ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.09.2017 Справа № 907/525/17

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Рахів

до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області,

м. Ужгород

про стягнення суми 230246,54 грн.

Суддя Васьковський О.В.

Представники:

від позивача - ОСОБА_3 (дов. № 1307 від 18.10.17)

від відповідача - Сатмарі Н.М. - головний спеціаліст юридичного сектору (дов.№9-7-0.71-1493/2-17 від 14.02.17)

СУТЬ СПОРУ: стягнення суми 230246,54 грн., в т.ч. суми 197741,15 грн. - інфляційних нарахувань та суми 32505,39 грн. - 3% річних, згідно договору №57 від 06.09.13 та №61 від 06.09.13 у період з 19.10.16 по 19.06.17.

Позивач просить задоволити позов, мотивуючи тим, що відповідач здійснив часткову оплату заборгованості за договором №57 від 06.09.13 та №61 від 06.09.13, яку стягнуто з відповідача згідно рішення господарського суду Закарпатської області від 22.11.2016 року у справі №907/685/16- сплативши суму 75187,59 грн. інфляційних нарахувань; в частині сплати 1620829,12 грн. заборгованості з оплати виконаних робіт - рішення суду не виконано, у зв'язку з чим, у відповідності до ст.625 Цивільного Кодексу України позивачем нараховано суму 197741,15 грн. - інфляційних нарахувань та суму 32505,39 грн. - 3 % річних за увесь період прострочки з 19.10.16 по 19.06.17. У відповідності до ст.625 Цивільного Кодексу України кредитор має право вимагати сплати боржником три процентів річних і інфляційних сум за весь період прострочки. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача суму трьох процентів річних та суму інфляційних нарахувань за період з 19.10.16 по 19.06.17, що не охоплений рішенням господарського суду Закарпатської області від 22.11.2016 року у справі №907/685/16, враховуючи суму основного зобов'язання не сплачену відповідачем у розмірі 1620829,12 грн. заборгованості.

Відповідач у поданому 26.07.17 відзиві позов не визнає, вважає необґрунтованим та безпідставним, посилаючись на ст. ст. 23, 48 Бюджетного Кодексу України, Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.16 №845. Стверджує те, що відповідачем вжито всіх можливих заходів в межах повноважень, для недопущення виникнення заборгованості, однак враховуючи те, що у відповідача відсутнє бюджетне фінансування, що не залежить від його волі, оскільки в своїй діяльності повністю залежить від фінансування з Державного бюджету України через головного розпорядника, тому вважає, що не може нести відповідальність за неналежне виконання зобов'язань, що виникли після прийняття судових рішень. Вказує на судову практику щодо відсутності підстав для стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних у випадку, коли прострочення виконання грошового зобов'язання сталося не з вини боржника. Також, відповідачем заявлено про сплив строків позовної давності у даному спорі. Відповідач вважає, що перебіг строку позовної давності у даному спорі розпочався 31.12.13, коли позивачем було остаточно виконані послуги з інвентаризації земель Закарпатської області, проте виникла кредиторська заборгованість, у зв'язку з неоплатою відповідачем вказаних послуг. Тому, оскільки інфляційні втрати та 3% річних є додатковими зобов'язаннями щодо основного зобов'язання - оплати за надані послуги, строк пред'явлення позову про їх відшкодування сплив 31.12.16.

Враховуючи доводи, викладені у відзиві, відповідач просить суд врахувати зазначене пропущення позивачем строку позовної давності та відмовити у позові повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (позивачем) як учасником конкурсних торгів та Головним управлінням Держземагенства у Закарпатській області (відповідачем) як замовником 06.09.2013 року укладено договори № 57 та № 61 про надання послуг.

Додатковими угодами №1 від 10.02.2014 року та №2 від 09.12.2015 року до договору внесено зміни в частині платіжних реквізитів та у зв'язку з заміною сторони замовника на Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

Згідно п.1.1 договору № 57 від 06.09.2013 року позивач зобов'язався у 2013 році надати замовнику інженерні послуги з проведення інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у Воловецькому, Мукачівському та Свалявському районах Закарпатської області, а відповідач - прийняти і оплатити зазначені послуги.

Відповідно до п.5.1 договору строк надання послуг визначено календарним планом (додатком №4), що є невід'ємною частиною цього договору - до 31.12.2013 року.

Згідно пунктів 4.1 та 4.5 договору розрахунки проводяться шляхом попередньої оплати замовником учаснику у розмірі до 30 відсотків від ціни договору у сумі 265600 грн. без ПДВ; остаточний розрахунок проводиться замовником протягом 5 банківських днів після підписання акту приймання-передачі наданих послуг, що свідчить про передачу складеної технічної документації із землеустрою.

Позивачем у відповідності до умов згідно договорів № 57 та № 61 про надання послуг позивачем виконано зобов'язання за вказаними договорами в повному обсязі, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі наданих послуг від 10.12.2013 року та від 22.11.2013 року.

Згідно складеного та підписаного сторонами акту приймання-передачі наданих послуг від 10.12.2013 року підтверджено отримання замовником інженерних послуг по проведенню інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у Воловецькому, Мукачівському та Свалявському районах Закарпатської області на загальну суму 885619,66 грн. без ПДВ.

Натомість, відповідачем оплату наданих послуг здійснено частково, а саме, платіжним дорученням № 21 від 04.11.2013 року за договором № 57 сплачено 100000 грн.; за договором № 61 платіжним дорученням № 20 від 11.11.2013 року сплачено 100000 грн., у зв'язку з чим загальна сума заборгованості за вищенаведеними договорами склала 1620829,12 грн.

Позивач 19.10.16 звернувся до господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача щодо стягнення вказаної заборгованості у судовому порядку.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 22.11.2016 року у справі №907/685/16 позов задоволено повністю та стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 суму 1834356,71 грн., в т.ч. 785619,66 грн. заборгованості з оплати виконаних робіт за договором № 57 від 06.09.2013 року, 835209,46 грн. заборгованості з оплати виконаних робіт за договором № 61 від 06.09.2013 року, що в загальному становить 162089,12 грн. основної заборгованості, а також у період з 29.07.2015 року по 18.10.2016 року суму 153978,77 грн. інфляційних нарахувань та 59548,82 грн.- 3% річних, а також суму 27515,35 грн.- у відшкодування судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у даній справі заявлено до стягнення суми 197741,15 грн. - інфляційних нарахувань та суму 32505,39 грн. - 3 % річних за увесь період прострочки, неохоплений при розгляді справи №907/685/16 починаючи з 19.10.16 по 19.06.17.

З врахуванням вказаних авансових платежів основна заборгованість за надані послуги за договором № 57 складає 785619,66 грн. та за договором № 61 - 835209,46 грн., всього 1620829,12 грн. Вказаний загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем підтверджено актом звіряння розрахунків з дебіторами станом на 01.11.2015 року, укладеним між ФОП ОСОБА_1 та Головним управлінням Держземагенства у Закарпатській області

Вимоги заявлені позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України є додатковими вимогами, право вимоги на які виникло у зв'язку з наявністю факту прострочення основного зобов'язання по договору, суть якого полягала у оплаті виконаних робіт за договором.

Згідно ч.1 ст.96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Цивільним кодексом, іншими законами та договором.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст. 194 ГК України передбачено, що неналежне виконання зобов'язання третьою особою не звільняє сторони від обов'язку виконати зобов'язання в натурі.

Згідно з ч.2 ст.218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ч.2 ст.617 Цивільного кодексу України випадкові обставини недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

За змістом ч.2 ст.617 ЦК України, ч.2 ст.218 ГК України та з урахуванням рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Невиконання відповідачем обов'язку по оплаті наданих послуг є підставою для стягнення суми боргу в примусовому порядку за рішенням суду. Умови укладених сторонами договорів хоча і передбачають проведення оплати за рахунок бюджетного фінансування, однак, не звільняють від оплати послуг за відсутності бюджетних коштів. Заборгованість в сумі 1620829,12 грн. підтверджена матеріалами справи та встановлена в ході розгляду справи №907/685/16.

Доводи відповідача щодо відсутності вини у невиконанні зобов'язань з оплати наданих позивачем послуг та неможливість їх оплати, а відтак і виникнення прострочених зобов'язань з оплати наданих послуг, у зв'язку з відсутністю бюджетних асигнувань не береться судом до уваги, оскільки відсутність бюджетного призначення на фінансування робіт не може бути підставою для звільнення замовника від обов'язку оплати відповідних робіт, оскільки в разі відсутності коштів для оплати замовник був вправі та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт, а не приймати їх результати.

Відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, передбаченого договором .

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 15.05.2012 року у справі № 11/446.

Крім того, нормою ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, протягом всього заявленого періоду, протягом якого нараховувалася сума позову, тобто з 19.10.16 по 19.06.17 основне зобов'язання є діючим і не припиненим, позивач має право нараховувати додаткові вимоги, право на які випливає з ст.625 Цивільного кодексу України.

При цьому суд звертає увагу на наступне.

Сума нарахованих позивачем за період з 19.10.2016 року по 19.06.2017 року інфляційних нарахувань в розмірі 197741,15 грн та сума 32505,39 грн. - 3% річних судом перевірена та перерахована. Враховуючи загальну кількість днів прострочення зобов'язання - 244 дні, з яких 74 дні у 2016 році (366 днів в році) та 170 дні у 2017 році (365 днів у році) , здійснивши перерахунок нарахованої позивачем суми 3% річних, підлягають стягненню з відповідача сума 32478,46 грн. - 3% річних. Крім того, перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення інфляційних витрат у період з 19.10.2016 року по 19.06.2017 року, суд зазначає, що за підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення суми 176346,21 грн. (листопад 2016 року-червень 2017 року).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача суми 230246,54 грн., в т.ч. суми 197741,15 грн. - інфляційних нарахувань та суми 32505,39 грн. - 3% річних підлягає задоволенню частково, а саме: сума 208824,67 грн., в т.ч. 32478,46 грн. - 3% річних та сума 176346,21 грн. - інфляційних нарахувань.

Таким чином, позовні вимоги позивачем в частині суми 208824,67 грн., в т.ч. 32478,46 грн. - 3% річних та сума 176346,21 грн. - інфляційних нарахувань є належним чином обґрунтовані та доведені відповідно з вимогами ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України. Відповідачем позовні вимоги не спростовано, а доводи щодо відсутності відповідальності та обов'язку по оплаті наданих позивачем послуг згідно спірних договорів, спростовуються вищенаведеними висновками суду.

Отже, позов належить задоволити частково.

Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, то суд констатує наступне.

Згідно з ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, яка встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідач вважає, що перебіг строку позовної давності у даному спорі розпочався 31.12.13, коли позивачем було остаточно виконані послуги з інвентаризації земель Закарпатської області, проте виникла кредиторська заборгованість, у зв'язку з неоплатою відповідачем вказаних послуг. Тому, оскільки інфляційні втрати та 3% річних є додатковими зобов'язаннями щодо основного зобов'язання - оплати за надані послуги, строк пред'явлення позову про їх відшкодування сплив 31.12.16.

Судом встановлено, що позивачем 19.10.16 пред'явлено позов до відповідача, за результатами розгляду якого прийнято рішенням господарського суду Закарпатської області від 22.11.2016 року у справі №907/685/16, тобто в межах трирічного строку позовної давності. При цьому у відповідності до ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до боржника. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.3 ст.264 ЦК України). Отже, у даних правовідносинах, після пред'явлення позивачем позову 19.10.16 строк позовної давності починається заново та спливає 20.10.19..

Таким чином, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги, що основне зобов'язання за договором не виконано в повному обсязі, тобто є триваючим, то суд не вбачає підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності до цих правовідносин, що склались між сторонами спору, оскільки такий строк на звернення до суду за захистом свого права у суді позивачем пропущено не було.

Згідно з ст.49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 3132,37,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору пропорційно сумі задоволених позовних вимог, відтак судові витрати у сумі 321,33 грн. покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 15, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задоволити частково.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4 код ЄДРЮОФОПта ГФ 39766716) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, (АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1):

- суму 208824,67 грн., в т.ч. 32478,46 грн. - 3% річних та сума 176346,21 грн. - інфляційних нарахувань;

- суму 3132,37 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати у сумі 321,33 грн. покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обов'язковому виконанню на території України в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 15.09.17.

Суддя О.В. Васьковський