ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

залишення позовної заяви без розгляду

"13" вересня 2017 р.Справа № 916/661/17

За позовом: Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, Одеської міської ради

До відповідачів: Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Одеській області, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

За участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповдачів: Державного закладу "Спеціалізованого (спеціального) клінічного санаторію В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров'я України, Міністерство охорони здоров'я України

Про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного шляхом підписання удаваного правочину - договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та зобов'язання повернути земельні ділянки, шляхом складання акту прийому-передачі

Суддя Д'яченко Т.Г.

Представники сторін:

від прокуратури: Шивцова С.А., за посвідченням

від позивача (Одеської міської ради): Чернова Г.А., за довіреністю

від позивача (Одеської обласної державної адміністрації): Кравцов Р.В., за довіреністю

від відповідача (Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Одеській області): Данилов К.В., за довіреністю

від відповідача (Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1): ОСОБА_8, за довіреністю

від третьої особи (Державного закладу "Спеціалізованого (спеціального) клінічного санаторію В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров'я України): Пархоменко Є.Г., за довіреністю

від третьої особи (Міністерства охорони здоров'я України): не з'явився

Суть спору: Заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації та Одеської міської ради звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою, у якій просить суд:

-визнати недійсним договір оренди землі, укладений 23.11.2007 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, площею 133,5 кв.м., 214,5 кв.м., 50 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом підписання удаваного правочину - договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, а саме: бетонного покриття пішохідних доріжок (парники), площею 133,5 кв.м., ґрунтової ділянки (насипний грунт під стелажем між доріжками) площею 214,5 кв.м., щебеневого майданчику площею 50 кв.м., розміщених за адресою: АДРЕСА_1, що перебувають на балансі Клінічного санаторію ім. В.П. Чкалова, укладеного 23.11.2007 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1;

-зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути Одеській обласній державній адміністрації земельні ділянки площею 133,5 кв.м., 214,5 кв.м., 50 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 1687738,90 грн. шляхом складання акту прийому-передачі.

Позовні вимоги Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, Одеської міської ради обґрунтовано тим, що укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Державним закладом "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров'я України договір оренди нерухомого майна - є удаваним правочином, оскільки приховує договір оренди земельної ділянки, який фактично укладений між відповідачами. В свою чергу договір оренди земельної ділянки, який фактично укладений між відповідачами, суперечить вимогам ст.ст.122,123,124 та 134 Земельного кодексу України, що в силу вимог ч.1 ст.215 ЦК України є підставою для визнання недійсним цього договору.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.07.2017р. порушено провадження у справі та прийняти позовну заяву до розгляду, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Державний заклад „Спеціалізованого (спеціального) клінічного санаторію ім. В.П. Чкалова" Міністерства Охорони Здоров'я України та призначено розгляд справи у судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.08.2017р., зокрема, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Міністерство охорони здоров'я України.

01.08.2017р. до господарського суду Одеської області представником Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надано клопотання в порядку ст. 22, п. 1 ч. 1 ст. 81 ГПК України, у якому заявник просить суд частину позовних вимог до Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Одеській області, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповдачів: Державного закладу "Спеціалізованого (спеціального) клінічного санаторію В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров'я України, Міністерство охорони здоров'я України про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного шляхом підписання удаваного правочину - договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності у справі №916/661/17 - залишити без розгляду.

В обґрунтування поданого заявником клопотання, було зазначено суду, що приймаючи до уваги, що земельна ділянка надана у постійне користування Державним закладом „Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров'я України, який є державним закладом, а те, що на земельній ділянці, яка знаходиться у постійному користуванні Санаторію, розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності, Одеська міська рада - не є органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Прокурором, на думку відповідача, не вірно було визначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідачем - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було зазначено, що вказані обставини встановлено ухвалою господарського суду Одеської області від 21 лютого 2017 року у справі №916/3369/16 за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до відповідачів: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, Фізичної особи -підприємеця ОСОБА_1, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державного закладу „Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П.Чкалова" МОЗ України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства охорони здоровя України про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Зазначено. ухвалою господарського суду Одеської області від 21.02.2017р. у справі №916/3369/16 позов Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради залишено судом без розгляду.

Представником прокуратури 13.09.2017р. до господарського суду Одеської області надано додаткові пояснення, у яких, зокрема, було зазначено, що земельна ділянка, щодо якої, за твердженням прокуратури, укладено договір оренди, відноситься до земель державної власності та функції з розпорядження яко, відповідно до ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України, здійснює Одеська обласна державна адміністрація, яку визначено у якості позивача у справі.

У якості другого позивача прокурором визначено Одеську міську раду, у зв'язку з порушенням її земельних прав, а саме права на отримання орендної плати за користування землею.

Прокуратура не погоджується з позицією представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, стосовно того, що Одеська міська рада є неналежним позивачем у справі, оскільки, на думку представника проукратури, наяне порушення прав та інтересів Одеської міської ради у спірних відносинах.

Прокурором було зазначено, що якби земельна ділянка, яку фактично передано в оренду відповідачу, була надана у користування на підставі договору оренди землі, то місцевий бюджет отримував би орендну плату значно більшу ніж земельний податок, який сплачується санаторієм за користування земельною ділянкою наданою для здійснення комерційної діяльності. У зв'язку з чим, Одеська міська рада, на думку прокуратури, також є належним позивачем у справі, оскільки у даному випадку порушено земельні права органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1,3,4,6 ст.23 Закону України „Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов'язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об'єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).

Згідно з абз.4 ч. 1 ст. 2 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною 2 згаданої статті передбачено, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

У ч.ч.1,2 ст.29 ГПК України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України, про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Для представництва інтересів громадянина в господарському суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, та письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви (заяви, скарги) у порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №7 „Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам", господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави. У випадках неправильного визначення прокурором позивача, тобто органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд на підставі пункту 1 частини першої статті 63 ГПК України повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду. Якщо господарський суд помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора, в якій неправильно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави, такий позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 81 ГПК України.

Як встановлено судом, ухвалою господарського суду Одеської області від 21 лютого 2017 року у справі №916/3369/16 позов Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до відповідачів: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державного закладу „Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П.Чкалова" МОЗ України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства охорони здоровя України про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки залишено судом без розгляду.

Дану ухвалу господарського суду Одеської області від 21 лютого 2017 року у справі №916/3369/16 в апеляційному порядку оскаржено не було, у зв'язку з чим вона відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України набрала законної сили та є чинною.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з п.12 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, в редакції, що була чинною на момент видачі Державного акту, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

14.07.2004р. набрав чинності Закон України „Про розмежування земель державної та комунальної власності" від 05.02.2004р. №1457-ІV який регулює відносини, пов'язані з розмежуванням земель державної власності на землі комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст та землі державної власності.

Станом на 01.01.2013р. редакція п.12 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України викладена у наступній редакції: до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Державні органи приватизації здійснюють розпорядження (крім відчуження земель, на яких розташовані об'єкти, що не підлягають приватизації) землями, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних капіталах яких державі належать частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти, а також продаж земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації. До розмежування земель державної та комунальної власності Рада міністрів Автономної Республіки Крим на території Автономної Республіки Крим здійснює розпорядження землями за межами населених пунктів відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Надання та зміна цільового призначення земель водного фонду,історико-культурного, лісогосподарського, оздоровчого, рекреаційного, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах населених пунктів (крім земель, переданих у приватну власність та земель, зазначених в абзаці другому цього пункту) здійснюється за погодженням з Радою міністрів Автономної Республіки Крим. Відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, з 01.01.2013р. набрав чинності Закон України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012р. №5245-VІ, яким внесені зміни в т.ч. у Земельний кодекс України, а саме, виключений п.12 розділу Х Земельного кодексу України, визнаний таким, що втратив чинність Закон України „Про розмежування земель державної та комунальної власності" та встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

У державній власності залишаються: а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; в) землі зон відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу.

Відповідно до Статуту Державного закладу „Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоровя України (надалі -Санаторій), який затверджений наказом МОЗ України від 19.09.2007р. №576 та державну реєстрацію змін до якого проведено 01.11.2007р. та 19.12.2008р., Санаторій підпорядковується Міністерству охорони здоровя України.

Майно санаторію становлять основні фонди, обігові, оборотні і грошові засоби. А також інші матеріальні цінності вартість яких відображається в балансі. Майно і кошти Санаторію є державною власністю та належать йому на праві оперативного управління.

Земельна ділянка закріплена за Санаторієм у порядку визначеним законодавством України.

Відповідно до ст.80 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент звернення до суду з даним позовом, суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

У ч.ч.1,2 ст. 83 ЗК України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

У ч.ч.1,2 ст.84 ЗК України визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У ч.ч.1,2 ст.92 ЗК України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

Таким чином, виходячи з того, що земельна ділянка надана у постійне користування Санаторію, який є державним закладом, а також з того, що на земельній ділянці, яка знаходиться у постійному користуванні Санаторію, розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності, господарським судом було встановлено, що Одеська міська рада - не є органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Приймаючи що уваги, що ухвалою господарського суду Одеської області від 21 лютого 2017 року у справі №916/3369/16, яка є чинною та не було оскаржено в апеляційному порядку, встановлено факт відсутності повноважень у Одеської міської ради як органу, який має повноваження щодо здійснення відповідних функцій у даних спірних відносинах, та те, що Одеська міська рада - не є органом місцевого самоврядування з повноваженнями органу виконавчої влади, суд в межах розгляду даної справи, приходить до висновку щодо невірного обрання прокурором в якості одного з позивачів - Одеської міської ради, як органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У зв'язку з зазначеним, позовна заява Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до відповідачів: Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Одеській області, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповдачів: Державного закладу "Спеціалізованого (спеціального) клінічного санаторію В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров'я України, Міністерство охорони здоров'я України про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного шляхом підписання удаваного правочину - договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та зобов'язання повернути земельні ділянки, шляхом складання акту прийому-передачі залишається судом без розгляду.

Керуючись ч. 1, п. 1 ст. 81, ст.86 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до відповідачів: Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Одеській області, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповдачів: Державного закладу "Спеціалізованого (спеціального) клінічного санаторію В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров'я України, Міністерство охорони здоров'я України про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного шляхом підписання удаваного правочину - договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та зобов'язання повернути земельні ділянки, шляхом складання акту прийому-передачі у справі №916/661/17 - залишити без розгляду.

Ухвалу суду може бути оскаржено у встановленому законом порядку.

Копію ухвали суду направити на адресу Міністерства охорони здоров'я України: 01601, м. Київ, вул. Грушевського, 7.

Суддя Т.Г. Д'яченко