ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2017р. Справа № 917/1132/17

За позовом "Тодіні Коструціоні ОСОБА_1П.А." (Todini Costruzioni Generali S.p.A.), вул. Датарія, 22, м. Рим, Італія, 00187, в особі Представництва "Тодіні Коструціоні ОСОБА_1П.А.", вул. Соборна 446, м. Рівне, 33024

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське ШБУ № 9", проспект Володимирський 210, м. Лубни, Полтавська область, 37500

про стягнення 171589,08 грн.

Суддя Семчук О.С.

Представники сторін до перерви 02.08.2017р.:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність від 04.04.2016р.);

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність від 08.07.2017р. ).

Представники сторін після перерви 31.08.2017р.:

від позивача: ОСОБА_4 (довіреність від 24.02.2015р.);

від відповідача: ОСОБА_5 (довіреність від 18.05.2017р. ).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні 02.08.2017р. до 14 год. 30 хв. 31.08.2017р.

"Тодіні Коструціоні ОСОБА_1П.А." (Todini Costruzioni Generali S.p.A.) в особі Представництва "Тодіні Коструціоні ОСОБА_1П.А." (далі позивач/ "Тодіні Коструціоні ОСОБА_1П.А.") звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське ШБУ № 9" (далі відповідач/ ТОВ "Лубенське ШБУ № 9") про стягнення 171 589,08 грн., в тому числі 24146,62 грн. 3% річних та 147442,46 грн. інфляційних втрат. В обґрунтування позову позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідачем рішення господарського суду Полтавської області від 20.09.2016р. по справі № 917/1425/16.

Ухвалою суду від 17.07.2017р. суд порушив провадження у справі, розгляд якої призначив на 02.08.2017р. в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 02.08.2017р. оголошено перерву до 31.08.2017р.

Відповідач у відзиві № 501 від 27.07.2017р. позов заперечує, посилаючись на те, що вимога про сплату інфляційних нарахувань та відсотків річних може бути лише як невід'ємна частина вимоги про сплату боргу.

Представники позивача в судових засіданнях позов підтримують у повному обсязі.

Представники відповідача проти позову заперечують.

В судовому засіданні 31.08.2017р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 20.09.2016р. по справі № 917/1425/16 задоволено позов "Тодіні Коструціоні ОСОБА_1П.А.", в особі Представництва «Тодіні Коструціоні ОСОБА_1П.А.» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лубенське ШБУ № 9» боргу у сумі 2 141 090,81 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.12.2016р. рішення господарського суду Полтавської області від 20.09.2016р. по справі № 917/1425/16 залишено без змін.

Відповідач на виконання вказаного рішення господарського суду Полтавської області, здійснив наступні платежі:

1) платіжним дорученням № 3692 від 26.12.2016р. сплачено 1 086 603,74 грн.;

2) платіжним дорученням № 3780 від 25.01.2017р. сплачено 300 000,00 грн.;

3) платіжним дорученням № 3789 від 01.02.2017р. сплачено 100 000,00 грн.;

4) платіжним дорученням № 3795 від 07.02.2017р. сплачено 100 000,00 грн.;

5) платіжним дорученням № 2134 від 22.03.2017р. сплачено 41 149 грн.;

6) платіжним дорученням № 2869 від 12.04.2017р. сплачено 181 818,18 грн.;

7) платіжним дорученням № 3749 від 15.05.2017р. сплачено 218 181,82 грн.;

8) платіжним дорученням № 10241 від 02.06.2017р. сплачено 145 454,55 грн.

У зв'язку із простроченням зобов'язання відповідача щодо погашення боргу перед позивачем, останні нарахував на прострочену суму боргу (із врахуванням оплат) 3 % річних за загальний період з 21.09.2016р. по 01.06.2017р. на суму 24146,62 грн., а також інфляційні втрати за період з жовтня 2016 року по травень 2017р., які просить стягнути з відповідача.

Відповідач вважає, що вимога позивача про стягнення річних та інфляційних втрат є безпідставною, оскільки вказана вимога може бути заявлена лише як невід'ємна частина вимоги про сплату боргу.

При винесенні рішення суд виходить з наступного.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 20.09.2016р. по справі № 917/1425/16, яке залишено в силі Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.12.2016р., з відповідача стягнуто на користь позивача кошти, набуті без достатніх правових підстав в розмірі 2 141 090,81 грн. Вказані кошти були сплачені відповідачем в період з 26.12.2016р. по 02.06.2017р.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.11.2013р. саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Заперечення відповідача стосовно того, що вимога про сплату інфляційних нарахувань та відсотків річних може бути лише як невід'ємна частина вимоги про сплату боргу є безпідставним.

Так, згідно п. 5.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.11.2013р. кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат та встановлено, що 3% річних нараховано вірно, а суму інфляційних втрат позивачем завищено.

Так, позивач неправомірно нарахував інфляційні втрати за грудень 2016 року на суму боргу 2141090,81 грн.

Згідно п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Оскільки станом на 31.12.2016р. сума боргу становила 1054487,07 грн., інфляційні втрати за грудень 2016 року необхідно нараховувати саме на цю суму.

З урахуванням цього, сума інфляційних втрат за зазначений позивачем період становить 136601,05 грн.

Таким чином, вимога позивача про стягнення річних підлягає задоволенню повністю в сумі 24146,62 грн., а вимога позивача про стягнення інфляційних втрат - частково, в сумі 136601,05 грн.

В іншій частині вимога про стягнення інфляційних задоволенню не підлягає.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенське ШБУ № 9" (проспект Володимирський 210, м. Лубни, Полтавська область, 37500; ) на користь "Тодіні Коструціоні ОСОБА_1П.А." (Todini Costruzioni Generali S.p.A.) (вул. Датарія, 22, м. Рим, Італія, 00187) в особі Представництва "Тодіні Коструціоні ОСОБА_1П.А." (вул. Соборна 446, м. Рівне, 33024 ) 24146 грн. 62 коп. 3% річних, 136601 грн. 05 коп. інфляційних втрат, 2411 грн. 22 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.09.2017р.

Суддя О.С. Семчук