з'явився,

- ТОВ "Адамс Девелопмент Груп" повідомлений, але не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27.03.2017 (головуючий суддя Склярук О.І., судді: Геза Т.Д., Дучал Н.М.) Товариству з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель" відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору; апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель" на ухвалу господарського суду Донецької області від 10.03.2017 повернуто заявникові на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель", не погоджуючись із вказаною ухвалою, звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а справу передати на розгляд апеляційного господарського суду для вирішення питання щодо прийняття апеляційної скарги до розгляду.

Сторони належним чином були повідомлені про час та місце розгляду даної справи, проте відповідач та треті особи не скористалися своїм правом бути присутніми у судовому засіданні.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Донецького обласного управління АТ "Ощадбанк" звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель" в особі ліквідаційної комісії про визнання вимог кредитора та включення до реєстру вимог кредиторів.

18.05.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Адамс Девелопмент Груп" звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідачів: 1. Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Донецького обласного управління АТ "Ощадбанк"; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - ОСОБА_4, про визнання включеним до реєстру вимог кредиторів та припиненими не включені до реєстру вимоги.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 18.05.2016 зазначену позовну заяву прийнято для спільного розгляду з первісним позовом.

09.03.2017 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель" надійшла зустрічна позовна заява до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Донецького обласного управління АТ "Ощадбанк" про визнання погашеними вимог за кредитним договором № 26-15-03/14 від 24.01.2014.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 10.03.2017 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель" повернуто останньому з посиланням на п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Не погодившись з ухвалою господарського суду Донецької області від 10.03.2017, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель" звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з відповідною апеляційною скаргою.

Оскаржуваною ухвалою суду апеляційної інстанції від 27.03.2017 апеляційну скаргу повернуто заявнику без розгляду на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України з посиланням на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель" не було додано доказів сплати судового збору, а також з огляду на те, що ним було подано скаргу після закінчення строку, встановленого для її подання без клопотання про поновлення цього строку. Крім того, апеляційний господарський суд відмовив заявнику в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, оскільки наведені апелянтом обставини не мали характеру виключних, що могли би свідчити про наявність підстав для відповідного звільнення від сплати судового збору.

Вищий господарський суд України не вбачає підстав не погодитися із господарським судом апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Загальні вимоги, яким має відповідати апеляційна скарга встановлені у ст. 94 ГПК України, відповідно до якої, зокрема, до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є Закон України "Про судовий збір" № 3674-VІ від 08.07.2011.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пп. 7 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору, що підлягає сплаті за подання до господарського суду апеляційної скарги на ухвалу суду становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів справи та зі змісту оскаржуваної ухвали апеляційного господарського суду від 27.03.2017 вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель" взагалі не було додано до апеляційної скарги доказів сплати судового збору у встановленому чинним законодавством розмірі та порядку.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель" просило суд апеляційної інстанції звільнити його від сплати судового збору, оскільки заявник перебуває в стані припинення, на підтвердження чого ним було надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; товариство знаходиться на неконтрольованій території та підпало під дію форс-мажорних обставин, про що ним було надано сертифікат Торгово-промислової палати України № 6154 від 15.04.2016. Заявник підкреслював, що саме через дію обставин непереборної сили у нього відсутні кошти, в тому числі, й для сплати судового збору.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

За змістом положень ст. 8 Закону України "Про судовий збір" питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом (п. 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 № 01-06/2093/15 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 № 484-VIII)").

Відповідно до приписів розділу 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 №7 у розгляді питань, пов'язаних, зокрема, з відстроченням та розстроченням сплати судового збору (стаття 8 Закону) господарським судам слід враховувати таке. Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання (що може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або в окремому документі), повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Отже, виходячи з наведених положень закону, суд може відстрочити, розстрочити або звільнити від сплати судового збору при врахуванні майнового стану скаржника, який останній повинен довести суду, надавши відповідні докази в розумінні ст. 36 ГПК України.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У зв'язку з цим, сама лише обставина, пов'язана з тяжким фінансовим становищем, не може вважатися підставою для звільнення від сплати судового збору.

Так, Донецький апеляційний господарський суд вірно вказав, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель" не було надано належних доказів підтвердження свого скрутного матеріального становища, а також дійшов обґрунтованого висновку про те, що наведені апелянтом обставини не мають характеру виключних, що могло би свідчити про наявність підстав для звільнення заявника від сплати судового збору.

Що стосується посилань Товариства з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель" на сертифікат Торгово-промислової палати України № 6154 від 15.04.2016 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), викладених в поданій касаційній скарзі, то Вищий господарський суд України зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Аналогічно, підпунктом 3.3.1 п. 3.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5), визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратство, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Згідно з п. 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов'язанням/обов'язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Отже, вказаними нормами встановлено, що обставини непереборної сили мають підтверджуватися сертифікатом Торгово-промислової палати України, виданим останньою по конкретному договору, контракту, виконання якого ускладнено чи стало неможливим у зв'язку з настанням обставин непереборної сили.

Так, як вбачається з матеріалів справи, сертифікатом № 6154 від 15.04.2016 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини, зокрема, акти тероризму на території Донецької області; протиправні дії третіх осіб, Товариству з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель" щодо наступних зобов'язань, виконання яких передбачено до 15.12.2014 (включно): надання банку документів щодо формування земельної ділянки 1 (в т.ч. рішення відповідних місцевих органів самоврядування щодо виділення в натурі частини земельної ділянки, необхідної для обслуговування об'єкту будівництва (розташованого по пр. Панфілова у Ворошиловському районі м. Донецька) після введення в експлуатацію, присвоєння їй кадастрового номера), в порядку, що регламентується чинним законодавством, та укладення договору оренди земельної ділянки 1 та здійснення державної реєстрації права оренди на неї в Державному реєстрі прав, за кредитним договором № 26-15-03/14, укладеним 24.01.2014 між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель" (позичальник), які унеможливили їх виконання в зазначений термін.

Відтак, з виданого Торгово-промисловою палатою сертифікату від 15.04.2016 № 6154 вбачається, що він стосується конкретних зобов'язань сторін у даній справі за конкретним кредитним договором, при цьому, в ньому відсутні будь-які посилання на вплив форс-мажорних обставин щодо можливості / неможливості Товариства з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель" сплатити судовий збір за подання тих чи інших заяв і скарг на прийняті процесуальні документи в межах даної справи.

Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для повернення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель" на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Крім того, повертаючи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель" на ухвалу господарського суду Донецької області від 10.03.2017, Донецький апеляційний господарський суд вказав, що заявником подано скаргу після закінчення строку, встановленого для її подання без клопотання про поновлення такого строку.

Так, відповідно до ст. 93 ГПК України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом апеляційної інстанції, оскаржувана до апеляційного суду ухвала винесена господарським судом Донецької області 10.03.2017, а апеляційна скарга подана Товариством з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель" 17.03.2017 (дата поштового штемпелю на конверті), тобто з пропуском встановленого ГПК України 5-денного строку для її подання, без клопотання про його поновлення.

При цьому, посилання скаржника на те, що строки оскарження були пропущені ним не з його вини, а через те, що "рішення першої інстанції надійшло йому після збігу строків оскарження" судом касаційної інстанції відхиляються з огляду на те, що як вбачається з матеріалів справи, ухвала господарського суду Донецької області від 10.03.2017 була надіслана на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель" 13.03.2017, тобто в межах 3-денного строку, як це передбачено ст. 87 ГПК України, що підтверджується відповідною відміткою на останній сторінці самої ухвали (том 3, стор. 130, зворотний бік). Крім того, з даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що дана ухвала була надіслана судом до Реєстру також 13.03.2017. До того ж, скаржником не подано будь-яких доказів, які б свідчили про протилежне.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Таким чином, Донецький апеляційний господарський суд дійшов вірного висновку про пропуск Товариством з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель" строку, встановленого чинним процесуальним законодавства для звернення з апеляційною скаргою, та обґрунтовано повернув подану апеляційну скаргу без розгляду, в тому числі, й на підставі п. 4 ст. 97 ГПК України.

Вищий господарський суд України також зазначає, що статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Водночас, доступ до правосуддя, в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

При цьому, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Беручи до уваги вищезазначене, твердження Товариства з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель" про обмеження апеляційним судом доступу до правосуддя не знайшли підтвердження, з огляду на що, такі відхиляються судом касаційної інстанції як безпідставні.

Отже, апеляційний господарський суд, правильно застосувавши норми матеріального та процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про повернення апеляційної скарги без розгляду.

Згідно зі ст. 11113 ГПК України касаційні скарги на ухвали місцевого або апеляційного господарських судів розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення місцевого господарського суду, постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

В силу ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

На думку колегії суддів, висновок апеляційного суду про наявність фактичних та правових підстав для повернення апеляційної скарги без розгляду є законним, обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дирекція адміністративних будівель" залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 27.03.2017 у справі № 905/3534/15 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.Л. Барицька

Судді Н.М. Губенко

С.Р. Шевчук