ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
"13" вересня 2017 р.Справа № 916/3727/15

За позовом Заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі, якою є Військова частина НОМЕР_1 в особі, якою є Адміністрація Державної прикордонної служби України;

Третя особа на стороні позивача: Кабінет Міністрів України, Відділ Держеокадастру в місті Ізмаїл Одеської області;

до відповідача Ізмаїльська міська рада, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДУНАЙБУНКЕР"

Третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та витребування земельної ділянки

Колегія суддів у складі: Головуючий суддя Гуляк Г.І.

Судді: Волков Р.В., Малярчук І.А.

Представники:

Від прокуратури: Немцев Є.Г. посвідчення;

Від позивача: Нєкрасов Д.С., Калашніков В.Ю., - за дорученням;

Від відповідача: Скоморохова К.Б. за дорученням /Ізмаїльська міська рада/;

Від відповідача ТОВ "ДУНАЙБУНКЕР" : не з`явився;

Від третьої особи: Тригубенко Ю.Г. за дорученням / Кабмін/;

Від третіх осіб: не з`явилися;

Суть спору: Заступник військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону в інтересах держави, в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, в особі військової частини НОМЕР_1 звернувся до відповідача Ізмаїльської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Кабінету Міністрів України із позовом про визнання недійсним договору оренди та витребування земельної ділянки, посилаючись на те, що рішенням Ізмаїльської міської ради від 28.09.2004 № 738-ІУ Про надання земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 років товариству з обмеженою відповідальністю Дунайбункер для експлуатації адміністративної будівлі, ремонтних майстерень і відстою маломірних суден по вул. Нахімова, 258 припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 2,3881 га по вул. Нахімова, 258, що належала Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Ухвалою суду від 07.09.2016 року порушено провадження у справі №916/3727/15 та призначено до розгляду на 29.09.2015 року /суддя Никифорчук М.І../ В подальшому на підставі ухвали суду від 12.01.2016 року, розпорядження керівника апарату господарського суду Одеської області від 12.01.2016 року та протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів було визначено: головуючий суддя Никифорчук М.І., судді Петренко Н.Д., Желєзна С.П..

Рішенням суду від 16 травня 2016 року позов Заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону задоволено повністю, визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 15.11.2004р. площею 2, 3881 га, розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Нахімова 258, укладений Ізмаїльською міською радою Одеської області (68609, Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Суворова, 62, ) з Товариством з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер та витребувано з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер" на користь Держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України земельну ділянку площею 2,3881 га, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Нахімова, 258, стягнуто судовий збір.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням ТОВ „Дунайбункер звернулося до Одеського апеляційного господарського суду зі скаргою на рішення господарського суду Одеської області від 16.05.2016 року.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.11.2016 року, апеляційну скаргу ТОВ „Дунайбункер на рішення господарського суду Одеської області від 16.05.2016 року у справі №916/3727/17 залишено без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 16.05.2016 року залишено без змін.

ТОВ „Дунайбункер не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями 09.12.2016 року до Одеського апеляційного господарського суду було подано касаційну скаргу на судові рішення. Супровідним листом від 09.12.2016 року справу №916/3727/15 було скеровано до Вищого господарського суду України, ухвалою від 20.01.2017 року касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.02.2017 року касаційну скаргу задоволено частково, рішення господарського суду Одеської області від 16.05.2016 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.11.2016 року у справі №916/3727/15 скасовано, зазначену справу скеровано до господарського суду Одеської області на новий розгляд.

Як зазначено у вищевказаній постанові, при новому розгляді справи судам необхідно врахувати викладене, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, дійсні права та обов`язки сторін, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, визначити повне коло та правовий статус учасників цієї справи і, в залежності від встановленого, вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Зокрема, судами попередніх інстанцій не досліджено правового титулу переданої земельної ділянки за оспорюваним Договором, чи перебувала відповідна земельна ділянка у користуванні військової частини, а в подальшому передана Адміністрації Державної прикордонної служби України, не встановлено дійсного власника такої земельної ділянки на момент укладення оспорюваного правочину, її цільове призначення, вид використання, площу, тобто, судами не здійснено правової ідентифікації земельної ділянки щодо якої прийнято рішення у даній справі.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначила, що судам необхідно було залучити до участі у справі відповідний відділ Держгеокадастру, як орган, який здійснює ведення, функціонування та адміністрування Державного земельного кадастру, тобто володіє інформацією про всі земельні ділянки, їх формування, цільове призначення, вид використання та зареєстровані на них права, оскільки його участь буде сприяти правильному вирішенню спору.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Одеської області від 21.03.2017 року за №355 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Гуляк Г.І.

Ухвалою суду від 22.03.2017 року справу прийнято до провадження та призначено засідання суду.

24.04.2017 року представник Державної адміністрації Прикордонної служби України звернувся до суду із клопотанням про витребування доказів, а саме витребувати із відділу державного земельного агентства України в місті Ізмаїл копію проекту відведення земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років Товариством з обмеженою відповідальністю "ДУНАЙБУНКЕР" для експлуатації адміністративного будинку, ремонтних майстерень та відстою маломірних суден у зв`язку з договором міни нерухомого майна на житло військовослужбовців та членів їх сімей в місті Ізмаїл вул. Нахімова,258, Ізмаїльського району Одеської області (замовник проекту Товариство з обмеженою відповідальністю "ДУНАЙБУНКЕР" , виконавець МПП "Алідада", крім того просить суд на виконання вказівок Вищого господарського суду України, залучити до участі у справі в якості третьої особи, на стороні позивача відділ Держгеокадастр в місті Ізмаїл Одеської області. Також представником подано клопотання в порядку ст. 69 ГПК України.

Представником третьої особи 10.05.2017 року було подано пояснення, які залучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 10.05.2017 року клопотання щодо продовження строку розгляду справи було задоволено та продовжено до 07.06.2017 року.

22.05.2017 року представник військової частини звернувся до суду з клопотанням в порядку ст. 69 ГПК України та ухвалою суду від 06.06.2017 року строк розгляду справи продовжено до 22.06.2017 року.

Ухвалою суду від 19.06.2017 року залучено до участі у справі третю особу відділ Держгеокадастру в місті Ізмаїл Одеської баласті та витребувано проекту відведення земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років Товариством з обмеженою відповідальністю "ДУНАЙБУНКЕР" для експлуатації адміністративного будинку, ремонтних майстерень та відстою маломірних суден у зв`язку з договором міни нерухомого майна на житло військовослужбовців та членів їх сімей в місті Ізмаїл вул. Нахімова,258, Ізмаїльського району Одеської області (замовник проекту Товариство з обмеженою відповідальністю "ДУНАЙБУНКЕР" , виконавець МПП "Алідада".

05.07.2017 року представник Державної Прикордонної служби України Південне регіональне управління Одеській загін морської охорони (військова частина НОМЕР_1 ) надав до суду письмові пояснення, які судом долучено до матеріалів справи.

Прокурор військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів, яке судом було відхилено та зобов`язано сторін виконати ухвали суду.

Ухвалою суду від 05.07.2017 року справу призначено до колегіального розгляду.

Відповідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів головуючий суддя Гуляк Г.І. судді Волков Р.М., Малярчук І.А. та ухвалою суду від 05.07.2017 року справу №916/3727/15 прийнято до колегіального розгляду та призначено засідання суду на 17.07.2017 року.

17.07.2017 року від Соколюк М.І. надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, аналогічне клопотання надійшло від ОСОБА_2 , вказані клопотання колегією суддів розглянуті та задоволено, залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ухвалою суду від 04.09.2017 року.

Представник позивача Адміністрація Державної прикордонної служби України звернувся до суду з клопотанням №18447/14 від 28.08.2017 рок про дослідження у судовому засіданні справи №22-17/151-07-5569А та зняття копії проекту відведення земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років Товариством з обмеженою відповідальністю "ДУНАЙБУНКЕР" для експлуатації адміністративного будинку, ремонтних майстерень та відстою маломірних суден у зв`язку з договором міни нерухомого майна на житло військовослужбовців та членів їх сімей в АДРЕСА_1 (замовник проекту Товариство з обмеженою відповідальністю "ДУНАЙБУНКЕР" , виконавець МПП "Алідада", який міститься у зазначеній справі. Вказане клопотання судом задоволено та витребувано із архіву господарського суду Одеської області справу № 22-17/151-07-5569А та у ході розгляду справи №916/3727/15 у судовому засіданні було досліджено матеріали справи №22-17/151-07-5569А та зобов`язано позивача зняти необхідні копії для залучення до матеріалів справи №916/3727/15.

28.08.2017 року представник відповідача Ізмаїльської міської ради надав відзив на позовну заяву, в якому вимоги позивач не визнає та просить суд у задоволенні позову відмовити повністю з підстав викладених у відзиві, вказаний відзив долучено до матеріалів справи.

Представник відповідача Ізмаїльської міської ради звернувся до суду з клопотанням в порядку ст.69 ГПК України, вказане клопотання колегією суддів розглянуто та задоволено, строк розгляду справи продовжено до 21.09.2017 року.

Представник позивача 04.09.2017 року звернувся до суду з клопотанням про залучення до матеріалів справи копії проекту відведення земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років Товариством з обмеженою відповідальністю "ДУНАЙБУНКЕР" для експлуатації адміністративного будинку, ремонтних майстерень та відстою маломірних суден у зв`язку з договором міни нерухомого майна на житло військовослужбовців та членів їх сімей в АДРЕСА_1 (замовник проекту Товариство з обмеженою відповідальністю "ДУНАЙБУНКЕР" , виконавець МПП "Алідада", вказане клопотання колегією суддів розглянуто та надані докази долучено до матеріалів справи.

Представник відповідача у судовому засіданні надала оригінал договору оренди земельної ділянки від 15.11.2004р. площею 2, 3881 га, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Нахімова 258, укладений між Ізмаїльською міською радою Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер, який колегією суддів оглянутий та повернутий представнику відповідача.

Колегією суддів зобов`язано представника відповідача надати копію договору до матеріалів справи, за супровідним листом №18938/17 від 04.09.2017 року надав до матеріалів справи копію договору від 15.11.2004 року, копію рішення Ізмаїльської міської ради від 28.09.2004 року, копію листа ТОВ „Дунайбункер, які судом долучено до матеріалів справи.

Представник прокуратури у судовому засіданні 13.09.2017 року надав витяг інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №97078599 та інформацію Державного земельного кадастру за земельною ділянкою №0:01:048:0026 станом на 12.09.2017 року, надані докази судом долучені до матеріалів справи.

Представник позивача Адміністрація Державної прикордонної служби України у судовому засіданні 13.09.2017 року надав письмові пояснення стосовно висновків викладених у постанові ВГСУ від 01.02.2017 року у справі №916/3727/15, які судом залучені до справи.

Представник прокуратури у судове засідання з`явився, наполягає на задоволені заявлених позовних вимогах.

Представники позивачів у судовому засіданні вимоги прокурора підтримали у повному обсязі, просять колегію суддів задовольнити вимоги повністю - визнати недійсним договір оренди земельної ділянки та витребувати майно з чужого незаконного володіння.

Представник третьої особи Кабінет Міністрів України, вимоги прокурора підтримує та просить суд задовольнити у повному обсязі.

Представник третьої особи Відділ Держеокадастру в місті Ізмаїл Одеської області, у судове засідання не з`явився, вимоги ухвали не виконав, витребувані матеріали суду не надав, своїх міркувань стосовно заявлених вимог не виклав.

Представник відповідача Ізмаїльської міської ради, вимоги вважає без підставними, необґрунтованими та просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач ТОВ „Дунайбункер у засідання суду не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Представники третіх осіб Соколюк М.І. та Вовченко О.В., у судове засідання не з`явилися, письмових міркувань стосовно заявлених вимог не надали.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу суду було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 32 Інформаційного листа ВГСУ від 29 вересня 2009 року № 01-08/350 Про деякі питання, порушені в доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України викладена правова позиція, згідно якої відмітка про відправку процесуального документа суду на зворотньому аркуші у лівому нижньому куті першого примірника процесуального документа є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам у справі та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначено про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Враховуючи викладене, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

За результатами судового засідання справу було розглянуто без участі представників відповідача ТОВ „Дунайбункер та третіх осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , Відділ Держеокадастру в місті Ізмаїл Одеської області , за наявними в ній матеріалами документів наданих сторонами. У судовому засіданні, в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Проводилася фіксація судового процесу технічними засобами.

Заслухавши пояснення присутніх представників учасників судового процесу, обговоривши доводи позовних вимог, дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги Заступник військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Постановою Ради народних комісарів Української РСР від 07.02.1946 року № 157/017 Про відвід 3138 гектарів землі для будівництва головної бази Дунайської флотилії ВМФ в Ізмаїльській області було відведено для будівництва головної бази Дунайської флотилії ВМФ в Ізмаїльській області земельну ділянку площею 3138 гектарів землі, зокрема, за рахунок приміських земель м. Ізмаїла в районі Копана Балка.

16 червня 1951 року рішенням звуженого засідання виконкому Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих за № 025 Про передачу в постійне користування військовій частині НОМЕР_2 земельної ділянки передано в постійне користування військовій частині НОМЕР_2 земельну ділянку площею 7,6 га, розташовану в районі 85-90 км Копаної Балки (вул. Нахімова спуск до річки Дунай) для розширення раніше відведеного будівельного майданчика.

3 вересня 1951 року рішенням звуженого засідання виконкому Ізмаїльської обласної ради депутатів трудящих за № 32 Про відвід в постійне користування військовій частині НОМЕР_2 земельної ділянки затверджено рішення звуженого засідання виконкому Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих від 15.06.1951 року № 025 про передачу в постійне користування Військовій частині НОМЕР_2 земельної ділянки загальною площею 7,6 га в межах території, відчуженої для спеціального будівництва Військової частини НОМЕР_2 постановою Ради Народних Комісарів УРСР від 07.02.1946 року № 157/017 та рішенням звуженого засідання виконкому Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих від 26.06.1952 року № 031 Про передачу в постійне користування військовій частині НОМЕР_2 земельної ділянки передано в постійне користування військовій частині НОМЕР_2 земельну ділянку площею 1,7 га, розташовану в районі Копаної Балки для розширення раніше відведеного будівельного майданчика.

Представником управління головного архітектора м. Ізмаїла 20.01.1967 року на підставі вищезазначених рішень було складено акт про відвід в натурі земельної ділянки загальною площею 8,55 га, розташованої в АДРЕСА_1 , в користування Військовій частині. На вказаній земельній ділянці розміщуються військові містечка № НОМЕР_3 , 139 (на теперішній час на території вказаних військових містечок знаходиться Військова частина НОМЕР_1 ).

Актом від 30.01.1967 було відведено земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 в користування військовій частині НОМЕР_2 .

В подальшому, на підставі Директиви Міністра оборони України від 12.09.1995 року № Д-08 та наказу Державного комітету у справах охорони державного кордону України від 15.09.1995 року № 359 здійснено приймання-передачу з бригади річкових кораблів ВМС України до складу Прикордонних військ України військового майна, в тому числі і військового містечка № НОМЕР_4 м. Ізмаїл, що підтверджується актом від 12.12.1995 року.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.12.2001 року № 573-р було затверджено Перелік нерухомого військового майна Прикордонних військ, яке пропонується до відчуження, згідно з яким підлягала відчуженню, зокрема, казарма будівля № 1, загальною площею 384 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі вказаного розпорядження, між Державним комітетом у справах охорони державного кордону України та Товариством з обмеженою відповідальністю Дунайбункер було укладено договір міни нерухомого військового майна на житло для військовослужбовців та членів їх сімей від 21.03.2003 року, предметом якого є обмін військового нерухомого майна, а саме: казарми будівлі № 1 військового містечка № НОМЕР_4 , загальною площею 384 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1 , на три квартири, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю Дунайбункер, на виконання якого того ж дня сторонами даного договору було підписано акт приймання передачі зазначеного майна.

Рішенням Ізмаїльської міської рад від 28.09.2004 року № 738-ІV Про надання земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 років Товариству з обмеженою відповідальністю Дунайбункер для експлуатації адміністративної будівлі, ремонтних майстерень і відстою маломірних суден по вул. Нахімова, 258, припинено Державному комітету у справах охорони державного кордону України право постійного користування земельною ділянкою площею 2,3881 га по вул. Нахімова, 258; затверджено проект землеустрою та надано в довгострокову оренду строком на 49 років Товариству з обмеженою відповідальністю Дунайбункер вказану земельну ділянку для експлуатації адміністративної будівлі, ремонтних майстерень і відстою маломірних суден.

Між Ізмаїльською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Дунайбункер (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки від 15.11.2004 року, зареєстрований 22.11.2004 року в Одеській регіональній філії державного підприємства Центр державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі землі вчинено запис за №01, за умовами якого орендодавець, на підставі рішення Ізмаїльської міської рад від 28.09.2004 року № 738-ІV за актом приймання передачі передав, а орендар прийняв в оренду строком на 49 років земельну ділянку загальною площею 2,3881 га, на якій знаходяться об`єкти нерухомого майна, що належать орендарю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , для експлуатації адміністративного приміщення, ремонтних майстерень і відстою маломірних суден. Оскільки на той час чинне законодавство не визначало момент, з якого особа набувала право землекористування, то вищезазначені рішення були достатніми підставами для виникнення права постійного землекористування у відповідача.

Рішенням господарського суду Одеської області від 17.07.2015 року у справі № 916/4881/14 задоволено позовні вимоги заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_1 до відповідача Ізмаїльської міської ради, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Дунайбункер про визнання незаконним та скасування рішення, визнано незаконним та скасовано рішення Ізмаїльської міської ради від 28.09.2004 року № 738-ІV Про надання земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 (сорок дев`ять) років Товариству з обмеженою відповідальністю Дунайбункер для експлуатації адміністративної будівлі, ремонтних майстерень і відстою маломірних суден по вул. Нахімова, 258 .

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.10.2015 року у справі № 916/4881/14 рішення господарського суду Одеської області від 17.07.2015 року у справі № 916/4881/14 скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено з посиланням на те, що рішення вичерпало свою дію і його скасування не породжує юридичних наслідків. Дана позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, висловленими у справах № 21-405а14 (постанова від 11.11.2014 року) і № 3-514гс16 (постанова від 06.07.2016 року), які є обов`язковими для всіх судів України при розгляді аналогічних справ.

Згідно з приписами частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування

Пунктом 1.2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин визначено, що за змістом статей 13, 14 Конституції України, статті 11 Цивільного кодексу України, статей 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб`єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог Земельного кодексу України, спрямованих на раціональне використання землі як об`єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов`язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам.

Пунктом 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

Так, у зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень ненормативного акта, виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, у сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

В касаційному порядку справа № 916/4881/14 не розглядалась. З приведеного випливає, що вказане рішення Ізмаїльської міської ради № 738-IV від 28.09.2004р. вичерпало свою дії але є чинним.

Верховний суд України зробив правовий висновок (справа № 6-2510цс15), відповідно до якого рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта, вичерпує свою дію після його реалізації, а вимоги про визнання такого рішення незаконним повинні розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації у фізичної чи юридичної особи виникло речове право. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним розглядається як спосіб захисту порушеного цивільного права за п. 10 ст. 16 Цивільного кодексу України та повинна пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства.

Окремо слід звернути увагу не те, що 26.05.2003 року ТОВ „Дунайбункер звернувся з листом до міського голови міста Ізмаїл, в якому просив надати земельну ділянку розташовану по вул. Нахімова,258, для оперативного користування й дотримання його в належному стані, де розташовані нежилі спорудження які належать ТОВ „Дунайбункер, згідно договору міни 21.03.2003 року.

Виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради 28.04.2004 року за №02/13-974 надає ТОВ „Дунайбункер дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки в довгострокову оренду терміном на 49 років ТОВ „Дунайбункер загальною площею 2,3881 га забудованих земель в місті Ізмаїл вул.. Нахімова 258,, за рахунок земель Державного комітету у справах охорони державного кордону України, у звязку з договором міни нерухомого майна на житловій військовослужбовців та членів їх сімей.

Ізмаїльський міський відділ земельних ресурсів 29.04.2004 року надав висновок про погодження відведення земельної ділянки та вважає, за можливе змінити цільове призначення і надати ТОВ „Дунайбункер в довгострокову оренду терміном на 49 років земельну ділянку площею 2,3881 га. Забудованих земель, в місті Ізмаїл вул.. Рахімова, 258, за рахунок земель Державного комітету у справах охорони державного кордону України.

Аналогічний висновок було надано Виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради за №02/13-975, Управлінням містобудуванням та архітектури №800 від 26.04.2004 року, Ізмаїльська міська санітарно-епідеміологічна станція №72 від 05.05.2004 року, Придунайська регіональна інспекція Державного управління екології та природних ресурсів в Одеській області за №310 від 29.06.2004 року, Управління охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації за №2182 від 08.07.2004 року.

21.03.2003 року між Державним комітетом у справах охорони державного кордону України в особі голови Державного комітету Командувач Прикордонних війську України генерала Литвина М.М. та Товариством з обмеженою відповідальністю „Дунайбункер голова правління Бугор Ф.М., за умовами якого є обмін військового нерухомого майна, що належить Державному комітету у справах охорони державного кордону України казарма, будівля №1, загальною площею 384 кв.м. військового містечка №139, що знаходиться в місті Ізмаїл вул.. Нахімова, 258 на квартири, які належать ТОВ „Дунайбункер а саме квартира №29 по вул.. Нахімова 284/1 у місті Ізмаїл Одеської області, квартира №30 по вул.. Нахімова 212 у місті Ізмаїл Одеської області та квартира №110 по проспекту Леніна 10/1 у місті Ізмаїл Одеської області, між сторони укладено акт приймання-передачі від 21.03.2003 року.

Відповідно переліку нерухомого майна Прикордонних військ, яке планується до відчуження зокрема є Казарма, будівля №1 ІІІ категорія, один поверх загальна площа 384 кв.м.

Незрозумілим є той факт, що Виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради надає дозвіл №02/13-974 від 28.04.2004 року на розробку проекту відведення земельної ділянки 2, 3881 га забудованих земель Державного комітету у справах охорони державного кордону України, при цьому посилається на договір міни з якого лише 384 кв.м. було передано ТОВ „Дунайбункер.

Так, рішенням Ізмаїльської міської ради від 28.09.2004. „Про надання земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 років Товариству з обмеженою відповідальністю „Дунайбункер" для експлуатації адміністративної будівлі, ремонтних майстерень і відстою маломірних суден по вул. Нахімова, 258 припинено Державному комітету по справах охорони державних кордонів України право постійного користування земельною ділянкою площею 2,3881 га по вул. Нахімова, 258, затверджено проект відводу земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 років Товариству з обмеженою відповідальністю „Дунайбункер" для експлуатації адміністративної будівлі, ремонтних майстерень і відстою маломірних суден по вул. Нахімова, 258, надано в довгострокову оренду строком на 49 років Товариству з обмеженою відповідальністю „Дунайбункер" земельну ділянку 2,3881 га для експлуатації адміністративної будівлі, ремонтних майстерень і відстою маломірних суден по вул. Нахімова, 258 за рахунок земель Державного комітету по справах охорони державних кордонів України.

За змістом статей 13, 19 Конституції України від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 5 статті 116 Конституції України наділено Кабінет Міністрів України повноваженням здійснювати управління державною власністю відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель є завданням земельного законодавства, а саме Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Статтею 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Так п. "б" частини 3 статті 84 Земельного кодексу України визначено, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення. Відповідно абзацу 3 частини 5 статті 20 Земельного кодексу України, земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".

За приписами статті 13 Земельного кодексу України, статті 1 Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України, статей 9 та 14 Закону України Про збройні Сили України землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління, а вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі земельних ділянок, відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України. Землі, які використовують Збройні Сили України, є державною власністю. Вони підлягають обов`язковому обліку, цільовому використанню і правильному утриманню. Військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України.

Стаття 77 Земельного кодексу України та стаття 1 Закону України Про використання земель оборони передбачають, що землями оборони визначаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військових навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України. Статтею 4 зазначеного Закону визначено вичерпний перелік використання земель оборони.

Пунктом 3 Положення Про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 року №1919, повноваження суб`єктам підприємницької діяльності на реалізацію військового майна, яке є придатним для подальшого використання, але не може бути застосоване у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна (крім майна, зазначеного у пункті 4 цього Положення), а також цілісних майнових комплексів, у тому числі військових містечок та іншого нерухомого майна надає Кабінет Міністрів України у встановленому порядку. Рішення щодо відчуження військового майна приймається Кабінетом Міністрів України або Міністерством оборони України з урахуванням особливостей майна.

Спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони, які знаходяться в управлінні та користуванні Міністерства оборони України, власником цих земель є держава в особі Кабінету Міністрів України, який розпоряджається ними.

При цьому, зі змісту рішення Ізмаїльської міської ради від 28.09.2004 року № 738-ІV Про надання земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 років Товариству з обмеженою відповідальністю Дунайбункер для експлуатації адміністративної будівлі, ремонтних майстерень і відстою маломірних суден по вул. Нахімова, 258 вбачається, що земельна ділянка, розташована в м. Ізмаїл, по вул. Нахімова, 258 знаходилась в постійному користуванні Адміністрації Державної прикордонної служби України.

В матеріалах справи відсутні докази щодо наявності у Ізмаїльської міської ради законних підстав для припинення права землекористування позивачу, що автоматично позбавляє Ізмаїльську міську раду права на надання спірної земельної ділянку в оренду іншим особам.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що лише власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а статтею 321 цього Кодексу передбачено принцип непорушності права власності.

Пунктом 3 частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України встановлено, що власник має право витребувати майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки спірна земельна ділянка загальною площею 2,3881 га, розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Нахімова, 258, відносилась до земель оборони, то повноваження по розпорядженню цією земельною ділянкою не належали Ізмаїльській міській раді, яка видала оспорюване рішення та уклала спірний договір з перевищенням власних повноважень, у зв`язку з чим укладений спірний договір оренди є незаконним.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази надання Кабінетом Міністрів України або Міністерством оборони України згоди на відчуження земельної ділянки, переданої в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю Дунайбункер.

Отже, позовні вимоги прокурора є обґрунтованими, доведеними належним чином і такими, що підлягають задоволенню судом.

Щодо заяви відповідача про застосування до спірних правовідносин позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначає Конституційний Суд України, строки звернення до суду, як складова механізму реалізації права на судовий захист, є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників правовідносин (абзац 5 підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 22.02.2012 року № 4-рп/2012). За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності встановлення судом факту доведеності порушення права особи, яка звернулася до суду з позовом.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року, № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні. Отже, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Однак, правила про позовну давність відповідно до статті 267 Цивільного кодексу України мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Таким чином, для застосування строку позовної давності суд повинен встановити правомірність звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Колегія суддів вважає, що позивачем доведені його вимоги про недійсність спірного договору оренди, як такого, що укладений незаконно, з перевищенням повноважень, оскільки питання відповідності закону договорів та рішень державних органів розглядається судом саме на момент їх укладення та прийняття. Подальші дії стосовно виконання незаконних рішень та недійсних договорів не свідчать про їх законність. Тому є підстави для розгляду заяви відповідача про застосування позовної давності до заявлених позовних вимог прокурора.

Колегія суддів заяву про застосування до заявлених позовних вимог позовної давності, вважає такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За нормами статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі Відкритого акціонерного товариства Нафтова компанія Юкос проти Росії; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

Згідно з приписами частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини 1 статті 261 вказаного України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Таким чином, протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом, а для визначення моменту виникнення права на позов важливим є також і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 року у справі №6-152цс14.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що норми закону встановлені частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України про початок перебігу позовної давності, встановлені для особи, права або інтереси якої порушено, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, Управління військової розвідки по Державній прикордонній службі України СБУ листом від 07.10.2005 року №38/8/8-1223 повідомило військового прокурора Болградського гарнізону про прийняття Ізмаїльською міською радою рішення від 28.09.2004 року №738-ІУ.

Військовим прокурором Болградського гарнізону 25.06.2007 року було подано до господарського суду Одеської області адміністративний позов в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, в особі військової частини НОМЕР_5 , в якому він просив скасувати рішення Ізмаїльської міської ради від 28.09.2004 року №738-ІУ Про надання земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 років Товариству з обмеженою відповідальністю Дунайбункер для експлуатації адміністративної будівлі, ремонтних майстерень і відстою маломірних суден по вул. Нахімова, 258. Постановою господарського суду Одеської області від 19.07.2013 року у справі № 22-17/151-07-5569А при новому розгляді, позовні вимоги військового прокурора Болградського гарнізону були задоволені. Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18.03.2014 року у справі № 22-17/151-07-5569А постанову господарського суду Одеської області від 19.07.2013 року у справі № 22-17/151-07-5569А скасовано, позовну заяву прокурора залишено без розгляду. Ухвала мотивована порушенням прокурором строку звернення до суду, визначеного статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів зауважує, що ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18.03.2014 року у справі № 22-17/151-07-5569А, яка набрала законної сили, встановлено саме пропуск прокурором шестимісячного строку на звернення до суду з адміністративним позовом, а не пропуск загального строку позовної давності, який визначено статтею 257 Цивільного кодексу України і застосовується в господарському судочинстві при розгляді господарських справ.

Заступник військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України та військової частини НОМЕР_1 у грудні 2014 року звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Ізмаїльської міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Дунайбункер, про визнання незаконним та скасування рішення Ізмаїльської міської ради від 28.09.2004 року № 738-ІV Про надання земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 років Товариству з обмеженою відповідальністю Дунайбункер для експлуатації адміністративної будівлі, ремонтних майстерень і відстою маломірних суден по вул. Нахімова, 258. Рішенням господарського суду Одеської області від 17.07.2015 року у справі №916/4881/14 позов задоволено з мотивів обґрунтованості позовних вимог, рішення Ізмаїльської міської ради від 28.09.2004р. № 738-ІV Про надання земельної ділянки в довгострокову оренду строком на 49 років Товариству з обмеженою відповідальністю Дунайбункер для експлуатації адміністративної будівлі, ремонтних майстерень і відстою маломірних суден по вул. Нахімова, 258 визнано незаконним та скасовано, стягнуто з Ізмаїльської міської ради до Державного бюджету України судовий збір в сумі 1218 грн.

А вже у вересні 2015 року заступник військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України та Військової частини НОМЕР_1 , м. Одеса звернувся до господарського суду Одеської області з відповідним позовом по даній справі. Водночас, ухвалою господарського суду Одеської області від 29.09.2015 року у справі № 916/3727/15 було зупинене провадження у даній справі до набрання законної сили рішення у справі № 916/4881/14. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.10.2015 року у справі № 916/4881/14 рішення господарського суду Одеської області від 17.07.2015 року у справі № 916/4881/14 скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено з посиланням на те, що рішення вичерпало свою дію і його скасування не породжує юридичних наслідків. Постанова Одеського апеляційного господарського суду від 15.10.2015 року у справі № 916/4881/14 в касаційному порядку не переглядалась.

Згідно частин 1 та 3, 4 статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. За приписами чинного законодавства, перебіг позовної давності переривається внаслідок пред`явлення позову щодо частини вимог, право на які має позивач. Правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 Цивільного кодексу України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо у справі є докази, що підтверджують факт такого переривання.

В даному випадку переривання строку позовної давності для можливості захисту позивачами їх порушеного права відбувалось внаслідок довготривалого розгляду судових справ № 22-17/151-07-5569А та № 916/4881/14, тому звернення заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_1 , м. Одеса у вересні 2015 року з позовом у даній справі відбулось у межах загальноцивільного трирічного строку, встановленого законодавцем для можливості захисту судом порушених прав позивачів, оскільки після переривання строку позовної давності зверненням прокурора до суду з адміністративним позовом, новий строк позовної давності почався в березні 2014 року.

Окремо колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявна заява Адміністрації прикордонної служби України про зміну предмета та підстави позову про визнання недійсним договору оренди та витребування земельної ділянки, яка помилково була долучена до матеріалів справи судом при розгляду справи, оскільки вона не підписана прокурором військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону.

Виходячи з наведеного суд вважає, що оскільки земельна ділянка, яка передана ТОВ „Дунайбункер в оренду на підставі вказаного вище рішення ради, яке вичерпало свою дію, відноситься до земель оборони то вказаний договір слід визнати недійсним, а земельна ділянка підлягає витребуванню у відповідача ТОВ „Дунайбункер .

Щодо судових витрат по даній справі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов`язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок сплати та розмір судового збору визначені Законом України „Про судовий збір від 08.07.2011 р. (зі змінами і доповненнями). Так, згідно підпунктів 1, 2 пункту 2 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону (в редакції, чинній на момент звернення прокурора із заявленим позовом до суду) ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка становить 1 розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому подана відповідна заява.

Також Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору", що набув чинності з 01.09.2015 р. викладено у новій редакції статтю 5 Закону України "Про судовий збір" ("Пільги щодо сплати судового збору"), згідно з якою було позбавлено пільг щодо сплати судового збору органи прокуратури.

Як зазначено в п. 3.7 Постанови Пленуму ВГСУ № 7 від 21.02.2013 р. „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України (із змін. та доповн.), якщо платник судового збору був звільнений від обов`язку сплачувати судовий збір (до 01.09.2015), то у випадку подання зазначених скарг та заяв після зазначеної дати розмір судового збору визначається залежно від ставки судового збору, яку мав би сплатити платник до 01.09.2015 р. за відсутності у нього пільги щодо сплати такого збору.

При цьому за змістом п. 2.11. вказаної Постанови Пленуму ВГСУ № 7, якщо в позовній заяві об`єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов`язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Відповідно до пункту 2.2.1 постанови Пленуму ВГСУ № 7 судовий збір з позовної заяви про витребування або повернення майна у позадоговірних зобов`язаннях (у тому числі в зв`язку з вимогами, заснованими на приписах частини п`ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, й суми судового збору здійснюється господарським судом на підставі поданих учасниками судового процесу доказів (п. 2.7),

Предметом спору у даній справі є визнання недійсними договору оренди земельної ділянки від 15.11.2004р. площею 2, 3881 га, розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Нахімова 258, укладений між Ізмаїльською міською радою Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер", витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер" на користь Держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України земельну ділянку площею 2,3881 га, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Нахімова, 258, судовий збір за дві вимоги немайногово характеру складають 1218 + 1218 = 2436 гривень.

З огляду на те, що Законом України „ Про Державний бюджет України на 2015 рік на 01.01.2015 р. встановлено розмір мінімальної заробітної плати - 1218 грн., відповідно за подану прокурором у 2015 році позовну заяву в частині вимог немайнового характеру розмір судового збору становив 2436 гривень.

Згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи вищенаведене та те, що рішення відбулось на користь держави в особі позивача, в інтересах якого прокурором пред`явлено позов, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору до державного бюджету покладаються на відповідачів порівну.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 15.11.2004р. площею 2, 3881 га, розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Нахімова 258, укладений Ізмаїльською міською радою Одеської області (68609, Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Суворова, 62, ) з Товариством з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер" (04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, буд. 1-Б ).

3. Витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер" (04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, буд. 1-Б ) на користь Держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 26, ) земельну ділянку площею 2,3881 га, яка розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Нахімова, 258.

4. Стягнути з Ізмаїльської міської ради Одеської області (68609, Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Суворова, 62, ) до державного бюджету (ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер" (04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, буд. 1-Б ) до державного бюджету (ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Накази видати в порядку ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 18 вересня 2017 р.

Головуючий суддя Гуляк Г.І.

Суддя Волков Р.В.

Суддя Малярчук І.А.

Суддя Г.І. Гуляк