ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2017 р. Справа № 914/587/17

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

при секретарі судового засідання Коростенській О.І.,

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача (скаржника) ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства «Холдингова компанія «Еко-Дім», м. Львів, б/н від 03 серпня 2017 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 19 липня 2017 року (підписане 24.07.2017 року), головуючий суддя Ділай У.І., судді: Запотічняк О.Д., Кітаєва С.Б.

у справі №914/587/17

за позовом Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління», м. Львів

до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Холдингова компанія «Еко-Дім», м. Львів

про відшкодування витрат в розмірі 43 807,96 грн.

в с т а н о в и в :

23 березня 2017 року Комунальне підприємство «Адміністративно-технічне управління» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Холдингова компанія «Еко-Дім» про відшкодування витрат, повязаних з проведенням демонтажу спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, їх транспортуванням та зберіганням, в розмірі 43 807,96 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19 липня 2017 року по справі №914/587/17 позовні вимоги задоволено в повному обсязі: присуджено до стягнення з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Холдингова компанія «Еко-Дім» на користь Комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» 43 807,96 грн.

Рішення суду мотивоване тим що, відповідач не виконав добровільно вимогу про демонтаж рекламних конструкцій у встановлений строк, у звязку з чим, 29.06.2016 року на підставі наказу Департаменту економічної політики №21 Д від 10.03.2016 року, такі конструкції демонтовано позивачем із залученням підрядних організацій, що підтверджується актом проведення демонтажу спеціальних конструкцій від 29.06.2016 року. Відтак, понесені позивачем витрати, у звязку з демонтажем, транспортуванням та зберіганням конструкцій відповідача в розмірі 43 807,96 грн. з ПДВ (зберігання демонтованих конструкцій 35 496 грн., демонтаж рекламної конструкції 945 грн., транспортування конструкції (цій) 65,63 грн.) підлягають відшкодуванню відповідачем у повному обсязі, зважаючи на положення п.8.5 Правил розміщення реклами у м. Львові. Крім того, суд у рішенні зазначив про відхилення посилань відповідача про недоведеність належності рекламних конструкцій саме відповідачу, оскільки, вказане спростовано позивачем наданими доказами про звернення до відповідача в листопаді 2015 року за іншими обєктами, на яких були також встановлені рекламні носії, які містили аналогічну інформацію (телефон, логотип та електронний ресурс), що і у спірному випадку.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Еко-Дім» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 19 липня 2017 року по справі №914/587/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, зазначає, що рекламні конструкції, демонтовані позивачем не належать ПрАТ «Холдингова компанія «Еко-Дім», оскільки номери телефону та адреса інтернет ресурсу відповідача є відмінними від зазначених в рекламі, відтак, у останнього відсутній обовязок відшкодовувати витрати, повязані з таким демонтажем. Поряд з тим, вважає, що поданий позивачем доказ надіслання відповідачу акта виконаних робіт з демонтажу (а саме: список згуртованих поштових відправлень рекомендованих листів, поданих у ВЗП-8, фіскальний чек №ПН 55 від 01 липня 2016 року) не є належним доказом, оскільки такий список складено з порушенням п.67 Правил надання послуг поштового звязку.

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 19 липня 2017 року по справі №914/587/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначав, що розміщення на рекламних конструкціях реклами саме відповідача підтверджується зверненнями до відповідача в листопаді 2015 року за іншими обєктами, на яких також були встановлені рекламні носії, що містили аналогічну інформацію (телефон, логотип та електронний ресурс), що і у даному випадку, та фактом самостійного добровільного демонтажу відповідачем такої реклами, тобто визнання останнім належності такої реклами саме відповідачу.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, Комунальне підприємство «Адміністративно-технічне управління» - організоване, засноване і здійснює свою діяльність, на міській комунальній власності (відповідно до розділу 1 статуту КП «Адміністративно-технічне управління»).

Відповідно до п.2.2.4 Статуту підприємство створено з метою, зокрема, виконання функцій визначених окремими ухвалами міської ради, рішеннями виконавчого комітету, розпорядженнями міського голови, наказами та дорученнями департаменту містобудування

Виконання наказів Департаменту економічної політики Львівської міської ради та рішень виконавчого комітету Львівської міської ради позивач здійснює за кошти, отримані від надання у тимчасове користування розповсюджувачам реклами місць для розміщення реклами, що перебувають у комунальній власності, тобто за кошти від використання третіми особами комунальної власності. Зазначені кошти є коштами територіальної громади і коштами міського бюджету. Некомпенсовані витрати КП «Адміністративно-технічне управління» зумовлюють, відповідно, недоїмку відрахувань до міського бюджету, оскільки, відповідно до п. 2.1.3. Статуту, за рахунок них здійснюється поповнення міського бюджету.

Згідно з Правилами розміщення зовнішньої реклами у м. Львові, затвердженими рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №569 від 21.05.2010 року, робочий орган з регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами орган, уповноважений Львівською міською радою виконувати покладені на нього функції, передбачені Правилами розміщення зовнішньої реклами у м. Львові, Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року №2067.

У межах своєї компетенції Робочий орган забезпечує контроль за виконанням вимог Закону України «Про рекламу», Типових Правил розміщення зовнішньої реклами, Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Львові усіма особами незалежно від форм власності та відомчої належності. Робочий орган уповноважений у сфері реклами звертатися до юридичних і фізичних осіб з вимогами про усунення виявлених порушень у визначений у вимогах термін.

У звязку із виявленим порушенням відповідачу скеровано вимогу Департаменту економічної політики Львівської міської ради №23/Р-3-845 від 11.02.2016 року, якою відповідачу запропоновано добровільно усунути допущенні порушення в термін до 16.02.2016 року та попереджено про те, що у разі невиконання вимоги, рекламоносії будуть демонтовані примусово.

Однак, відповідач вимогу Департаменту економічної політики Львівської міської ради про демонтаж не виконав.

Поряд з тим, з метою мирного врегулювання спору позивач надіслав відповідачу попередження №2410-08-2002 від 16.03.2016 року, яким додатково надав останньому час на добровільний демонтаж рекламних конструкцій за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини, 37 до 22 березня 2016 року.

У звязку з невиконанням вказаної вимоги, 29 червня 2016 року, на підставі наказу Департаменту економічної політики №21 Д від 10.03.2016 року, зазначені конструкції демонтовано позивачем із залученням підрядних організацій, що підтверджується актом проведення демонтажу спеціальних конструкцій від 29.06.2016 року.

Демонтаж рекламних конструкцій за адресою: м. Львів, пр. Червоної Калини, 37 проводив підрядник ТзОВ «Благоустрій-Захід» на підставі договору від 03.06.2016 року, а вартість його робіт по демонтажу конструкцій склала 945 грн. (рахунок №СФ-0000023 від 29 червня 2016 року, Додаток №1 до договору про надання послуг від 03.06.2016 року та акт здавання-приймання виконаних робіт №ОУ-0000024).

Транспортування рекламних конструкцій здійснено підрядником ТзОВ «Благоустрій-Захід» на підставі договору від 03.06.2016 року, а вартість його робіт по транспортуванні демонтованих конструкцій склала 65,63 грн. (рахунок №СФ-0000024 від 29 червня 2016 року, Додаток №3 до договору про надання послуг від 03.06.2016 року та акт здавання-приймання виконаних робіт №ОУ-0000025).

Вартість зберігання демонтованих конструкцій з 30.06.2016 року по 30.08.2016 року становила 8432 грн. (62 дні х 17 грн. х 8 конструкцій).

Так, 30 серпня 2016 року позивач надіслав відповідачу претензію №2410-10-7195 з вимогою про повернення витрат, понесених позивачем у зв'язку з демонтажем, транспортуванням та зберіганням конструкцій, однак, відповідач вказану вимогу не виконав.

23 березня 2017 року Комунальне підприємство «Адміністративно-технічне управління» звернулось до суду з даним позовом про стягнення з ОСОБА_3 акціонерного товариства «Холдингова компанія «Еко-Дім» збитків, що становлять витрати позивача, повязані з демонтажем, транспортуванням та зберіганням спеціальних конструкцій зовнішньої реклами в розмірі 43 807,96 грн., що становить: 945 грн. демонтаж рекламних конструкцій, 65,63 грн. транспортування конструкцій, 35 496 грн. зберігання демонтованих конструкцій протягом 261 днів (261 день зберігання х 17 грн. х 8 конструкцій) та ПДВ 20% - 7 301,33 грн.

Статтею 1 ЗУ «Про рекламу» передбачено, що реклама це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару. Зовнішня реклама це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно до вимог ст.16 ЗУ «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та у порядку, встановленому цими органами на підставі Типових правил, що затверджені Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 3, 4 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою КМУ №2067 від 29.12.2003 року, зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. На територіях, будинках і спорудах зовнішня реклама розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб) з урахуванням архітектурних, функціонально-планувальних, історико-культурних чинників, типології елементів місцевого середовища та з додержанням правил благоустрою територій населених пунктів.

Пунктом 24 Типових правил розміщення зовнішньої реклами передбачено, що виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, повязаних з розташуванням рекламного засобу.

Поряд з цим, відповідно до п.4.2.10 Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Львові, затверджених рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №569 від 21.05.2010 року, підставою для розміщення конструкцій зовнішньої реклами є у встановленому порядку виданий дозвіл.

Самовільно встановлений рекламний засіб рекламний засіб, розміщений без виданого у встановленому порядку дозволу або не демонтований власником після прийняття робочим органом рішення про відмову у продовженні дозволу або виконавчим комітетом рішення про його скасування у встановлений термін (п.2.1 Правил розміщення реклами у м. Львові).

Згідно з п.8.1 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Львові самовільно встановлені рекламні засоби, власник яких відомий, але не виконав вимоги про демонтаж, підлягають демонтажу згідно з цими Правилами. Згідно із зазначеними Правилами демонтаж це комплекс заходів, які передбачають відокремлення рекламного засобу разом з основою від місця його розташування та транспортування у місце його подальшого зберігання.

Відповідно до п.1.1 рішення Львівської міської ради від 17.05.2013 року №332 примусовий демонтаж конструкції це засіб для примусового усунення виявленого порушення вимог законодавства про рекламу (самовільного встановлення рекламного засобу), не усунутого субєктом господарювання у добровільному порядку.

Примусовий демонтаж рекламних засобів проводиться власними силами оператора або на його замовлення - підрядною організацією (п.8.3 Правил розміщення реклами у м. Львові).

Пунктом 8.5 Правил розміщення реклами у м. Львові передбачено, що компенсація коштів, витрачених комунальним підприємством «Адміністративно-технічне управління» на примусовий демонтаж рекламного засобу, покладається на власника (користувача) демонтованого рекламного засобу.

Одночасно, аналогічна норма закріплена і в п.13.4 Правил благоустрою м. Львова, затверджених ухвалою сесії Львівської міської ради №376 від 21.04.2011 року, а саме передбачено, що витрати з проведення демонтажу самовільно встановлених рекламних конструкцій, вивісок, їх транспортування та зберігання відшкодовують їх власники: за демонтаж та транспортування спеціальної конструкції у розмірі фактичних витрат; за зберігання спеціальної конструкції у розмірі одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян за кожну добу зберігання.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова (деліктна) відповідальність не настає. Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, наслідком такої протиправної поведінки. При цьому на відповідача покладається тягар доведення відсутності його вини у заподіянні шкоди.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що внаслідок неправомірних дій відповідача (встановлення реклами без відповідного на те дозволу та подальше не демонтування такої реклами на вимогу позивача) КП «Адміністративно-технічне управління» понесло збитки, у вигляді витрат, необхідних для усунення порушення, а саме: витрат на демонтаж, транспортування та зберігання рекламних конструкцій, що підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги посилання скаржника про неналежність останньому спірних рекламних конструкції, з посиланням на те, що, зазначені в рекламі номери телефону та адреса інтернет ресурсу, не відповідають дійсним номерам телефону та адресі інтернет ресурсу відповідача та є відмінними, оскільки вказане спростовано матеріалами справи (а саме: письмовими вимогами позивача про демонтаж аналогічної реклами за іншими адресами у місті Львові та листами-відповідями відповідача про задоволення вказаних вимог і виконання відповідачем демонтажу рекламних конструкцій добровільно) (арк. арк. справи 146-151).

Одночасно, апелянтом не спростовано належність останньому зазначеного в рекламі інтернет ресурсу, оскільки за електронною адресою: www.eko-dim.com знаходиться сайт компанії відповідача, який стосується продажу житла, поряд з тим, за електронною адресою: www.eko-dim.ua, що зазначалась відповідачем, знаходиться головний сайт холдингової компанії відповідача, зважаючи на різноманітність видів діяльності товариства відповідача (коди КВЕД 23.61, 23.63, 43.11, 43.12, 49.41, 71.12, 41.10, 41.20, 42.22). Щодо номеру телефону, вказаного на спірних рекламних конструкціях, то як вбачається з вказаного вище сайту, розміщеного за електронною адресою: www.eko-dim.com, в рекламі вказано номер телефону офісу компанії щодо продажу квартир у м. Львові.

Крім того, безпідставними є твердження апелянта про неналежність доказів відправлення відповідачу акту про демонтаж рекламних конструкцій, оскільки в матеріалах справи знаходиться список згуртованих поштових відправлень рекомендованих листів, поданих в ВПЗ-8 (відправник КП «Адміністративно-технічне управління»), який містить підпис та відмітку Укрпошти (від 01.07.2016 року), список №3273 (форма 103) та фіскальний чек ПН 55 від 01 липня 2016 року, який підтверджує поштове відправлення згідно з вказаним списком (арк. справи 161, 162, 163).

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем протилежного не доведено.

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 43 807,96 грн. збитків (витрат, понесених позивачем), заподіяних з вини відповідача.

При прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Доводи відповідача про скасування рішення місцевого господарського суду, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими.

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, в порядку ст.49 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 19 липня 2017 року по справі №914/587/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства «Холдингова компанія «Еко-Дім» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №914/587/17 повернути до Господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 18.09.2017 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_4