ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2017 р. Справа № 922/1379/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Бражніков Г.Г., ордер серія ХВ №316000008 від 05.07.2017 року;

відповідача - Мироненко О.О., за довіреністю від 27.12.2016 року №08-11/4555/2-16;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Міністерства закордонних справ Російської Федерації, м. Харків (вх.2199Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2017р.

у справі № 922/1379/17

за позовом Міністерства закордонних справ Російської Федерації, м. Харків

до відповідача Харківської міської ради, м. Харків

про визнання права власності

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.06.2017р. у справі №922/1379/17 (суддя Светлічний Ю.В.) у задоволенні позову відмовлено.

Міністерство закордонних справ Російської Федерації, м. Харків з рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2017р. у справі №922/1379/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апелянт в обґрунтування своєї правової позиції, зокрема, зазначає про те, що замість отримання ним дозволу на виконання будівельних робіт у встановленому порядку, за його зверненням, рішенням 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про надання дозволу на збереження об'єктів самочинного будівництва та на розроблення документації із землеустрою для експлуатації, обслуговування об'єктів" від 06.07.2016р. № 264/16 Генеральному консульству Російської Федерації в Харкові дозволено збереження самочинно виконаної реконструкції, пов'язаної з реабілітаційними роботами в будівлях літ."А-2", літ."Б-1" (гараж, котельня) та збудованого пункту прийому кореспонденції літ. "В-1" по АДРЕСА_1.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2017 року, суддею - доповідачем у справі №922/1379/17 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 01.08.2017року.

01.08.2017 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№8067), який долучений до матеріалів справи.

Відповідач в обґрунтування своєї правової позиції зазначає, зокрема, про те, що позивач виконав будівельні роботи з реконструкції нежитлових будівель: літ."А-2" площею 757,6кв.м., літ."Б-1" площею 58,1кв.м. та літ. "В-1" площею 7,9 кв.м. по АДРЕСА_1 без отримання дозволу на виконання таких робіт, що суперечить ст. ст. 24, 29 Закону України "Про планування і забудову територій", ст. ст. 26, 34, 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Крім того, вказує на те, що в Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської області відсутня інформація щодо наявності у позивача права на виконання будівельних робіт та прийняття в експлуатацію у встановленому порядку вказаних вище об'єктів.

У судових засіданнях 01.08.2017 року та 28.08.2017 року оголошувалися перерви до 28.08.2017 року та до 05.09.2017 року, відповідно.

У судовому засіданні 05.09.2017 року представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2017р. у справі №922/1379/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Крім того, у судовому засіданні 05.09.2017 року представник відповідача просив відкласти розгляд справи, про що надав відповідне письмове клопотання, у зв'язку з відрядженням представника ОСОБА_4, який уповноважений представляти інтереси відповідача при розгляді даної справи.

Колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

За приписами статті 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

З огляду на приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду апеляційної скарги, зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що учасникам судового процесу створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав та надано достатньо часу для надання можливості підготувати письмові пояснення в обґрунтування своїх правових позицій.

Крім того, сторони та треті особи не позбавлені права та можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні представника згідно з частинами першою - четвертою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, як з числа своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами або особисто брати участь у судовому засіданні. Неможливість такої участі представником заявника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів зазначає, що відповідач забезпечив участь іншого представника в судовому засіданні для надання пояснень в обґрунтування своєї правової позиції.

А отже, у зв'язку з недопущенням затягування судового процесу, що може привести до порушення вимог статті 69 Господарського процесуального кодексу України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, колегією суддів відмовлено у задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

05.07.2001 року між Харківською міською радою в особі начальника Управління комунального майна та приватизації Поливаного А.П. (продавець) та Міністерством закордонних справ Російської Федерації в особі Генерального консула Російської Федерації в м. Харкові Сафонова Г.В. (покупець) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. 05.07.2001р., відповідно до умов якого покупець придбав комплекс будівель, що складається з нежитлових будівель літ. "А-2" площею 703,1 кв.м. і літ. "Б" площею 49,1 кв.м. та майна, що складається з огородження цегляного з в'їзними та внутрішніми металевими воротами, асфальтового майданчика площею 250кв.м., фруктових дерев 9 одиниць та декоративних дерев 12 одиниць, що знаходяться на земельній ділянці площею 1579 кв.м. по АДРЕСА_1 в м. Харкові.

Право власності на вказані нежитлові приміщення (майно) було підтверджено свідоцтвом про право власності, виданим Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради та внесеного до реєстраційної книги 08.10.2001р.

14.09.2001р. за реєстровим №3960 Комунальним підприємством Харківське міське бюро технічної інвентаризації було видане посвідчення, відповідно до якого нежитлові будівлі літ."А-2" загальною площею 703,1кв.м. і літ. "Б" загальною площею 49.1кв.м., розташовані в АДРЕСА_1) зареєстровані за Міністерством закордонних справ Російської Федерації на праві державної власності.

22 лютого 2002р. між Виконавчим комітетом Харківської міської ради та Міністерством закордонних справ Російської Федерації було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,1580га, що знаходиться на АДРЕСА_1, який був зареєстрований у Виконавчому комітеті Харківської міської ради 25.02.2002р. за №65/02.

У 2014 році на замовлення ФОП ОСОБА_8 ТОВ "ХАРКІВРЕКОНСТРУКЦІЯ" (державна ліцензія серії АВ №460969 від 20.11.2009р., яка дійсна до 20.11.2014р.) було виготовлено технічний висновок щодо стану будівельних конструкцій, можливості збереження та подальшої експлуатації нежитлових будівель: літ "А-2" Генерального консульства Російської Федерації в м. Харкові, літ. "Б-1" котельної та гаражу, літ. "В-1" пункту прийому кореспонденції по АДРЕСА_1.

У розділі "Висновки" зазначено про те, що всі загальні будівельні конструкції оглянутих будівель видимих деформацій не мають, знаходяться в задовільному технічному стані, відповідають умовам міцності та стійкості та придатні до використання.

Рішенням 7 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про надання дозволу на збереження об'єктів самочинного будівництва та на розроблення документації із землеустрою для експлуатації, обслуговування об'єктів" від 06.07.2016р. № 264/16 Генеральному консульству Російської Федерації в Харкові дозволено збереження самочинно виконаної реконструкції, пов'язаної з реабілітаційними роботами в будівлях літ."А-2", літ."Б-1" (гараж, котельня) та збудованого пункту прийому кореспонденції літ. "В-1" по АДРЕСА_1 на земельній ділянці (кадастровий № НОМЕР_1), яка перебуває в оренді, договір оренди землі від 22.02.2002р., зареєстрований 25.02.2016 р. за №65/02.

Позивач, вважаючи свої права порушеними звернувся до господарського суду Харківської області з відповідним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на нежитлову будівлю літ.А-2 площею 757,6 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Б-1" площею 58,1кв.м. та нежитлову будівлю літ. "В-1" площею 7,9 кв.м. по АДРЕСА_1

В обґрунтування своєї правової позиції позивач зазначає про те, що у 2003 році ним за свої кошти були реконструйовані нежитлові будівлі літ."А-2" та літ."Б", а також побудована нежитлова будівля літ."В-1", що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1), у 2013 році позивачем було виготовлено технічні паспорти на зазначені будівлі.

21.06.2017 року господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Так, предметом спору у даній справі є визнання права власності на нежитлову будівлю літ.А-2 площею 757,6 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Б-1" площею 58,1кв.м. та нежитлову будівлю літ. "В-1" площею 7,9 кв.м. по АДРЕСА_1

Приписами статті 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" передбачено, що для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно - будівельного контролю.

Основними завданням Держархбудінспекції та ії територіальних органів є виконання дозвільних, реєстраційних функцій та здійснення контролю і нагляду у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Крім того, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю є єдиним органом державної влади, уповноваженим на встановлення факту готовності об'єкту до експлуатації та приймати в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти. Прийняття в експлуатацію об'єктів проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації або на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі Інспекцією сертифікату.

У відповідності до Положення про Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 20.11.2015р. №7/15, метою Інспекції є забезпечення додержання на території міста Харкова містобудівного законодавства України та запобігання його порушенням, основними завданнями Інспекції є здійснення відповідно до закону державного архітектурно-будівельного контролю, виконання дозвільних та реєстраційних функцій. Крім того, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради приймає в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти (видає сертифікати, реєструє декларації про готовність об'єкта до експлуатації та повертає такі декларації на доопрацювання для усунення виявлених недоліків).

Згідно статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", відповідно до Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553 (далі - Порядок №553) та на підставі Наказу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради №1 від 11.04.2016 року і направлення №36-А від 11.05.2016р., останньою було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об'єкті "Нежитлові будівлі літ. "А-2", "Б-1", "В-1" по АДРЕСА_1 в м. Харкові".

За результатами перевірки встановлено, що за адресою м. Харків, АДРЕСА_1) розташовані нежитлові будівлі літ. "А-2", "Б-1", "В-1".

Під час перевірки за адресою: АДРЕСА_1), проведеної Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, позивачем не було надано затверджену у встановленому порядку містобудівну документацію, проект та документ, що надає право на виконання будівельних робіт, про що було складено акт №36-А від 11.05.2016р.

Обов'язковість отримання документа, що дає право на виконання будівельних робіт на час будівництва та реконструкції вищевказаних об'єктів передбачено ст. 29 Закону України "Про планування та забудову територій".

Приписами статті 24 Закону України "Про планування і забудову територій" (в редакції від 01.01.2008р.) встановлено, що фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування. Фізичні та юридичні особи, заінтересовані в здійсненні будівництва об'єктів містобудування, подають письмову заяву про надання дозволу на будівництво до виконавчого органу відповідної ради або Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації. Дозвіл на будівництво об'єкта містобудування не дає права на початок виконання будівельних робіт без одержання відповідного дозволу Державної архітектурно-будівельної інспекції України або її територіальних органів.

Дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному цим Законом.

Дозвіл на будівництво надається на підставі комплексного висновку щодо відповідності запропонованого будівництва містобудівній документації, державним будівельним нормам, місцевим правилам забудови (далі - комплексний висновок).

Згідно ч. 1 ст. 29 Закону України "Про планування і забудову територій", дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України "Про планування і забудову територій", дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів.

У відповідності до ч.3 ст.29 Закону України "Про планування і забудову територій", дозвіл на виконання будівельних робіт надається на підставі: проектної документації, погодженої та затвердженої в порядку, визначеному законодавством; документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, а у разі, якщо замовник (забудовник) не є власником чи користувачем земельної ділянки, також подається нотаріально засвідчена згода власника земельної ділянки на забудову цієї ділянки, а якщо ділянка перебуває у користуванні, - нотаріально засвідчені згоди власника та користувача земельної ділянки на ії забудову; рішення виконавчого органу відповідної ради або місцевої державної адміністрації про дозвіл на будівництво об'єкта містобудування; документа про призначення відповідальних виконавців робіт та відомостей про здійснення авторського та технічного нагляду.

У разі здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування для отримання дозволу на виконання зазначених робіт додається копія документа, що посвідчує право власності на будинок чи споруду, або письмової згоди його власника на проведення зазначених робіт.

Інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з реконструкції об'єкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством України порядку в матеріалах справи відсутня.

Разом з тим, виконання будівельних робіт дозволяється після реєстрації повідомлення або декларації про початок виконання будівельних робіт чи видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт (ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Статтею 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Згідно статті 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, ії експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами позапланової перевірки, головним спеціалістом сектору інспекційної роботи Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю видано припис від 11.05.2016 року №36 "Про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил".

Вказаним приписом встановлено факт самочинного будівництва нежитлових будівель: літ. "А-2", літ. "Б-1", літ. "В-1" по АДРЕСА_1 в м. Харкові, що є порушенням ст. 29 Закону України "Про планування та забудову територій" (закон діяв до 12.03.2011р.), ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та зобов'язано позивача у термін до 11.05.2017р. усунути допущене порушення.

Однак, позивач вимоги припису "Про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил" у визначений Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради термін не виконав.

Також, в матеріалах справи відсутні докази звернення апелянта з питання прийняття до експлуатації закінчених будівництвом спірних об'єктів нерухомого майна та відмови Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської області у прийнятті в експлуатацію об'єктів.

Таким чином, позивач не реалізував свого права щодо прийняття до експлуатації закінченого будівництвом спірного об'єкту нерухомості шляхом звернення до компетентних органів, а отже, його право не може бути визнано порушеним.

Окрім того, поняття самочинного будівництва, а також правові підстави та умови визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно визначені в статті 376 Цивільного кодексу України, яка є спеціальною в регулюванні спірних правовідносин, оскільки унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли вимоги закону та інших правових актів при створенні нової речі (самочинному будівництві) були порушені.

Так, згідно частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, відсутність дозволу на будівництво тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 ст. 376 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 Цивільного кодексу України).

Водночас, статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Крім того, відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 року №6, у справах, пов'язаних з самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина 2 статті 376 ЦК України).

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Окрім того, апелянт, як на підставу набуття права власності на спірні об'єкти нерухомого майна посилається, зокрема, на рішення Харківської міської ради від 06.07.2016 року №264/16 «Про надання дозволу на збереження об'єктів самочинного будівництва та на розроблення документації із землеустрою для експлуатації, обслуговування об'єктів», яким надано дозвіл на збереження самочинно виконаної реконструкції, пов'язаної з реабілітаційними роботами в будівлях літ."А-2", літ."Б-1" (гараж, котельня) та збудованого пункту прийому кореспонденції літ. "В-1" по АДРЕСА_1.

Колегія суддів зазначає, що вказане рішення органу місцевого самоврядування прийнято, в тому числі на підставі Порядку вирішення питань, пов'язаних з самочинним будівництвом, затвердженого рішенням 9 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 17.08.2011 року №390/11.

Приписами п. 5.1 зазначеного Порядку вирішення питань, пов'язаних з самочинним будівництвом встановлено, що прийняття об'єктів в експлуатацію здійснюється Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю в порядку, передбаченому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №431.

Таким чином, отримання апелянтом дозволу на збереження спірних об'єктів самочинного будівництва відповідно до рішення Харківської міської ради від 06.07.2016 року №264/16 не є підставою для визнання за ним права власності на спірні об'єкти нерухомого майна, оскільки ним не було додержано встановлених процедур щодо виконання підготовчих і будівельних робіт та введення спірних об'єктів в експлуатацію.

А отже, позивачем в порушення приписів статей 32-34,36 Господарського процесуального кодексу України не надано належних доказів та не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог в обґрунтування заявлених позовних вимог.

За таких обставин, висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов'язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, оскільки є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи та наявними у справі доказами.

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства закордонних справ Російської Федерації, м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 21.06.2017р. у справі №922/1379/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 08.09.2017 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Слободін М.М.