ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року Справа № 922/1168/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М., - головуючого (доповідач у справі),
Катеринчук Л.Й.,
Погребняка В.Я.,
розглянувши касаційну скаргу Південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області
на ухвалу від 28.04.2017 Харківського апеляційного господарського суду
у справі№ 922/1168/16 господарського суду Харківської області
про банкрутствотовариства з обмеженою відповідальністю "Сафарі-Армс-Україна", с. Бахметівка Харківської області
голова комітету кредиторів фізична особа-підприємець ОСОБА_4, м. Луганськ
ліквідатор Севостьянов Є.В., м. Харків
в судовому засіданні взяв участь представник

Південної ОДПІШвед А.В., довір.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду Харківської області знаходилася справа № 922/1168/16 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Сафарі-Армс-Україна" (далі - ТОВ "Сафарі-Армс-Україна", боржник), порушена ухвалою від 27.04.2016 в порядку загальних норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-V, далі - Закон про банкрутство).

Ухвалою від 16.06.2016 за результатами попереднього засідання затверджено реєстр вимог кредиторів боржника, до якого включено грошові вимоги двох кредиторів - ФОП ОСОБА_4 та компанії "Safari-Arms Holding LTD".

Постановою господарського суду Харківської області від 19.07.2016 визнано боржника банкрутом, відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Севостьянова Є.В. та інше.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.10.2016 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута, ліквідовано банкрута та припинено провадження у справі.

У квітні 2017 року Південна об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Харківській області (далі - Південна ОДПІ, скаржник) звернулася до суду з апеляційною скаргою на ухвалу від 10.10.2016 та заявила клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 28.04.2017 (судді: Фоміна В.О. - головуючий, Пуль О.А., Шевель О.В.) відмовлено в задоволенні клопотання скаржника про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали від 10.10.2016, апеляційну скаргу повернуто без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Суд апеляційної інстанції вказав про відсутність поважних причин тривалого пропуску скаржником строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого господарського суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції, скаржник звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, справу направити до Харківського апеляційного господарського суду для подальшого розгляду.

Касаційна скарга мотивована порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, а саме ст. ст. 8, 129 Конституції України, ст.ст. 9, 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст. ст. 53, 91, 93 ГПК України. Скаржник зазначає, що був позбавлений можливості своєчасно заявити грошові вимоги до у справі про банкрутство у зв'язку з оскарженням боржником в порядку адміністративного судочинства наявності податкового боргу. Крім того, зверненню з апеляційною скаргою перешкоджала відсутність тривалий час бюджетних коштів для сплати судового збору.

Заслухавши пояснення учасника судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України").

Відповідно до ст. 93 ГПК України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом.

Разом з тим п. 2 ст. 93 ГПК України встановлено, що апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Статтею 53 ГПК України регламентовано загальний порядок відновлення процесуальних строків, який передбачає, що суд за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною. При цьому, виходячи зі змісту згаданої статті, поважними визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними і пов'язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Отже, відмовляючи у задоволенні клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен в сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строків на апеляційне оскарження та зазначити з яких підстав подане скаржником клопотання не може бути задоволене.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, апеляційна скарга Південної ОДПІ на ухвалу від 10.10.2016 подана зі значним пропуском встановленого ст. 93 ГПК України процесуального строку на апеляційне оскарження, а саме 21.04.2017.

В якості поважних причин пропуску процесуального строку скаржник зазначав про те, що не заявляв грошові вимоги до боржника в межах справи про банкрутство у зв'язку з оскарженням боржником в суді адміністративної юрисдикції нарахованих йому сум податкових зобов'язань. Судове ж рішення, яким підтверджено існування податкового боргу боржника, прийнято Харківським апеляційним господарським судом тільки 08.02.2017 у справі № 820/9893/15, тобто вже після припинення провадження у справі про банкрутство внаслідок затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу. Крім того, пропуск скаржником строку обумовлений також відсутністю тривалий час коштів на сплату судового збору.

Як вбачається, дана справа про банкрутство порушена за загальною процедурою банкрутства, де виявлення кредиторів боржника та формування реєстру вимог кредиторів відбувається в попередньому засіданні суду в процедурі розпорядження майном.

При цьому відповідно до п. 87.10 Податкового кодексу України з моменту винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок погашення грошових зобов'язань, які включені до конкурсних кредиторських вимог контролюючих органів до такого боржника, визначається згідно із Законом про банкрутство без застосування норм цього Кодексу.

Також ч. 15 ст. 16 Закону про банкрутство передбачено, що з моменту порушення провадження у справі про банкрутство пред'явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство.

Грошові вимоги Південної ОДПІ виникли у період червня-листопада 2015 року, тобто до порушення провадження у справі про банкрутство, а отже є конкурсними вимогами (ст. 1 Закону про банкрутство), а тому у будь-якому випадку, не залежно від наявності судового спору, повинні були бути заявлені скаржником у справі про банкрутство в порядку статті 23 Закону про банкрутство.

Невиконання кредитором обов'язку зі звернення у справу про банкрутство має наслідком, зокрема погашення його грошових вимог внаслідок припинення провадження у справі про банкрутство у зв'язку із затвердженням звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу банкрута.

У зв'язку з чим свідоме невиконання Південною ОДПІ визначеного спеціальними нормами Закону про банкрутство обов'язку щодо звернення з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство не може бути визнано поважною причиною пропуску ним процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Більше того, навіть не зважаючи на незаявлення скаржником грошових вимог до боржника, оскаржувана ухвала від 10.10.2016 була направлена судом першої інстанції на адресу скаржника та отримана ним 18.10.2016, про що свідчить відповідне поштове повідомлення про вручення.

Отже, скаржник був обізнаний з текстом ухвали від 10.10.2016 ще 18.10.2016, проте звернувся з апеляційною скаргою лише 21.04.2017, тобто через шість місяців.

Посилання скаржника на відсутність коштів на сплату судового збору також правомірно не враховані судом апеляційної інстанції з огляду на положення ст. 8 Закону України "Про судовий збір", якою передбачено можливість відстрочення, розстрочення чи звільнення від сплати судового збору. У зв'язку з чим скаржник у будь-якому випадку був зобов'язаний звернутися з апеляційною скаргою у встановлений строк, а сама по собі обставина відсутності фінансування не є поважною причиною пропуску процесуального строку з огляду на приписи ст. 129 Конституції України, якою однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Будь-яких інших причин тривалого пропуску процесуального строку скаржником не вказано та судом апеляційної інстанції не встановлено.

У зв'язку з чим, з огляду на положення процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини, судом апеляційної інстанції законно та обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання скаржника про відновлення пропущеного процесуального строку та повернуто апеляційну скаргу на ухвалу від 10.10.2016 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

З урахуванням вищезазначеного та керуючись ст.ст. 1, 16, 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 41, 33, 53, 97, 1115, 1117, 11113 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

2. Ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 28.04.2017 у справі № 922/1168/16 залишити без змін.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Я. Погребняк