УХВАЛА

про повернення позовної заяви без розгляду

08.09.2017Справа № 910/14982/17

Суддя Князьков В.В., розглянувши позовну заяву Публічного акціонерного товариства «ВЕКТОР БАНК», м. Київ в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВЕКТОР БАНК» Савельєвої Анни Миколаївни

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС», м. Київ

про визнання договору недійсним та зобов'язання повернути документи,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «ВЕКТОР БАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВЕКТОР БАНК» Савельєвої Анни Миколаївни звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС» про:

- визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 10.02.2017, який укладений між Публічним акціонерним товариством «ВЕКТОР БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС»;

- зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС» повернути Публічному акціонерному товариству «ВЕКТОР БАНК» документи, передані на виконання договору відступлення від 10.02.2017.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, господарський зазначає наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються, зокрема, документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру встановлюється у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 600 грн.).

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Отже, розмір судового збору за розгляд двох немайнових вимог, заявлених Публічним акціонерним товариством «ВЕКТОР БАНК», становить 3 200 грн. (2 х 1 600 грн.).

Відповідно до п. 2.21 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу» платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Разом з тим, як встановлено судом, позивачем не додано до матеріалів позовної заяви доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Одночасно з цим, Публічним акціонерним товариством «ВЕКТОР БАНК» заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

В обґрунтування поданого клопотання заявник посилається на ті обставини, що відповідно до рішення Правління Національного банку України №163-рш від 21.03.2017 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВЕКТОР БАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1104 від 22.03.2017 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВЕКТОР БАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким припинено тимчасову адміністрацію банку та розпочато процедуру ліквідації банку з 22.03.2017 до 21.03.2019 включно. За твердженнями заявника, протягом процедури ліквідації усі витрати банку здійснюються виключно з накопичувального рахунку, на якому здійснюється облік усіх наявних у розпорядженні банку коштів, проте станом на 28.08.2017 залишок коштів на накопичувальному рахунку ПАТ «ВЕКТОР БАНК» становить 734,90 грн., що, на думку заявника, свідчить про неможливість сплати судового збору за розгляд даного позову.

Розглянувши клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

У пункті 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» вказано, що у розгляді питань, пов'язаних з відстроченням та розстроченням сплати судового збору, зменшенням його розміру або звільненням від його сплати (стаття 8 Закону) і застосуванням приписів Закону щодо пільг зі сплати судового збору (стаття 5 Закону) господарським судам слід враховувати, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Тобто, відстрочення сплати судового збору є правом суду, а не його обов'язком, а обґрунтування пов'язаних з цим обставин та подання доказів, які свідчать про неможливість або ускладнення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на зацікавлену особу в силу вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, позивачем в заяві про відстрочення сплати судового збору належним чином не обґрунтовано та не подано жодних належних доказів на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому порядку і розмірі. Зокрема, заявником не надано затвердженого кошторису витрат банку на підтвердження обставин викладених у клопотанні; не надано доказів того, що у ПАТ «ВЕКТОР БАНК» відкриті лише той рахунок, на який останній посилається як на підтвердження відсутності коштів для сплати судового збору; не надано доказів в обґрунтування заявленого клопотання, які б свідчили про вжиття скаржником усіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору.

Крім того, статтею 69 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. Проте, приймаючи до уваги, що строк ліквідації банку встановлено до 21.03.2019 включно, заявником не доведено суду, що ПАТ «ВЕКТОР БАНК» буде мати можливість сплатити судовий збір до ухвалення судового рішення у даній справі у строк, встановлений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

У даному випадку господарський суд зазначає, що статтею 129 Конституції України як однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а тому самі лише обставини, пов'язані зі зміною правового режиму роботи банківської установи - застосування передбачених законодавством процедур, що можуть запроваджуватись до банківських установ, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

До того ж, у даному випадку позивачем є банк - юридична особа - суб'єкт господарювання, який в силу статті 42 Господарського кодексу України здійснює господарську (підприємницьку) діяльність на власний ризик з метою одержання прибутку.

При цьому, право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України», від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відтак, необхідність сплати судового збору, встановлена для всіх суб'єктів нормами Господарського процесуального кодексу України та Законом України «Про судовий збір», не може тлумачитися як обмеження права доступу до суду у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таким чином, враховуючи, що заявником до було доведено наявності підстав для відстрочення сплати судового збору, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору за розгляд позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ ФІНАНС».

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву та додані до неї документи без розгляду у випадку неподання доказів сплати судового збору у передбаченому порядку та розмірі.

За таких обставин, враховуючи приписи п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява та додані до неї документи підлягають поверненню заявнику без розгляду.

Одночасно з цим, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись ст. 8 Закону України «Про судовий збір», п. 4 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «ВЕКТОР БАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВЕКТОР БАНК» Савельєвої Анни Миколаївни про відстрочення сплати судового збору.

2. Повернути позовну заяву Публічного акціонерного товариства «ВЕКТОР БАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВЕКТОР БАНК» Савельєвої Анни Миколаївни з доданими до неї документами заявнику без розгляду.

3. Роз'яснити заявнику, що повернення позовної заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Суддя В.В. Князьков