КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2017 р. Справа№ 910/2107/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Борух А.С.

за участю представників:

від позивача: Щоголєв О.Б. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: Назаренко Є.О. - за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2017р.

у справі №910/2107/17 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Компанії "INVEST SKI LIMITED"

до відповідача Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа"

про стягнення 1 631 529,92 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Компанія "INVEST SKI LIMITED" звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа" про стягнення 1 631 529,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч умовам укладеної мирової угоди, затвердженою ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2014р. у справі № 910/25711/13, відповідач гарантував щомісячне погашення заборгованості (152 132,94 дол. США) не пізніше 31.10.2015р., проте прострочив виконання зобов'язання, що стало підставою для нарахування останньому 1 443 901,52 грн. інфляційних втрат та 139 639,53 грн. 3% річних за період з 02.07.2014р. по 15.01.2017р.

05.04.2017р. позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про збільшення позовних вимог № 05/04-17/4, відповідно до якої відмовився від позову в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 1 443 901,52 грн. та збільшив розмір 3% річних, який за розрахунком позивача склав 277 834,84 грн. за період з 01.07.2014р. по 31.03.2017р. Крім цього, позивач просив суд стягнути з відповідача відсотки за користування коштами у розмірі 1 314 100,03 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2017р. прийнята до розгляду заява Компанії "INVEST SKI LIMITED" в частині відмови від стягнення інфляційних втрат та збільшення розміру 3% річних, а в частині нарахування відсотків за користування коштами у розмірі 1 314 100,03 грн. відмовлено.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.04.2017р. у справі №910/2107/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа" на користь Компанії "INVEST SKI LIMITED" 165 223,12 грн. 3% річних та 2 478,35 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із мотивами та висновками суду першої інстанції при вирішенні спору, Державне підприємство "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказував, що мирова угода, яка затверджена судом, не є договором у цивільно-правовому розумінні цього слова, і тому не допускається встановлення санкцій за невиконання її умов. Скаржник вважав, що стягнення судом передбачених ст. 625 ЦК України 3% річних, у зв'язку з невиконанням саме мирової угоди, є безпідставним. Крім того, за доводами відповідача, позивач не надав обґрунтованого розрахунку 3% річних.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2017р. для розгляду апеляційної скарги ДП "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа" визначено склад колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), судді Смірнова Л.Г., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 12.07.2017р.

В судовому засіданні 12.07.2017р. оголошено перерву до 16.08.2017р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.08.2017р., у зв'язку з перебуванням судді Пономаренка Є.Ю. у відпустці, змінено та сформовано новий склад колегії: Кропивна Л.В. (головуючий), судді Смірнова Л.Г., Жук Г.А.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення сторін, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2014р. по справі № 910/25711/13 за позовом Компанії "INVEST SKI LIMITED" до Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України про стягнення 656 312,94 дол. США, що еквівалентно 5 245 909,33 грн. суд прийняв відмову позивача від позову в частині позовних вимог в розмірі 209 413,00 дол. США, припинив провадження у справі в цій частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України, затвердив мирову угоду щодо позовних вимог про стягнення 656 312,94 дол. США, що еквівалентно 5 245 909,33 грн. та припинив провадження по справі.

Умовами мирової угоди позивач (стягувач) та відповідач (боржник) погодили, що заборгованість за договором № 4.7-04 від 02.03.2014р. відповідає заявленим позивачем вимогам та становить 152 132,94 дол. США (далі заборгованість).

Відповідно до пункту 2 мирової угоди відповідач (боржник) гарантував, що заборгованість за договором перед позивачем (стягувачем) буде погашена не пізніше 31.10.2015р. Заборгованість погашається рівними сумами щомісячно, починаючи з моменту підписання мирової угоди. Відповідач (боржник) має право на дострокове погашення заборгованості.

Мирова угода, після підписання сторонами та затвердження Господарським судом міста Києва, стане невід'ємною частиною Договору № 4.7-04 від 02.03.2004р. укладеним між Компанією INVEST SKI LIMITED та Державним підприємством "УАТП "Хорив-Авіа" (п. 6 угоди).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач умови мирової угоди не виконав, заборгованість у встановлений строк не сплатив, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 277 834,84 грн. 3% річних за період з 01.07.2014р. по 31.03.2017р., нарахованих на суму заборгованості встановленої у мировій угоді, яка складає 152 132,94 дол. США.

Право сторін на укладення мирової угоди передбачено положеннями статті 78 ГПК України. Мирова угода - це договір, який укладається між сторонами з метою припинення спору та вирішення всіх спірних питань, задля яких і було подано позов, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спору, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Така угода призводить до врегулювання спору шляхом визначення її сторонами певних дій, які та чи інша сторона угоди має вчинити.

На відміну від звичайної угоди, мирова угода, що укладається в господарському процесі: укладається в процесі розгляду справи у господарському суді у формі та на умовах, передбачених процесуальним законодавством, підлягає затвердженню господарським судом, не лише змінює матеріально-правові відносини, а й припиняє процесуально-правові відносини; якщо мирова угода не виконується добровільно, вона виконується в порядку, встановленому для виконання судового акта.

За змістом статей 202, 203 ЦК України затверджена судом мирова угода є багатостороннім правочином та підставою для виникнення прав та обов'язків сторін, що її уклали.

Постановою ВГСУ від 09.03.2010р. у справі №10/122-09-2965 зазначається, що мирова угода за своєю правовою природою у відповідності з нормами Цивільного кодексу України є правочином, що згідно ст. 629 цього Кодексу підлягає обов'язковому виконанню.

В постанові ВГСУ від 05.02.2015р. у справі №917/1744/14 зазначається, що мирова угода є угодою про зміну одного зобов'язання іншим.

У своєму листі від 05.12.2011р. Верховний Суд України зазначав, що мирова угода являє собою цивільно-правове зобов'язання, а якщо воно ще й має грошовий характер, то у цьому випадку до такого зобов'язання можна застосовувати норми ст. 625 ЦК України, які передбачають відповідальність за невиконання грошового зобов'язання.

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, передбачені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 2 мирової угоди передбачено, що заборгованість у розмірі 152 132,94 дол. США за договором №4.7-04 від 02.03.2004р., відповідачем (боржником) перед позивачем (стягувачем) буде погашена не пізніше 31.10.2015р.

Проте, доказів сплати боргу матеріали справи не містять.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що прострочення відповідачем зобов'язання по сплаті заборгованості відбулось з 01.11.2015р. по 31.03.2017р., за перерахунком суду апеляційної інстанції 3% річних за вказаний період складають 165 223,12 грн., і є такими, що ґрунтуються на нормах законодавства України, тож позов в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Твердження скаржника про те, що розмір 3% річних є необґрунтованим на переконання колегії суддів є безпідставними, оскільки в матеріалах справи міститься детальний розрахунок, який перевірено судом першої та апеляційної інстанції. При цьому, відповідач не був позбавлений права подати суду контррозрахунок, однак своїм правом при розгляді даної справи він не скористався. Відповідний контррозрахунок матеріали справи не містять, як і доказів, що заборгованість визначена в іншій іноземній валюті.

Суд також враховує, що сума заборгованості була визначена в доларах США, однак, на момент настання строку платежу він мав сплачуватись в гривневому еквіваленті станом на відповідну дату, тобто зобов'язання набуває гривневого вираження і в разі несплати платежу прострочення триває щодо суми, вираженої в гривневому еквіваленті. Таким чином, нарахування 3% річних є правомірним та обґрунтованим.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України).

Доводи скаржника правомірності висновків суду першої інстанції не спростовують, тож судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2017р. у справі №910/2107/17 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2017р. у справі №910/2107/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.04.2017р. у справі №910/2107/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/2107/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Л.Г. Смірнова

Г.А. Жук