ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.09.17р. Справа № 904/7006/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Етар" (с. Валове, Криворізького району, Дніпропетровської області)

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області)

про стягнення заборгованості за договором на надання послуг проведення розривних гірничих робіт та перевезення № 1418 від 16.04.2013 у загальному розмірі 7 684 493 грн. 32 коп.,

Суддя Фещенко Ю.В.,

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність від 14.02.2017);

ОСОБА_2 - представник (довіреність від 14.02.2017);

від відповідача: ОСОБА_3 - представник (довіреність № 14-404 юр. від 12.10.2016),

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Етар" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі - відповідач) заборгованість за договором на надання послуг проведення розривних гірничих робіт та перевезення № 1418 від 16.04.2013 у загальному розмірі 7 684 493 грн. 32 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 3 636 855 грн. 38 коп. - основний борг;

- 489 829 грн. 57 коп. - пеня;

- 3 244 540 грн. 64 коп. - інфляційні втрати;

- 313 267 грн. 73 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором на надання послуг проведення розривних гірничих робіт та перевезення № 1418 від 16.04.2013 в частині повного та своєчасного розрахунку за надані у червні 2014 року послуги з проведення розкривних гірничих робіт при розробці західного борту кар'єру "Південний" у встановлений договором строк, наявністю боргу у сумі 3 636 855 грн. 38 коп. За прострочення виконання зобов'язання на підставі пункту 9.11. договору та статей 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 27.12.2016 по 26.06.2017 в сумі 489 829 грн. 57 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з вересня 2014 року по травень 2017 року у сумі 3 244 540 грн. 64 коп. та 3 % річних за період прострочення з 15.08.2014 по 27.06.2017 у сумі 313 267 грн. 73 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2017 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 19.07.2017.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.суду 40428/17 від 19.07.2017), в якому він проти задоволення позовних вимог позивача заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що в порушення умов пунктів 1.1., 2.1.1., 2.1.3., 3.1. договору, з урахуванням додаткових угод № 1 від 04.06.2013, № 3 від 30.09.2013, № 4 від 21.03.2014, № 5 від 06.06.2014, норм статей 525, 526, 902 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, позивач при наданні послуг за договором у травні та червні 2014 року частково надавав послуги не особисто, зокрема, ТОВ "Етар" здійснило навантаження гірничої маси в кар'єрі "Південний" для її подальшого перевезення не власною технікою, а екскаваторами ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг". Вказаний факт зафіксовано комісійним актом звірення виконаних об'ємів ТОВ "Етар" № 1 від 01.12.2014, який підписаний, в тому числі, і представником позивача. Виходячи зі змісту вказаного акту, у травні 2014 року в кар'єрі "Південний" екскаваторами ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" було навантажено 8 061 м3 від загального навантаженого та перевезеного ТОВ "Етар" обсягу гірничої маси за цей період; у червні 2014 року в кар'єрі "Південний" екскаваторами ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" було навантажено 38 480 м3 від загального навантаженого та перевезеного ТОВ "Етар" обсягу гірничої маси за цей період. В той же час, у спірних актах надання послуг № 113 від 31.05.2014, № 164 від 30.06.2014 та рахунках-фактурах №134 від 31.05.2014 та № 164 від 30.06.2014 даний факт не враховано та не відображено при розрахунку виконаного ТОВ "Етар" у травні та червні 2014 року об'єму навантаженої і перевезеної гірничої маси, а також визначенні вартості відповідних послуг. Таким чином, враховуючи комісійний акт звірки №1 між позивачем та відповідачем, фактичні обсяги наданих послуг за травень, червень 2014 року та їх вартість наступна:

- за травень 2014 року - в акті № 113 від 31.05.2014 зазначений обсяг робіт з навантаження і перевезення на 44 701 м. куб., фактично, з урахуванням акту звірки № 1, ТОВ "Етар" було надано послуг з навантаження та перевезення - 36 640 м. куб., і з перевезення (без навантаження, навантаження проводило ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг") - 8 061 м. куб. Реальна (дійсна) вартість наданих послуг ТОВ "Етар" у травні 2014 року: 759 327,36 (36 640 м. куб.*20,72 грн.) + 76 015,23(8 061 м. куб.*9,43 грн.) = 835 342 грн. 59 коп. з ПДВ, тобто сума завищення позивачем вартості послуг у травні 2014 року складає 91 040 грн. 93 коп.;

- за червень 2014 року - в акті № 164 від 30.06.2014 зазначений обсяг робіт з навантаження і перевезення на 189 966 м. куб., фактично, з урахуванням акту звірки № 1, ТОВ "Етар" було надано послуг з навантаження та перевезення - 151 486 м. куб., і з перевезення (без навантаження, навантаження проводило ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг") - 38 480 м. куб. Реальна (дійсна) вартість наданих послуг ТОВ "Етар" у червні: 3 139 395,86 (151 486 м. куб.*20,72 грн.) + 362866,4 (38 480 м. куб.*9,43 грн.) = 3 502 262 грн. 26 коп. з ПДВ, тобто сума завищення позивачем вартості послуг у червні 2014 року складає 434 593 грн. 12 коп.). Отже, дійсна вартість наданих позивачем послуг становить 835 342,59 грн. + 3 502 262,26 грн. = 4 337 604 грн. 85 коп., з яких ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" було сплачено платіжними дорученнями від 31.07.2014, 02.04.2015, 16.04.2015 (з урахуванням суми 9 155 грн. 09 коп. "вирівнювання") на суму 1 235 538 грн. 61 коп., залишок - 3 102 066 грн. 24 коп. У зв'язку з чим, позовні вимоги про сплату основного боргу в розмірі 3 636 855 грн. 38 коп., та розрахованих виходячи з цієї сум інфляційних втрат та 3%, є безпідставними. При цьому, відповідач у відзиві звертав увагу суду на той факт, що ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" неодноразово письмово повідомляло ТОВ "Етар" про наявність факту завищення обсягу наданих послуг та загальної вартості таких послуг, а позивач пропонував направити на адресу ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" уточнення до акту наданих послуг № 113 від 31.05.2014, № 164 від 30.06.2014 та відповідні коригувальні рахунки, які будуть відображати реальний об'єм та вартість виконаних ТОВ "Етар" робіт за договором. Крім того, у відзиві на позов відповідач заперечував проти задоволення вимог про стягнення пені в сумі 489 829 грн. 57 коп., посилаючись на те, що сплата пені не була передбачена спірним договором, а також не був погоджений сторонами її розмір та порядок сплати; більше того, за вказаними вимогами сплив строк позовної давності 15.02.2015 (1 рік).

Від позивача надійшло клопотання (вх.суду 40495/17 від 19.07.2017), в якому він просив суд долучити до матеріалів справи витребувані судом документи.

У судове засідання 19.07.2017 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 19.07.2017 представником позивача було викладено зміст позовних вимог, наведено доводи в їх обґрунтування; представник позивач наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.07.2017 заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені ним у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 19.07.2017 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 07.08.2017; ухвалою суду від 19.07.2017 в порядку статті 65 Господарського процесуального кодексу України сторін зобов'язано надати додаткові докази.

Від позивача надійшли заперечення на відзив відповідача (вх.суду 43757/17 від 07.08.2017), в яких він зазначав слідуюче:

- доказом оформлення акту № 164 від 30.06.2014 належним чином та підписання його посадовою особою відповідача є порівняння з іншими актами, які були підписані, погоджені та оплачені відповідачем. Це акт № 286 від 30.06.203 на суму 502 999 грн. 20 коп., акт № 272 від 30.06.2017 на суму 93 844 грн.08 коп., акт № 271 від 30.06.2017 на суму 3 229 972 грн. 04 коп., акт 274 від 31.05.2013 на суму 112 464 грн. 58 коп., акт № 248 від 31.05.2013 на суму 1 932 724 грн. 26 коп., акт № 113 від 31.05.2014 на суму 926 383 грн. 52 коп.; всі ці акти оплачені відповідачем;

- доказом застосування правильної розцінки в актах надання послуг, зокрема, в акті № 164 від 30.06.2014, є погодження і підписання посадовими особами ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", саме цього обсягу і цієї розцінки;

- відповідач зобов'язаний був виконати грошове зобов'язання протягом 45 календарних днів, а кінцевий термін оплати за актом наданих послуг № 164 від 30.06.2014 настав 15.08.2014;

- додатковим доказом надання послуг відповідачу за актом № 164 від 30.06.2014 є відображення останнім у складі податкового кредиту за червень 2014 року суми податку на додану вартість за податковою накладною № 28 від 30.06.2014 у сумі 3 936 855 грн. 38 коп., у тому числі ПДВ - 656 142 грн. 56 коп. Таким чином, включення відповідачем сум податку на додану вартість у сумі 656 142 грн. 56 коп. за податковою накладною № 28 від 30.06.2014 доводить факт визнання господарської операції за актом № 164 від 30.06.2014 в бухгалтерському обліку відповідача та включення її до податкового обліку;

- у пункті 9.11. договору сторони визначили, що в усьому іншому, не передбаченому даним договором, сторони керуються чинним законодавством, отже, на думку позивача, застосування пені на підставі пункту 9.11. договору та статей 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" є правомірним;

- до 16.04.2015 заборгованість відповідача за актом № 164 від 30.06.2014 складала 3 936 855 грн. 38 коп., а після 16.04.2015, коли було сплачено 300 000 грн. 00 коп., заборгованість становила 3 636 855 грн. 38 коп.; позивач у додатках № 1 та № 2 здійснив розрахунок інфляційних нарахувань та 3 % річних від суми заборгованості 3 636 855 грн. 38 коп., починаючи з дати початку нарахування - 15.08.2014, а дату закінчення нарахування прийняв - 27.06.2017. Таким чином, застосування пені, інфляційних нарахувань та 3 % річних у розрахунках до позовної заяви здійснено виключно на підставі законодавства України.

Від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення (вх.суду 43758/17 від 07.08.2017), в яких він зазначав, що відповідачу було недостатньо часу для надання суду листування з приводу узгодження фактичних обсягів послуг. Також, у поясненнях відповідач зазначив, що фактичне підписання акту наданих послуг № 164 від 30.06.2014 було здійснено не раніше 31.07.2014 (коли відбулося останнє погодження зі сторони відповідача). Щодо робіт, які були оплачені 02.04.2015, 16.04.2015 та 31.07.2014, відповідач пояснив таке: з урахуванням комісійного акту звірки № 1 від 01.12.2014, складеного між позивачем та відповідачем, фактичні обсяги наданих послуг за травень, червень 2014 року ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" платіжними дорученнями від 31.07.2014, 02.04.2015, 16.04.2015 було оплачено наступні акти:

- платіжним дорученням від 31.07.2014 - акт № 113 від 31.05.2014;

- платіжним дорученням від 02.04.2015 - акт № 113 від 31.05.2014 та частково акт № 164 від 30.06.2014 на суму 91 040 грн. 93 коп.;

- платіжним дорученням від 16.04.2015 - акт № 164 від 30.06.2014.

Від відповідача надійшла заява (вх.суду 43818/17 від 07.08.2017), в якій він просив суд продовжити строк вирішення спору на 15 днів, у зв'язку необхідністю надання додаткових доказів. Вказана заява було погоджена з представником позивача.

Ухвалою суду від 07.08.2017 клопотання відповідача було задоволено та продовжено строк вирішення спору на 15 днів, терміном по 13.09.2017 включно.

Від позивача надійшло клопотання (вх.суду 43819/17 від 07.08.2017), в якому він просив суд витребувати від Дніпропетровського управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби належним чином оформлену відповідь: чи були включені до податкового кредиту ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", податкові накладні:

- № 56 від 31.05.2013 на суму з ПДВ 112 464 грн. 58 коп.;

- № 57 від 31.05.2013 на суму з ПДВ 1 932 724 грн. 26 коп.;

- № 19 від 30.06.2013 на суму з ПДВ 3 229 972 грн. 04 коп.;

- № 20 від 30.06.2013 на суму з ПДВ 93 844 грн. 08 коп.;

- № 34 від 30.06.2013 на суму з ПДВ 502 999 грн. 20 коп.;

- № 26 від 30.06.2014 на суму з ПДВ 160 080 грн. 00 коп.;

- № 27 від 30.06.2014 на суму з ПДВ 616 326 грн. 00 коп.;

- № 28 від 30.06.2014 на суму з ПДВ 3 936 855 грн. 38 коп.;

- № 29 від 30.06.2014 на суму з ПДВ 178 123 грн. 32 коп. Вказане клопотання мотивоване тим, що доказом надання послуг відповідачу за актом № 164 від 30.06.2014 є, зокрема, і відображення відповідачем у складі податкового кредиту за червень 2014 року сум податку на додану вартість за податковою накладною № 28 від 30.06.2014 у сумі 3 936 855 грн. 38 коп. Так, позивач звертався із запитом до Криворізької південної ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області та Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС, на обліку якого знаходиться відповідач, з питанням, чи були включені до податкового кредиту ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" вищевказані податкові накладні, але станом на момент подачі вказаного клопотання ним відповідь отримана не була.

У судове засідання 07.08.2017 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 07.08.2017 представником позивача було викладено зміст заперечень на відзив відповідача; представник позивач наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також, у судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити його клопотання про витребування інформації у Дніпропетровського управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Представник відповідача у судовому засіданні 07.08.2017 заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені ним у відзиві на позовну заяву та додаткових письмових поясненнях.

У судовому засіданні 07.08.2017 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 31.08.2017; ухвалою суду від 07.08.2017 в порядку статті 38 Господарського процесуального кодексу України зобов'язано Дніпропетровське управління офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в строк до 29.08.2017 надати відомості щодо відображення у податковому обліку з податку на додану вартість Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" по зазначеним судом податковим накладним, виписаних Товариством з обмеженою відповідальністю "Етар".

У судове засідання 31.08.2017 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 31.08.2017 представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях. Також представником позивача було наголошено, що у відповіді Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на його запит щодо включення до податкового кредиту податкових накладних, вказано про те, що дана інформація не є публічною.

Представник відповідача у судовому засіданні 31.08.2017 заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені ним у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. Представником відповідача було заявлено усне клопотання про витребування у позивача посадової інструкції заступника директора підприємства, який підписав акт № 1. Представник позивача заперечував проти задоволення вказаного клопотання та пояснював, що до матеріалів справи долучені відповідні пояснення заступника директора ТОВ "Етар" ОСОБА_4

Так, з метою всебічного і повного з'ясування всіх фактичних обставин у справі, а також надання об'єктивної оцінки доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом було задоволено клопотання про витребування додаткових доказів та витребувано у позивача посадову інструкцію заступника директора ТОВ "Етар" ОСОБА_4 станом на 01.12.2014, про що зазначено у протоколі судового зсідання від 31.08.2017.

У судовому засіданні 31.08.2017 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 07.09.2017.

Листом від 31.08.2017 було направлено до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби копію ухвали суду від 07.08.2017 для виконання.

Від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення (вх.суду 49052/17 від 07.09.2017), в яких він зазначав, що акт наданих послуг № 164 від 30.06.2014 зі сторони відповідача було підписано не уповноваженою на це особою - ОСОБА_5, який займає посаду директора Шахтоуправління по підземному добутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту та який, відповідно до посадової інструкції, не наділений правом підписання актів наданих послуг. Також, відповідав наголошував на тому, що довіреність на вчинення таких дій ОСОБА_5 також підприємством не видавалась. У письмових поясненнях відповідач також вказує про те, що у відзиві на позовну заяву відповідачем фактичні обсяги послуг, наданих у травні та червні 2014 року, були визначені, виходячи з вартості перевезення 1 тони руди в кар'єрі "Південний", оскільки в пункті 3.1 договору, з урахуванням додаткових угод № 1 від 04.06.2013, № 3 від 30.09.2013, № 4 від 21.03.2014, № 5 від 06.06.2014 (станом на травень 2014 року), врегульовано, що ціна послуг з проведення розкривних гірничих робіт при розробці західного борту кар'єру "Південний" визначається на підставі вартості одного метру кубічного гірничої маси, навантаженої та перевезеної на середню відстань 2,1 км Товариством з обмеженою відповідальністю "Етар" у Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", яка діє з 01.05.2014 по 01.08.2014 складає 17 грн. 27 коп. без ПДВ, усього - 20 грн. 72 коп. з ПДВ, без виділення окремо вартості робіт з навантаження та робіт з перевезення. В той же час, відповідач звертав увагу суду на існування калькуляції навантаження розкривних порід екскаватором, складеної Товариством з обмеженою відповідальністю "Етар" з метою визначення окремо вартості робіт з навантаження, які відповідно до розрахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Етар" склали 5 грн. 48 коп. без ПДВ за 1 м. куб., а з ПДВ 6 грн. 58 коп. (калькуляція від Товариства з обмеженою відповідальністю "Етар" додається). Таким чином, вартість перевезення за договором складає: 20 грн. 72 коп. - 6 грн. 58 коп. = 14 грн. 14 коп. з ПДВ. У зв'язку з чим, відповідач вважає за необхідне скоригувати раніше надані до суду розрахунки дійсної вартості робіт за травень - червень 2014 року з урахуванням даних Товариством з обмеженою відповідальністю "Етар", а саме:

- за травень 2014 року - в акті № 113 від 31.05.2014 зазначений обсяг робіт з навантаження і перевезення на 44 701 м. куб., фактично, з урахуванням акту звірки № 1, Товариством з обмеженою відповідальністю "Етар" було надано послуги з навантаження та перевезення - 36 640 м.куб., і з перевезення (без навантаження, навантаження проводило ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг") - 8 061 м. куб. Реальна (дійсна) вартість наданих послуг ТОВ "Етар" у травні 2014 року: 759 327 грн. 36 коп. (36 640 м. куб.*20,72 грн.) + 113 982 грн. 54 коп. (8 061 м. куб.*14,14 грн.) = 873 309 грн. 90 коп. з ПДВ, тобто сума завищення позивачем вартості послуг у травні 2014 року складає 53 073 грн. 70 коп.;

- за червень 2014 року - в акті № 164 від 30.06.2014 зазначений обсяг робіт з вавантаження і перевезення на 189 966 м.куб., фактично, з урахуванням акту звірки № 1, ТОВ "Етар" було надано послуг з навантаження та перевезення - 151 486 м.куб., і з перевезення (без навантаження, навантаження проводило ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг") - 38 480 м.куб. Реальна (дійсна) вартість наданих послуг ТОВ "Етар" у червні: 3 139 395 грн. 86 коп. (151 486 м. куб.* 6,58 грн.) + 544 107 грн. 20 коп. (38 480 м. куб.* 14,14 грн.) = 3 683 503 грн. 06 коп. з ПДВ, тобто сума завищення позивачем вартості послуг у червні 2014 року складає 253 352 грн. 32 коп.). Отже, як вказує відповідач, дійсна вартість наданих позивачем послуг становить 873 309 грн. 90 коп. + 3 683 503 грн. 06 коп. = 4 556 812 грн. 96 коп., з яких ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" було сплачено платіжними дорученнями від 31.07.2014, 02.04.2015, 16.04.2015 на суму 1 226 383 грн. 52 коп., залишок - 3 330 429 грн. 44 коп. Крім того, відповідачем було долучено електронний лист економічної безпеки ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на адресу ТОВ "Етар" щодо перевірки обсягів наданих послуг за травень-червень 2014 року, а також докази не підписання актів з наданих послуг у липні та серпні 2014 року, як доказ наявності системних неузгодженостей в частині обсягів наданих послуг.

Від позивача надійшло клопотання (вх.суду 49146/17 від 07.09.2017), в якому він просив суд витребувати у відповідача належним чином завірені копії реєстрів виданих та отриманих податкових накладних з ПДВ, додаток 5 до декларації з податку на додану вартість та податкові декларації з податку на додану вартість за періоди в яких було включено податкові накладні виписані товариством з обмеженою відповідальністю "Етар" по договору № 1418 від 16.04.2013 а саме:

- № 56 від 31.05.2013 на суму з ПДВ 112 464 грн. 58 коп.;

- № 57 від 31.05.2013 на суму з ПДВ 1 932 724 грн. 26 коп.;

- № 19 від 30.06.2013 на суму з ПДВ 3 229 972 грн. 04 коп.;

- № 20 від 30.06.2013 на суму з ПДВ 93 844 грн. 08 коп.;

- № 34 від 30.06.2013 на суму з ПДВ 502 999 грн. 20 коп.;

- № 26 від 30.06.2014 на суму з ПДВ 160 080 грн. 00 коп.;

- № 27 від 30.06.2014 на суму з ПДВ 616 326 грн. 00 коп.;

- № 28 від 30.06.2014 на суму з ПДВ 3 936 855 грн. 38 коп.;

- № 29 від 30.06.2014 на суму з ПДВ 178 123 грн. 32 коп. Вказане клопотання мотивоване тим, що вказані докази додатково підтвердять факт здійснення господарських операцій у червні 2014 року саме на вказані позивачем суми.

Від позивача надійшло клопотання (вх.суду 49147/17 від 07.09.2017), в якому він просив суд долучити до матеріалів справи копію посадової інструкції заступника директора підприємства ОСОБА_4

У судове засідання 07.09.2017 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 07.09.2017 представник позивача просив суд задовольнити його клопотання про витребування додаткових доказів.

Представник відповідача у судовому засіданні 07.09.2017 виклав зміст додаткових письмових пояснень.

Судом було задоволено клопотання позивача про витребування додаткових доказів.

У судовому засіданні 07.09.2017 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 12.09.2017; ухвалою суду від 07.09.2017 в порядку статті 65 Господарського процесуального кодексу України було зобов'язано Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" надати суду належним чином завірені копії реєстрів виданих та отриманих податкових накладних з ПДВ, додаток 5 до декларації з податку на додану вартість та податкові декларації з податку на додану вартість за періоди, в яких було включено податкові накладні, виписані Товариством з обмеженою відповідальністю "Етар" по договору № 1418 від 16.04.2013.

Від відповідача надійшло клопотання (вх.суду 49728/17 від 12.09.2017), в якому він просив суд долучити до матеріалів справи витребувані судом документи, а саме: податкові накладні з ПДВ за 2013-2014 роки з додатком № 5 та з повідомленнями.

Від позивача надійшло клопотання (вх.суду 50061/17 від 12.09.2017), в якому він просив суд долучити до матеріалів справи товарно-транспортні накладні за червень 2014 року, які підтверджують виконання позивачем умов розділу 4 спірного договору, а також наявність заборгованості саме у визначеній позивачем сумі. У клопотання позивач також зазначав, що в матеріали справи долучено позивачем копію акту № 164 від 30.06.2014, підписаного посадовими особами цеху - це шахтоуправління по підземному добутку руди гірничого департаменту, копію маркшейдерських листів, підписаних посадовими особами цієї служби, та пояснювальний лист № 03/08-5 від 03.08.2017, які свідчать про дійсність обсягів виконаних робіт за актами позивача та маркшейдерськими довідками в розрізі номерів екскаваторів. Отже, на думку позивача, відповідач безпідставно стверджує, що посадові особи, які поставили свої підписи на акті № 164 від 30.06.2014 є не уповноваженими, повинні були мати довіреності. Більше того, наявність затвердження генерального директора на оспорюваному акті не передбачено умовами договору № 1418 від 16.04.2013. Отже, позивач виконав всі умови пунктів 4.6., 4.4.1. договору № 1418 від 16.04.2013, претензій від відповідних служб до позивача не надходило. Таким чином, за умовами пункту 4.3. договору, у відповідача з 30.06.2014 розпочався відлік 45 календарних днів для оплати за послуги, а з 14.08.2014 є наявним грошове зобов'язання на суму 3 936 855 грн. 38 коп.

Від позивачанадійшло клопотання (вх.суду 50079/17 від 12.09.2017), в якому він просив суд долучити до матеріалів справи електронний носій CD-R із записом з сайту Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" форми 1 "Баланс" станом на 31.12.2016 та форми 2 "Звіт про фінансові результати" за 2016 рік, які підтверджують платоспроможність підприємства відповідача та можливість виконання обов'язків по сплаті на користь позивача пені, інфляційних втрат та 3 % річних у заявлених позивачем сумах.

У судове засідання 12.09.2017 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 12.09.2017 представник позивача просив суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, прийнявши до уваги доводи, викладені у позовній заяві та наданих протягом розгляду справи поясненнях, а також врахувати, що в матеріалах справи наявні належні докази правомірності вимог позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.09.2017 заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені ним у відзиві на позовну заяву та всіх наданих додаткових поясненнях.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а також представниками позивача та відповідача у судовому засіданні 12.09.2017 наголошено на тому, що ними долучені до матеріалів справи всі докази, необхідні для правильного вирішення спору.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 16.04.2013 між Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі - замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Етар" (далі - виконавець, позивач) було укладено договір на надання послуг проведення розривних гірничих робіт та перевезення № 1418 (далі договір, а.с.19-26 том 1), на підставі якого виконавець надає замовнику послуги з проведення розкривних гірничих робіт при розробці західного борту кар'єру "Південний" шляхом виділення за заявками замовника великовагових автомобілів - самоскидів вантажопідйомністю 30-40 тон та екскаваторів типу ЕКГ - 5А у кількості - 2 шт., які укомплектовані персоналом відповідної кваліфікації, та забезпечені експлуатаційними матеріалами, для виконання розкривних робіт західного борту кар'єру "Південний", на території замовника. Також виконавець надає замовнику послуги з перевезення руди. Дизельним пальним техніку виконавця забезпечує виконавець, електроенергією для підключення екскаваторів ЕКГ - 5А виконавця, забезпечує замовник (пункт 1.1 договору).

У пункті 9.1. договору сторони узгодили, що договір набирає чинності з 01.05.2013 і діє до 28.02.2014, або до належного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором, в залежності від того, яка із зазначених подій настане раніше.

Доказів визнання недійсним або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, у розділі 3 договору сторонами були погоджені умови щодо вартості послуг, а саме:

- ціна послуг з проведення розкривних гірничих робіт при розробці західного борту кар'єру "Південний" визначається на підставі вартості 1 метру кубічного гірничої маси навантаженої та перевезеної на середню відстань 2,1 км. Виконавцем у замовника, яка складає 14 грн. 99 коп. без ПДВ, ПДВ 20% - 3 грн. 00 коп., усього - 17 грн. 99 коп. з ПДВ. Ціна послуг з перевезення руди в кар'єрі "Південний" визначається на підставі вартості 1 перевезеної тони на середню відстань 2,7 км виконавцем у замовника, яка складає 6 грн. 60 коп. без ПДВ, ПДВ 20% - 1 грн. 32 коп., усього - 7 грн. 92 коп. з ПДВ (пункт 3.1. договору);

- усі зміни, внесені у вартість послуг, підлягають узгодженню сторін і затверджуються підписами сторін (пункт 3.2. договору);

- орієнтовна сума договору складає: 24 000 000 грн. 00 коп. з ПДВ, у тому числі ПДВ 20% - 4 000 000 грн. 00 коп. (пункт 3.3. договору).

Відповідно до пункту 1.2. договору період надання послуг за договором з 01.05.2013 по 31.12.2013.

Згідно з пунктом 9.5. договору зміни до договору оформляються додатковими угодами, що підписуються сторонами і є невід'ємною частиною договору.

Так, в процесі виконання договору позивачем та відповідачем вносилися зміни до договору, шляхом укладення додаткових угод, а саме:

- додатковою угодою № 1 від 13.06.2013 оформлено зміни щодо предмету договору, вартості послуг; вказана угода набула сили з моменту її підписання (а.с.29 том 1);

- додатковою угодою № 2 від 20.09.2013 оформлено зміни щодо строку дії договору; пункт 9.1. викладено у наступній редакції: "Договір набирає чинності з 01.05.2013 і діє до 28.02.2015 або до належного виконання сторонами своїх обов'язків за договором, в залежності від того, яка із зазначених подій настане раніше"; вказана угода набула сили з моменту її підписання (а.с.30 том 1);

- додатковою угодою № 3 від 30.09.2013 оформлено зміни щодо предмета договору та вартості послуг, набула сили з моменту її підписання (а.с.31 том 1);

- додатковою угодою № 4 від 21.03.2014 оформлено зміни щодо вартості послуг, до орієнтовної суми договору, що склала 32 457 960 грн. 00 коп. з ПДВ, у тому числі ПДВ 20% - 5 409 660 грн. 00 коп., набула сили з моменту її підписання (а.с.32 том 1);

- додатковою угодою № 5 від 06.06.2014 оформлено зміни щодо вартості послуг, до орієнтовної суми договору, що склала 35 457 960 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 7 091 592 грн. 00 коп.; вказана угода набула сили з моменту її підписання (а.с.33 том 1);

- додатковою угодою № 6 від 29.07.2014 оформлено зміни щодо орієнтовної суми договору, що склала 38 457 960 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 6 409 660 грн. 00 коп.; вказана угода набула сили з моменту її підписання (а.с.34 том 1);

- додатковою угодою № 7 від 29.07.2014 оформлено зміни щодо орієнтовної суми договору, що склала 41 457 960 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 6 909 660 грн. 00 коп., набула сили з моменту її підписання (а.с.35 том 1);

- додатковою угодою № 8 від 30.07.2014 оформлено зміни щодо орієнтовної суми договору, що склала 44 907 960 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 7 484 660 грн. 00 коп.; вказана угода набула сили з моменту її підписання (а.с.36 том 1);

- додатковою угодою № 9 від 30.07.2014 оформлено зміни щодо орієнтовної суми договору, що склала 48 657 960 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 8 059 660 грн. 00 коп.; вказана угода набула сили з моменту її підписання (а.с.37 том 1);

- додатковою угодою № 10 від 15.08.2014 оформлено зміни щодо вартості послуг та орієнтовної суми договору, що склала 51 957 960 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 8 659 660 грн. 00 коп.; вказана угода набула сили з моменту її підписання (а.с.38 том 1);

- додатковою угодою № 11 від 21.08.2014 оформлено зміни щодо орієнтовної суми договору, що склала 55 557 960 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 9 259 660 грн. 00 коп.; вказана угода набула сили з моменту її підписання (а.с.39 том 1);

- додатковою угодою № 12 від 16.09.2014 оформлено зміни щодо орієнтовної суми договору, що склала 59 157 960 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 9 859 660 грн. 00 коп.; вказана угода набула сили з моменту її підписання (а.с.40);

- додатковою угодою № 13 від 21.08.2014 оформлено зміни щодо орієнтовної суми договору, що склала 60 600 960 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 10 100 160 грн. 00 коп.; вказана угода набула сили з моменту її підписання (а.с.41 том 1);

- додатковою угодою № 14 від 12.01.2015 оформлено зміни щодо орієнтовної суми договору, що склала 63 600 676 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 10 600 112 грн. 76 коп.; вказана угода набула сили з моменту її підписання (а.с.42 том 1).

Відповідно до пункту 2.1. договору виконавець зобов'язується використовувати власні гірничі транспортні засоби надавати послуги, згідно заявок замовника, з урахуванням корегувань, викликаних змінами у виробничій програмі замовника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору було надано позивачу послуги з проведення розкривних гірничих робіт при розробці західного борту кар'єру "Південний", зокрема, на суму 4 863 238 грн. 90 коп., на підтвердження чого позивачем та відповідачем було складено, підписано та скріплено печатками обох сторін акти надання послуг, а саме:

- акт надання послуг № 113 від 31.05.2014 на суму 926 383 грн. 52 коп. (а.с.108 том 1);

- акт надання послуг № 164 від 30.06.2014 на суму 3 936 855 грн. 38 коп. (а.с.44 том 1).

Суд відзначає, щовказані акти підписані позивачем та відповідачем та скріплені їх печатками без будь-яких зауважень. В кожному акті зазначено, що замовник претензій по об'єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має.

Більше того, відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкованості оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справив їх сукупності, керуючись законом.

Підписання замовником акту надання послуг № 113 від 31.05.2014 на суму 926 383 грн. 52 коп. та акту надання послуг № 164 від 30.06.2014 на суму 3 936 855 грн. 38 коп., які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарських операцій і встановлення відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за надані послуги.

Таким чином, надані до суду акт надання послуг № 113 від 31.05.2014 на суму 926 383 грн. 52 коп. та акт надання послуг № 164 від 30.06.2014 на суму 3 936 855 грн. 38 коп. слугують належним підтвердженням надання позивачем послуг в обсязі та вартістю, що у них вказані.

Заперечення відповідача в частині не відповідності фактично виконаних обсягів робіт тим, що зафіксовані у акті надання послуг № 164 від 30.06.2014, з посиланням на відомості акту № 1 від 01.12.2014 (а.с.80-81), не можуть прийматися до уваги судом, з огляду на таке.

Дійсно, умови договору (пункт 2.1.1. договору) передбачають обов'язок відповідача використовувати власні гірничі транспортні засоби.

При цьому, сторонами в процесі розгляду справи не заперечувався та підтверджувався факт надання послуг, зокрема, у червні 2016 року частково з використанням техніки відповідача, у зв'язку з чим сторонами було складено акт № 1 від 01.12.2014 (а.с.80-81). Так, у вказаному акті сторони зафіксували факт навантаження гірничої маси в кар'єрі "Південний" для її подальшого перевезення позивачем не власною технікою, а екскаваторами ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг".

Однак, зміст договору не передбачає умов щодо можливості корегування вартості фактично наданих послуг (після складання акту наданих послуг), враховуючи використання під час їх надання техніки відповідача, шляхом складання подібних до акту № 1 від 01.12.2014 документів, а також механізм використання їх даних під час визначення остаточної вартості наданих послуг. Більше того, акт № 1 від 01.12.2014 не є первинним документом, а отже, не може підміняти (змінювати) своїми відомостями дані, зафіксовані сторонами в акті надання послуг № 164 від 30.06.2014, який є первинним документом.

Також, судом відхиляються заперечення відповідача в частині необхідності зменшення вартості наданих за актами № 113 від 31.05.2014 на суму 926 383 грн. 52 коп. та № 164 від 30.06.2014 на суму 3 936 855 грн. 38 коп. послуг, враховуючи зафіксоване сторонами завищення обсягів наданих послуг, у зв'язку з тим, що під час здійснених відповідачем розрахунків, відповідач застосував непередбачену договором вартість робіт, оскільки умови договору на надання послуг проведення розривних гірничих робіт та перевезення № 1418 від 16.04.2013 не визначають окремо ціну на завантаження та на перевезення, визначаючи загальну вартість обох цих послуг, що не дозволяє суду прийняти до уваги розрахунки відповідача.

Надані позивачем у період травень-червень 2014 року послуги на загальну суму 4 863 238 грн. 90 коп., зазначені у вище вказаних актах, прийнято у позивача без будь-яких претензій, вказані акти підписані відповідачем без зауважень. Більше того, на актах додатково містяться підписи шести посадових осіб Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", кожна з яких в межах своєї компетенції підтвердила фактичність надання послуг, на вказану в актах вартість та у відповідному обсязі. Справжність вказаних підписів посадових осіб зі сторони Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" відповідачем протягом розгляду справи не заперечувалася.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем у червні 2014 року його обов'язки в частині виконання робіт, обумовлених договором, на суму 3 936 855 грн. 38 коп. були виконані належним чином.

З приводу посилання відповідача на підписання акту наданих послуг № 164 від 30.06.2014 зі сторони відповідача не уповноваженою на це особою - ОСОБА_5, який займає посаду директора Шахтоуправління по підземному добутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту та який, відповідно до посадової інструкції, не наділений правом підписання актів наданих послуг, суд зазначає слідуюче.

Так, відповідач вказував на те, що в графі "Від виконавця" акт підписано не уповноваженою особою. При цьому, під час розгляду справи як позивачем так і відповідачем було підтверджено, що підпис у вказаній графі належить ОСОБА_5, який займає посаду директора Шахтоуправління по підземному добутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту та який, як вказував відповідач, відповідно до посадової інструкції не наділений правом підписання актів наданих послуг.

Згідно з нормами статті 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Суд відзначає, що підпис ОСОБА_5 скріплений печаткою Гірничого департаменту Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг".

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем були вчинені дії, які свідчать про схвалення правочину (акту наданих послуг № 164 від 30.06.2014), а саме: проведення часткової його оплати.

Так, самим відповідачем у поясненнях на вимогу суду було вказано, що з урахуванням комісійного акту звірки № 1 від 01.12.2014, складеного між позивачем та відповідачем, фактичні обсяги наданих послуг за травень, червень 2014 року ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" платіжними дорученнями від 31.07.2014, 02.04.2015, 16.04.2015 було оплачено наступні акти:

- платіжним дорученням від 31.07.2014 - акт № 113 від 31.05.2014;

- платіжним дорученням від 02.04.2015 - акт № 113 від 31.05.2014 та частково акт № 164 від 30.06.2014 на суму 91 040 грн. 93 коп.;

- платіжним дорученням від 16.04.2015 - акт № 164 від 30.06.2014.

Пунктом 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 передбачено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 Цивільного кодексу України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Більше того, з матеріалів справи вбачається, що інші акти складені на виконання спірного договору у травні-червні 2013 року та травні 2014 року оформлені зі сторони відповідача аналогічним чином (а.с.103-108 том 1); вказані акти були оплачені відповідачем. Слід також відзначити, що з матеріалів справи вбачається наявність листування між сторонами з приводу наданих у червні 2014 року послуг, однак у жодному з листів та претензій відповідачем не було заявлено про відсутність належним чином оформленого акту надання послуг № 164 від 30.06.2014 або підписання його зі сторони відповідача неуповноваженою особою.

Отже, заперечення відповідача в частині неуповноваженості особи, яка підписала акт надання послуг № 164 від 30.06.2014, також не приймаються до уваги судом.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Так, у розділі 4 договору сторонами були визначені умови щодо платежів та розрахунків за договором, зокрема:

- розрахунки замовника з виконавцем за надані виконавцем автотранспортні послуги за договором, виконуються на підставі рахунків виконавця (пункт 4.1. договору);

- підставою для виставлення рахунків виконавцем за надані послуги з проведення розкривних гірничих робіт при розробці західного борту кар'єру "Південний" є товарно-транспортні накладні, завірені підписом уповноважених посадових осіб і штампом цеху замовника та акти виконаних робіт завірені маркшейдерської службою замовника. Підставою для виставляння рахунків виконавцем за надані послуги з перевезення руди кар'єру "Південний" є товарно - транспортні накладні, завірені підписом уповноважених посадових осіб і штампом цеху замовника та акти виконаних робіт (пункт 4.2. договору);

- оплата за надані виконавцем послуги виконується замовником протягом 45 календарних днів шляхом списання грошових коштів з рахунку замовника на користь виконавця, від дати підписання замовником акту виконаних робіт на отримання оригіналу рахунку - фактури. Датою оплати вважається дата списання коштів на користь виконавця банком замовника (пункт 4.3. договору).

Суд відзначає, що в матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні, складені у червні 2016 року (а.с.54-112 том 2).

Під час судових засідань представники позивача та відповідача підтверджували погодження акту надання послуг № 164 від 30.06.2014 маркшейдерської службою замовника. Більше того, представником відповідача у судових засіданнях було підтверджено, що маркшрейдерська служба є структурним підрозділом Гірничого департаменту, директором якого вказаний акт було підписано в графі "Від замовника".

Також, в матеріалах справи наявний рахунок на оплату № 164 від 30.06.2014 на суму 3 936 855 грн. 38 коп. (а.с.43 том 1).

З приводу відсутності в матеріалах справи доказів вручення відповідачу рахунків на оплату вказаних робіт, суд зазначає таке.

Відсутність рахунків не спростовує наявності у замовника обов'язку з оплати виконаної роботи, який у розумінні статті 603 Цивільного кодексу України виникає на підставі самого факту її остаточної здачі (прийняття відповідачем).

Вказана правова позиція викладена також в Постанові Вищого господарського суду України від 18.06.2013 по справі № 923/38/13-г.

При цьому, проаналізувавши умови договору та належно оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а, отже, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку оплатити виконані роботи (Постанова Верховного Суду України від 29.09.2009 по справі № 37/405).

Щодо відсутності згоди між позивачем та відповідачем з приводи дати підписання акту надання послуг № 164 від 30.06.2014 суд зазначає, що оскільки в графі "від замовника" під підписом вказана дата - 30.06.2014, у суду відсутні підстави вважати, що акт, фактично, було сторонами підписано в іншу дату. Наявність різних дат під підписами посадових осіб Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (15.07.2014, 21.07.2017 та 31.07.2017) не може свідчити, що відповідачем акт було підписано не 30.06.2017, оскільки порядок узгодження зі службами замовника договором не передбачено, а твердження відповідача, що підпис в графі "Від замовника" проставляється після погодження з відповідними службами підприємства не підтверджено будь-яким належним доказом.

Враховуючи вказане, з огляду на положення пункту 4.3. договору, строк оплати виконаних позивачем та прийнятих відповідачем за актом надання послуг № 164 від 30.06.2014 робіт настав 14.08.2014.

При цьому, відповідач, в порушення умов договору та вимог чинного законодавства, виконані позивачем в спірний період роботи у вказаний строк у повному обсязі не оплатив, що і стало причиною звернення позивача із позовом до суду.

Отже, позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем своїх зобов'язань за договором на надання послуг проведення розривних гірничих робіт та перевезення № 1418 від 16.04.2013 в частині повного та своєчасного розрахунку за надані у червні 2014 року послуги з проведення розкривних гірничих робіт при розробці західного борту кар'єру "Південний" у встановлений договором строк, наявністю боргу у сумі 3 636 855 грн. 38 коп. За прострочення виконання зобов'язання на підставі пункту 9.11. договору та статей 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 27.12.2016 по 26.06.2017 в сумі 489 829 грн. 57 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з вересня 2014 року по травень 2017 року у сумі 3 244 540 грн. 64 коп. та 3 % річних за період прострочення з 15.08.2014 по 27.06.2017 у сумі 313 267 грн. 73 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В порушення умов пункту 4.3. договору та вказаних приписів законодавства, відповідач оплатив надані позивачем за актом № 164 від 30.06.2014 послуги лише частково - в сумі 300 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 600013278 від 16.04.2015 (а.с. 55 та 83 том 1), у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 3 636 855 грн. 38 коп.

Судом також враховано, що згідно з абзацом 3 пункту 4.6. договору замовник звільняється від відповідальності за прострочення платежу у випадку, якщо таке прострочення сталося з причини неналежного оформлення рахунку.

Доказів неможливості здійснити оплату виконаних позивачем у червні 2014 року робіт з причини ненадання підрядником рахунку на суму 3 936 855 грн. 38 коп. відповідач не надав, як і не надав доказів звернення до позивача з вимогами надання вказаного рахунку, оформленого належним чином.

Також слід зазначити, що відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 33 та статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів повної оплати наданих позивачем за актом № 164 від 30.06.2014 послуг, як це було передбачено пунктом 4.3. договору, відповідач не надав.

Отже, враховуючи визначені контрагентами порядок та строк оплати наданих послуг, господарський суд встановив, що строки їх оплати настав - 14.08.2014, у зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 3 636 855 грн. 38 коп. обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім цього суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За прострочення виконання зобов'язання на підставі пункту 9.11. договору та статей 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 27.12.2016 по 26.06.2017 в сумі 489 829 грн. 57 коп.

Так, пункт 9.11. договору передбачає, що в усьому іншому, не передбаченому договором, сторони керуються чинним законодавством.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, суд зазначає, що відповідно до пункту 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань", якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

При укладенні договору на надання послуг проведення розривних гірничих робіт та перевезення № 1418 від 16.04.2013 сторони не передбачили умов щодо розміру та бази нарахування пені, а посилання позивача у розрахунку на розмір пені, що складає подвійну облікову ставку НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення (а.с.17 том 1) - є безпідставними та такими, що не відповідає дійсності, оскільки умови вказаного договору не містять положень, які передбачають сплату пені, а також не містять умов, які встановлюють розмір, базу та порядок її нарахування, що не дозволяє суду визначити конкретний розмір пені, що погоджений сторонами та підлягає застосуванню судом у даному випадку.

Слід звернути увагу, що відповідно до вищенаведених положень постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013, стаття 231 Господарського кодексу України передбачає лише порядок формування відповідальності за порушення грошового зобов'язання, а не визначає конкретний розмір такої відповідальності.

Таким чином, оскільки сторони не погодили в договорі конкретний розмір пені, то нарахування позивачем пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України є неправомірним.

Отже, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог позивача щодо стягнення пені в сумі 489 829 грн. 57 коп.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з вересня 2014 року по травень 2017 року у сумі 3 244 540 грн. 64 коп. та 3 % річних за період прострочення з 15.08.2014 по 27.06.2017 у сумі 313 267 грн. 73 коп.

За змістом частини 3 пункту 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція.

Крім того, слід врахувати, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць.

Отже, якщо термін прострочення виконання боржником грошового зобов'язання становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується.

Вказана правова позиція викладена також у постанові Вищого господарського суду України від 12.04.2017 у справі № 904/11360/16.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пункти 3.1., 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013).

Так, господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем було враховано вищевказані вимоги, але позивач в межах вірно визначених періодів було здійснено арифметично невірний розрахунок.

Отже, розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем та доданий до матеріалів справи (а.с.114-16 том 1), визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Згідно з пунктом 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи визначений судом період прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, застосувавши межі періоду, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за вказаним періодом, судом було встановлено, що інфляційні втрати в період з вересня 2014 року по травень 2017 року складають 3 244 540 грн. 98 коп.

Судом було враховано також те, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Приймаючи до уваги те, що, фактично, позивачем заявлена до стягнення сума інфляційних втрат у розмірі меншому, ніж визначено судом, а клопотання в порядку пункту 2 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви не додано та в судовому засіданні позивачем не подано, а також беручи до уваги пункт 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для виходу за межі позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в сумі 3 244 540 грн. 64 коп., яка визначена позивачем.

Господарським судом здійснено також перевірку розрахунку 3% річних, зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено період прострочення, але в межах вказаного періоду було здійснено арифметично невірний розрахунок.

Отже, розрахунок 3% річних, здійснений позивачем та доданий до матеріалів справи (а.с.13 том 1), визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Враховуючи визначений позивачем період прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, застосувавши межі періоду, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок 3% річних за вказаним періодом, судом було встановлено в період прострочення з 15.08.2014 по 27.06.2017 3% річних складають 312 968 грн. 84 коп.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 312 968 грн. 84 коп.

Отже, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір відповідно до приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Орджонікідзе, будинок 1; ідентифікаційний код 24432974) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Етар" (53050, Дніпропетровська область, с. Валове, вулиця Центральна, будинок 103; ідентифікаційний код 34544778) - 3 636 855 грн. 38 коп. основного боргу, 3 244 540 грн. 64 коп. - інфляційних втрат, 312 968 грн. 84 коп. - 3% річних, 107 915 грн. 47 коп. частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.09.2017.

Суддя ОСОБА_6