П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м. Київ
Судова палата у господарських справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Жайворонок Т.Є.,

суддів: Берднік І.С., Ємця А.А., -

за участю представників:

закритого акціонерного товариства

«Виробничо-торгова фірма «Радосинь» - Сабодаша Р.Б.,

арбітражного керуючого Ганюк Т.М. - Сабодаша Р.Б.,

товариства з обмеженою відповідальністю

«Європа Електронікс» - Дячка І.О.,

товариства з обмеженою відповідальністю

«Укренергоремонт-2000» - Тума О.В.,

товариства з обмеженою відповідальністю

«Комбікормовий завод Піаст-Ніжин» - Сидорука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергоремонт-2000» (далі - ТОВ «Укренергоремонт-2000») про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 04 жовтня 2016 року, постанови Київського апеляційного господарського суду від 15 червня 2016 року та ухвали Господарського суду м. Києва від 05 квітня 2016 року у справі № 43/75-15/7-б за заявою закритого акціонерного товариства «Виробничо-торгова фірма «Радосинь» (далі - ЗАТ «ВТФ «Радосинь») про визнання банкрутом, за заявою ліквідатора ЗАТ «ВТФ «Радосинь» -арбітражного керуючого Ганюк Т.М. до ТОВ «Укренергоремонт-2000» про визнання недійсним договору купівлі-продажу векселів,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року в межах провадження у справі № 43/75-15/7-б про банкрутство ЗАТ «ВТФ «Радосинь» ліквідатор ЗАТ «ВТФ «Радосинь» - арбітражний керуючий Ганюк Т.М. звернувся до суду із заявою до ТОВ «Укренергоремонт-2000» про визнання недійсним договору купівлі-продажу векселів № Б-36-05/1, укладеного 17 квітня 2007 року між ТОВ «Укренергоремонт-2000» і ЗАТ «ВТФ «Радосинь», з підстав, передбачених статтею 20 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-XII).

Заяву обґрунтовано тим, що ЗАТ «ВТФ «Радосинь» протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, уклало оспорюваний договір, за умовами якого придбало векселі за ціною, вищою від ринкової, що спричинило недостатність майна боржника для задоволення вимог кредиторів, призвело до неплатоспроможності боржника і часткової неможливості виконання його зобов'язань перед іншими кредиторами.

16 березня 2016 року ТОВ «Укренергоремонт-2000» подало до суду заяву про застосування позовної давності.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05 квітня 2016 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15 червня 2016 року, заяву ліквідатора ЗАТ «ВТФ «Радосинь» задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу векселів від 17 квітня 2007 року № Б-36-05/1, укладений між ТОВ «Укренергоремонт-2000» і ЗАТ «ВТФ «Радосинь».

Постановою Вищого господарського суду України від 04 жовтня 2016 року зазначені судові рішення залишено без змін.

У заяві про перегляд Верховним Судом України судових рішень у справі № 43/75-15/7-б із підстав, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), ТОВ «Укренергоремонт-2000», посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень статей 257-261, 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), статті 20, пункту 11 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2343-XII, просить скасувати постанову Вищого господарського суду України від 04 жовтня 2016 року, постанову Київського апеляційного господарського суду від 15 червня 2016 року, ухвалу Господарського суду м. Києва від 05 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ліквідатора ЗАТ «ВТФ «Радосинь» - арбітражного керуючого Ганюк Т.М. відмовити.

В обґрунтування заяви надано копії постанов Вищого господарського суду України від 08 жовтня 2013 року у справі № 908/1131/13, від 15 липня 2014 року у справі № 5011-44/12072-2012, від 31 травня 2016 року у справі № 910/22795/15, від 31 січня 2017 року у справі № 910/22795/15, копію постанови Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 922/5094/14 (№ 3-1157гс15).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені ТОВ «Укренергоремонт-2000» обставини, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що 25 листопада 2005 року відкрите акціонерне товариство «Холдингова компанія «Укренергопром» (далі - ВАТ «ХК «Укренергопром») видало прості векселі № 5 і № 4 на суму 5 000 000,00 грн кожний, якими підтверджено грошове зобов'язання векселедавця сплатити визначену суму грошей власнику векселя - товариству з обмеженою відповідальністю «Корпоративні Фінансові Інструменти» (далі - ТОВ «Корпоративні Фінансові Інструменти»), строк платежу - 25 листопада 2008 року.

Згідно з витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 29 вересня 2015 року юридичну особу ВАТ «ХК «Укренергопром» припинено за судовим рішенням у зв'язку з визнанням її банкрутом, номер запису 6025506 від 22 жовтня 2007 року.

Згідно з витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 07 жовтня 2015 року юридичну особу ТОВ «Корпоративні Фінансові Інструменти» припинено за судовим рішенням у зв'язку з визнанням її банкрутом, номер запису 4001217 від 02 жовтня 2006 року.

13 квітня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «СМ-Інвест» (далі - ТОВ «СМ-Інвест») (повірений) і ТОВ «Укренергоремонт-2000» (довіритель) укладено договір № Б-35-05 доручення на купівлю цінних паперів, за умовами якого довіритель доручає, а повірений приймає на себе зобов'язання за винагороду забезпечити від імені, в інтересах довірителя купівлю цінних паперів, а саме: простих векселів № 5 і № 4 (векселедавець - товариство з обмеженою відповідальністю «Наукова виробнича компанія «ТОТ» (далі - ТОВ «НВК «ТОТ»); дата складання - 25 листопада 2005 року, термін платежу - 23 листопада 2008 року; номінальна вартість кожного - 5 000 000,00 грн; загальна договірна вартість купівлі цінних паперів дорівнює номінальній вартості та становить 10 000 000,00 грн.

13 квітня 2007 року між ТОВ «Укренергоремонт-2000» (покупець), інтереси якого представляє ТОВ «СМ-Інвест» (повірений покупця), і ТОВ «НВК «ТОТ» (продавець) укладено договір № Б-35-05/1 купівлі-продажу векселів, за умовами якого продавець передає, а покупець приймає у власність та оплачує векселі; вартість векселів (сума договору) становить 10 000 000,00 грн. За актом прийому-передачі цінних паперів від 13 квітня 2007 року продавець передав, а покупець прийняв згідно з договором від 13 квітня 2007 року № Б-35-05/1 зазначені векселі.

17 квітня 2007 року між ЗАТ «ВТФ «Радосинь» (покупець), інтереси якого на підставі договору доручення від 17 квітня 2007 року № Б-36-05 представляє ТОВ «СМ-Інвест» (повірений покупця), і ТОВ «Укренергоремонт-2000» (продавець) укладено договір № Б-36-05/1 купівлі-продажу векселів, за умовами якого продавець передає, а покупець приймає у власність та оплачує векселі (пункт 1.1 договору); вартість векселів (сума договору) становить 10 000 000,00 грн (пункт 1.2 договору); розрахунок за векселі здійснюється безпосередньо між продавцем і покупцем шляхом перерахування суми договору згідно з пунктом 1.2 на розрахунковий рахунок продавця у термін 15 банківських днів із моменту підписання цього договору (пункт 2.1); продавець зобов'язаний передати покупцю векселі, зазначені у пункті 1.1 договору, у термін одного банківського дня з моменту підписання цього договору (пункт 2.2 договору), передача векселів за цим договором оформлюється актом прийому-передачі (пункт 2.3). За актом прийому-передачі цінних паперів від 17 квітня 2007 року продавець передав, а покупець прийняв згідно з договором від 17 квітня 2007 року № Б-36-05/1 зазначені векселі.

Додатковою угодою від 17 квітня 2007 року до цього договору сторони змінили пункт 2.1 договору від 17 квітня 2007 року № Б-36-05/1 і визначили, що розрахунок за векселі здійснюється безпосередньо між продавцем і покупцем шляхом перерахування суми договору згідно з пунктом 1.2 на розрахунковий рахунок продавця у термін 10 банківських днів із моменту підписання цього договору.

24 квітня 2007 року між ТОВ «СМ-Інвест» (повірений) і ТОВ «НВК «ТОТ» (довіритель) укладено договір № Б-37-05 доручення на купівлю цінних паперів, за умовами якого довіритель доручає, а повірений приймає на себе зобов'язання за винагороду забезпечити від імені, в інтересах довірителя купівлю цінних паперів, а саме: простих векселів № 5 і № 4 (векселедавець - ЗАТ «ВТФ «Радосинь»; дата складання - 25 листопада 2005 року, термін платежу - 23 листопада 2008 року; номінальна вартість кожного - 5 000 000,00 грн; загальна договірна вартість купівлі цінних паперів становить 10 005 000,00 грн.

24 квітня 2007 року між ТОВ «НВК «ТОТ» (покупець), інтереси якого на підставі договору доручення від 24 квітня 2007 року № Б-37-05 представляє ТОВ «СМ-Інвест» (повірений покупця), і ЗАТ «ВТФ «Радосинь» (продавець) укладено договір № Б-37-05/1 купівлі-продажу векселів, за умовами якого продавець передає, а покупець приймає у власність та оплачує векселі (пункт 1.1 договору); вартість векселів (сума договору) становить 10 005 000,00 грн (пункт 1.2 договору); розрахунок за векселі здійснюється безпосередньо між продавцем і покупцем шляхом перерахування суми договору згідно з пунктом 1.2 на розрахунковий рахунок продавця у термін трьох місяців з моменту підписання цього договору (пункт 2.1), продавець зобов'язаний передати покупцю векселі, зазначені у пункті 1.1 договору, у термін одного банківського дня із моменту підписання цього договору (пункт 2.2 договору), передача векселів за цим договором оформлюється актом прийому-передачі (пункт 2.3). За актом прийому-передачі цінних паперів від 24 квітня 2007 року продавець передав, а покупець прийняв згідно з договором від 24 квітня 2007 року № Б-37-05/1 зазначені векселі.

У звіті з виконання погодження процедур стосовно фінансової інформації ЗАТ «ВТФ «Радосинь» (звіт про фактичні результати стосовно дебіторської і кредиторської заборгованості), складеному 20 жовтня 2015 року аудиторською компанією «Аудит Бюро», наведено висновок про те, що під час аудиторської перевірки було виявлено ряд недоліків у бухгалтерському обліку товариства, а також порушення з боку керівництва товариства при укладенні договорів від 17 квітня 2007 року № Б-36/05/1 (купівля-продаж векселів) та від 06 квітня 2007 року № Б-04/06/1/1 (купівля-продаж акцій), що спричинило недостатність активів боржника для задоволення вимог кредиторів і виконання зобов'язань перед іншими кредиторами частково стало неможливим.

Відповідно до висновку суб'єкта оціночної діяльності про проведення незалежної оцінки простих векселів у кількості 2 штуки (№ 5 і № 4), які належать ЗАТ «ВТФ «Радосинь», від 19 жовтня 2015 року ринкова вартість зазначених цінних паперів становить 1 грн.

Судові рішення у справі, яка розглядається, мотивовано таким:

- оспорюваний у справі договір є недійсним із підстав, передбачених статтею 20 Закону № 2343-XII, оскільки відповідно до звіту про незалежну оцінку спірних векселів станом на 17 квітня 2007 року, складеного 15 березня 2016 року суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ «Бюро оцінок», зазначені цінні папери мають ознаки фіктивності та їх ринкова вартість на момент укладення договору становила 1 грн;

- емітент спірних векселів - ВАТ «ХК «Укренергопром» порушувало вимоги законодавства щодо подання регулярної інформації до Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку; станом на квітень 2007 року це товариство господарської діяльності не здійснювало, що підтверджується податковою звітністю, а на підставі ухвали Господарського суду Донецької області від 11 жовтня 2007 року у справі № 5/191б ВАТ «ХК «Укренергопром» ліквідовано як юридичну особу;

- на момент придбання ЗАТ «ВТФ «Радосинь» спірних векселів першого векселедержателя ТОВ «Корпоративні Фінансові Інструменти» ліквідовано як юридичну особу на підставі ухвали Господарського суду Донецької області від 19 вересня 2006 року у справі № 42/139б, що мало суттєво знизити ціну векселя;

- за наслідками аудиторської перевірки аудитором виявлено ряд недоліків у бухгалтерському обліку ЗАТ «ВТФ «Радосинь», а також порушення з боку керівництва товариства при укладенні договорів від 17 квітня 2007 року № Б-36/05/1 (купівля-продаж векселів) та від 06 квітня 2007 року № Б-04/06/1/1 (купівля-продаж акцій), що спричинило недостатність активів боржника для задоволення вимог кредиторів і виконання зобов'язань перед іншими кредиторами частково стало неможливим;

- судами відхилено посилання ТОВ «Укренергоремонт-2000» на те, що зазначеній спір вже був предметом судового розгляду, що підтверджується рішенням Господарського суду м. Києва від 04 жовтня 2011 року у справі № 32/574-20/144, яким відмовлено у задоволенні позову ЗАТ «ВТФ «Радосинь» до ТОВ «Укренергоремонт-2000» про визнання недійсним договору купівлі-продажу векселів від 17 квітня 2007 року № Б-36-05/1, оскільки підстави, якими було обґрунтовано позов у справі № 32/574-20/144, і підстави, заявлені ліквідатором ЗАТ «ВТФ «Радосинь» у справі, яка розглядається, різняться.

Відповідно до положень статті 11114 ГПК Верховний Суд України переглядає рішення господарських судів виключно на підставі і в порядку, встановлених цим Кодексом. Заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно з підстав, передбачених статтею 11116 ГПК.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 11116 ГПК заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана на підставі неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень має місце у разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за подібних предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності у різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка встановлення правильності яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

Із наданих для порівняння копій постанов Вищого господарського суду України вбачається, що суд касаційної інстанції за наслідками перегляду судових рішень попередніх судових інстанцій, на підставі встановлених фактичних обставин у кожній справі, залишив ці рішення без змін з тих підстав, що:

- у справі № 908/1131/13 (про стягнення заборгованості за договором позики; у позові відмовлено) вимогу позивача про повернення відповідачем грошових коштів направлено останньому після спливу трьох років загального строку позовної давності, акт звірки взаємних розрахунків не свідчить про переривання цього строку, оскільки зазначений акт складено поза межами цього строку. Отже, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі, є підставою для відмови у позові відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК;

- у справі № 5011-44/12072-2012 (відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора банкрута про спростування майнових дій боржника та припинення права власності на нерухоме майно) ліквідатором не доведено обставин, з якими положення Закону № 2343-XII пов'язують можливість спростування майнових дій боржника, з огляду на те, що боржником не вчинено жодних дій щодо передачі спірного майна банку, натомість останній зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки (спірне майно) на підставі умов іпотечного договору; при цьому положення Закону № 2343-XII не передбачають такого порядку повернення у власність майна боржника, у межах провадження у справі про банкрутство, як припинення права власності іншої особи;

- у справі № 910/22795/15 ліквідатором не доведено наявності підстав для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу відповідно до статті 20 Закону № 2343-XII; разом із тим суди дійшли висновку про наявність підстав, передбачених статтею 215 ЦК, для визнання цього договору недійсним, однак відмовили у задоволенні позову ліквідатора у зв'язку з пропуском загального строку позовної давності.

Аналіз зазначених рішень суду касаційної інстанції дає підстави для висновку, що у цих справах та у справі, яка розглядається, обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, не можна визнати подібними. У зазначених справах суд встановив різні фактичні обставини та прийняв відповідні рішення, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, які є підставою для перегляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 11116 ГПК.

За правилами пункту 2 частини першої статті 11116 ГПК неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права може бути підставою для перегляду Верховним Судом України судових рішень у господарських справах у тому випадку, якщо предметом перегляду є судове рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підвідомчості або підсудності справ.

З урахуванням наведеного та зважаючи на приписи частини другої статті 1117 , частини першої статті 11123 ГПК, у цій частині заяви немає підстав для перегляду Верховним Судом України судових рішень, оскільки доводи заяви фактично зводяться до правильності оцінки доказів судом.

Доводи заявника про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції у справі, що розглядається, викладеному в постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 922/5094/14 (№ 3-1157гс15) висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права також не можна визнати обґрунтованими, оскільки обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, у цих справах не є подібними з огляду на те, що предметом спору у справі № 922/5094/14 (№ 3-1157гс15) є визнання недійсними авалів і визнання недійсними зобов'язань за цими авалями з підстав, передбачених статтями 203, 215, 234 ЦК, положеннями Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, законів України «Про обіг векселів в Україні» і «Про цінні папери та фондовий ринок».

Відповідно до частини першої статті 11126 ГПК Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, що стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, застосовані правильно.

Зважаючи на те, що обставини, на які посилається заявник як на підставу для перегляду судових рішень, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи № 43/75-15/7-б, заява ТОВ «Укренергоремонт-2000» не підлягає задоволенню.

Керуючись пунктом 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», статтями 11116 , 11123 , 11124 , 11126 ГПК, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а :

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергоремонт-2000» про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 04 жовтня 2016 року, постанови Київського апеляційного господарського суду від 15 червня 2016 року та ухвали Господарського суду м. Києва від 05 квітня 2016 року у справі № 43/75-15/7-б відмовити.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 11116 ГПК.

Головуючий Т.Є. Жайворонок

Судді: І.С. Берднік

А.А. Ємець