ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2017 р. Справа № 907/955/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Карнидал Л.Ю.

та представників учасників судового процесу:

позивача ОСОБА_2 ( довіреність від 01.09.2017);

відповідача ОСОБА_3 (довіреність від 26.09.2014 №1634/72), ОСОБА_4В.( довіреність від 29.12.2015 № 2278/72);

третіх осіб - не зявилися,

розглянувши апеляційну скаргу Національного банку України, б/н від 09.08.2017 (вх.№01-05/3982/17 від 18.08.2017)

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 06.07.2017 у справі №907/955/16 про затвердження мирової угоди від 03.03.2017, укладеної ПАТ Банк Фінанси та Кредит та ПАТ Мукачівський завод "Точприлад, та припинення провадження

у справі №907/955/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит, м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Мукачівський завод Точприлад, м. Мукачево

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

-Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ,

-Національного банку України, м. Київ

про стягнення 69 738 825,88грн заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ПАТ Банк Фінанси та Кредит звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до ПАТ Мукачівський завод Точприлад про стягнення заборгованості:

- за договором про відновлювальну кредитну лінію №327v-01-11 (№1406-12) від 30.05.2011 №327v-01-11 (№1406-12) від 30.05.2011 станом на 12.12.2016 в сумі 10 605,52грн, з якої: 9147,66грн прострочена заборгованість за відсотками та 1 457,86грн пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків;

- за договором про відновлювальну кредитну лінію №1435-12 від 11.09.2012 станом на 12.12.2016 в сумі 69 728 220,36грн , з якої: 55 894 264,00грн заборгованість по кредиту, 1 091 062,63грн заборгованість по відсотках, 10 866 305,73грн прострочена заборгованість по відсотках, 1 876 588,00грн пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків.

03.03.2017 сторони уклади мирову угоду та звернулися до суду із заявою про затвердження мирової угоди і припинення провадження у справі( т.3, а.с. 118-120).

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 06.07.2017 заяву позивача та відповідача про затвердження мирової угоди задоволено, затверджено мирову угоду від 03.03.2017, укладену ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ПАТ «Мукачівський завод «Точприлад», за винятком пункту 10 мирової угоди , провадження у справі припинено.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що укладена сторонами мирова угода від 03.03.2017, підписана повноважними представниками обох сторін, стосується виключно прав та обовязків сторін щодо предмету спору, окрім умов, визначених у п. 10, не суперечить чинному законодавству, не порушує права і охоронювані законом інтереси сторін, а тому може бути затверджена судом.

Щодо умов мирової угоди, викладених у пункті 10, суд першої інстанції вказав, що такі умови стосуються іпотечних договорів, які укладено для забезпечення виконання зобовязань за кредитними договорами, а також вчинення сторонами у майбутньому дій щодо внесення змін до іпотечного договору. Відтак суд дійшов висновку,що включення до мирової угоди умов щодо внесення змін до іпотечних договорів не стосується прав та обовязків сторін щодо предмету спору, яким є стягнення заборгованості за кредитними договорами без застосування звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд відхилив заперечення третьої особи -Національного банку України ( далі- НБУ) щодо затвердження судом мирової угоди, у яких НБУ вказував на порушення даною угодою його прав, посилаючись на договір застави майнових прав від 24.03.2014№24/ЗМП, укладений з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», за яким майнові права за кредитними договорами банк передав в заставу НБУ, без згоди якого банк не вправі вносити зміни до кредитних та забезпечувальних договорів та переносити строк сплати платежів.

При цьому суд вказав, що спірні правовідносини сторін, що виникли із укладених ними кредитних договорів, так і правовідносини між Національним банком України та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які виникли, зокрема, з договору застави майнових прав №24/ЗМП від 24.03.2014, за правовою природою є цивільно-правовими та підпорядковуються, в т.ч., загальним засадам свободи договору, а тому сторони не можуть бути обмежені будь-якими заборонами, які не встановлені в силу прямих вказівок закону. Домовленість сторін за мировою угодою за своєю суттю спрямована на врегулювання та припинення спору в межах його предмету, визначає порядок та умови погашення заборгованості, що є предметом даного спору, стосується виключно прав та обовязків сторін щодо предмету спору, а не договірних умов за спірними кредитними договорами в цілому.

Національний банк України не погодився з ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 06.07.2017 у справі №907/955/16 про затвердження мирової угоди та припинення провадження у справі, оскаржив її в апеляційному порядку, вважає ухвалу такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить її скасувати та передати справу на розгляд Господарського суду Закарпатської області.

Скаржник вказує, що мирова угода за своїм змістом станом на 06.07.2017 була такою, що не могла бути виконана у відповідності до її умов, оскільки за умовами затвердженої мирової угоди (п.3) боржник (відповідач) зобовязався сплатити позивачу суму заборгованості (по тілу кредиту) в розмірі 52 994 264,00 грн до 01.05.2017 та по нарахованих до 31.03.2015 відсотках (9 666 305,73 грн) до 03.03.2017. Згідно з п. 4 мирової угоди боржник зобовязується сплатити строкові проценти за користування кредитом в терміни, передбачені п. 3 Кредитного договору 1, що є вирішенням питання про права і обовязки сторін, які не стосуються предмету спору.

Скаржник також вказує, що нормами ГПК України не передбачено можливості зміни судом умов мирової угоди, поданої на затвердження сторонами, в той час як суд самостійно виключив пункт 10 з підписаної сторонами мирової угоди.

Крім того, скаржник стверджує, що затвердження судом мирової угоди порушує його права та інтереси та вказує, що майнові права за кредитними договорами, про стягнення заборгованості за якими є предметом даного спору, передані Національному банку України за договором застави майнових прав №24/ЗМІІ від 24.03.2014 в якості забезпечення виконання позивачем зобовязань перед НБУ по поверненню коштів за кредитним договором №24 від 24.03.2014. За цим договором НБУ надав позивачу кредит для збереження ліквідності. Зазначає, що рефінансування банків є функцією НБУ як центрального банку України відповідно до ст.ст. 7,25 ЗУ « Про Національний банк України». Статутний капітал НБУ та його майно є власністю держави, тому порушення прав НБУ є порушенням прав держави.

Позивач та відповідач подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких заперечують доводи скаржника, просять залишити ухвалу суду першої інстанції від 06.07.2017 без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційна скарга прийнята до провадження ухвалою апеляційного суду від 21.08.2017( колегія суддів у складі: головуючого судді Хабіб М.І, суддів Зварич О.В. та Скрипчук О.С.), розгляд справи призначено на 05.09.2017.

У звязку з перебуванням судді Скрипчук О.С. у відпустці, розпорядженням керівника апарату суду від 04.09.2017 №436 було призначено проведення автоматизованої зміни складу колегії суддів, за результатами якої згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.09.2017 замість судді Скрипчук О.С. до складу колегії введено суддю Кравчук Н.М.

Скаржник не забезпечив явки повноважного представника в судове засідання 05.09.2017, його представник ОСОБА_5 подав клопотання про відкладення розгляду справи та забезпечення його участі у розгляді справи в режимі відеоконференції.

Враховуючи скорочений строк розгляду апеляційних скарг на ухвали суду, встановлений ст. 102 ГПК України, а також те, що суд не визнавав явку представників в судове засідання обовязковою, не витребовував жодних доказів і незявлення представника скаржника в судове засідання не унеможливлює розгляду справи, колегія суддів відхиляє клопотання представника скаржника про відкладення розгляду справи.

Представники позивача та відповідача підтримали свої доводи та заперечення, викладені у відзивах на апеляційну скаргу, просили залишити ухвалу суду першої інстанції від 06.07.2017 без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не зявився, подав письмові пояснення від 04.09.2017, в яких вказує, що не підтримує апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 78 ГПК України передбачено право сторін на врегулювання спору у добровільному порядку шляхом укладення мирової угоди та подання до суду підписаних сторонами заяв ( чи заяви) про затвердження мирової угоди. При цьому мирова угода може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмету позову. Про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Матеріалами справи підтверджено, що при вирішенні судом спору у даній справі про стягнення з відповідача заборгованості за договором про відновлювальну кредитну лінію №327v-01-11 (№1406-12) від 30.05.2011 в сумі 10 605,52грн та за договором про відновлювальну кредитну лінію №1435-12 від 11.09.2012 в сумі 69 728 220,36грн станом на 12.12.2016 сторони уклали та подали на затвердження суду мирову угоду від 03.03.2017 наступного змісту(т.3, а.с.119-120):

1. Сторони домовились врегулювати спір по справі № 907/955/16 шляхом підписання та виконання мирової угоди.

2. Боржник визнає, що на момент підписання даної угоди його заборгованість перед Стягувачем, за Кредитним договором 1( Договором про відновлювану кредитну лінію № 1435-12 від 11.09.2012), становить 52 994 264 грн 00 коп. основного зобовязання та процентів за користування кредитними коштами в розмірі 9 666 305 грн 73 коп.

3. Боржник зобовязується сплатити Позивачу суму заборгованості розмірі 62 660 569 грн73 коп з розстроченням в наступні строки:

№ п/пГранична дата І погашення тіла кредитуСума кредиту до погашення, гривеньГранична дата погашення відсотків за кредит, що були нараховані до 31.03.2015р.Сума відсотків до погашення, гривеньРазом, гривень
1 До 03.03.20175 000 000,005 000 000,00
2До 01.05.2017 2 200 000,00До 01.05.20174 666 305,736 866 305,73
3До 01.06.2017 2 000 000,00 2 000 000,00
4До 01.07.2017 2 500 000,00 2 500 000,00
5До 01.08.20172 500 000,00 2 500 000,00
6До 01.09.2017 2 500 000,00 2 500 000,00
7До 01.10.2017 2 500 000,00 2 500 000,00
8До 01.11.2017 2 500 000,00 2 500 000,00
9До 01.12.2017 2 500 000,00 2 500 000,00
10До 17.12.2017 33 794 264,00 33 794 264,00
Всього:52 994 264,00 9 666 305,7362 660 569,73

4. Боржник зобовязується сплатити строкові проценти за користування кредитом у терміни, передбачені п. 3 Кредитного договору 1.

5. Боржник зобовязується сплатити Позивачу 206 700, 00 грн судового збору протягом 10 (десяти) банківських днів з дати затвердження цієї мирової угоди Господарським судом Закарпатської області.

6. Боржник зобовязується сплатити Позивачу заборгованість по пені за Кредитним договором 1, нарахованої за неналежне виконання умов цього Договору за період з 31.07.2016 по 31.01.2017 в розмірі 1 697 495, 90 грн в строк до 17.12.2017.

7. Боржник визнає, що на момент підписання даної угоди його заборгованість перед Стягувачем за Кредитним договором 2 ( договором про відновлювану кредитну лінію № №327v-01-11 (№1406-12) від 30.05.2011), становить 334,76 Євро процентів за користування кредитними коштами та 1 457,86 грн пені за Кредитним договором 2, яка буде сплачена Боржником на рахунки Стягувача в строк до 03.03.2017.

8. Сторони заявляють, що ні в процесі укладання цієї ОСОБА_5 угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь - яких третіх осіб, в тому числі й держави.

9. Сторони домовились, що оплата на користь позивача буде здійснюватися на накопичувальний рахунок: 1026, Національний банк України, МФО 300001.

10. Сторони визнають та підтверджують, що укладення цієї ОСОБА_5 угоди жодним чином не скасовує чинність Кредитного договору 1 та договорів забезпечення, укладених з метою забезпечення виконання зобовязань Боржника за Кредитними договорами, а саме:

- Іпотечного договору №3132И/0511 від 31.05.2011, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі № 5534, що укладений Позивачем (далі - Іпотекодержатель) та Відповідачем (далі - Іпотекодавець), згідно з яким Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю комплекс будівель та споруд, пл. 13 013,00 кв.м, що розташований за адресою Закарпатська обл., м. Мукачево, вул. Берегівська (вулиця 40 років Жовтня), 110; 2. Комплекс будівель та споруд, пл. 3 882 кв. м, що розташований за адресою Закарпатська обл., м. Мукачево, вул. Львівська, 12; 3. Комплекс будівель та споруд, пл. 16 431,8 кв. Закарпатська обл., м. Мукачево, вул. Берегівська-Бічна, 15 (рівно як усіх доповнень та змін до нього), а також інших договорів забезпечення, що були укладені та можуть бути укладені в майбутньому на виконання зобовязань боржника за Кредитним договором 1 перед Стягувачем.

Предмет забезпечення за відповідними договорами зберігає свою чинність до повного виконання Боржником своїх зобовязань за Кредитним договором 1 та цією ОСОБА_5 угодою.

На підтвердження наявності прав обтяжувача, належних Стягувачу за іпотечним договором, боржник, який виступає Іпотекодавцем, зобовязується в строк не пізніше З (трьох) робочих днів з дня вступу в силу цієї ОСОБА_5 угоди, укласти зі Стягувачем додаткові договори до іпотечного договору, якими закріпити обсяг забезпеченого іпотекою зобовязання на умовах, визначених цією ОСОБА_5 угодою та додатковим договором до Кредитного договору 1, який сторони зобовязані будуть підписати з урахуванням умов, визначених цією ОСОБА_5 угодою.

11. ОСОБА_7 угода набирає чинності з моменту її затвердження Господарським судом Закарпатської області.

12. Ухвала Господарського суду Закарпатської області про затвердження даної ОСОБА_7 угоди по справі № 907/955/16 є виконавчим документом, набирає законної сили з дати затвердження її судом та набрання чинності і може бути пред'явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку, протягом 3 (трьох) років.

13. Сторони домовилися, що в разі невиконання або неналежного виконання умов цієї ОСОБА_7 угоди з боку Боржника, у тому числі при порушенні строків розрахунків, - виконання Ухвали Господарського суду Закарпатської області у справі №907/955/16, якою визнано цю ОСОБА_7 угоду, проводиться в примусовому порядку органами Державної виконавчої служби згідно з чинним законодавством України.

14. ОСОБА_7 угода направляється сторонами до суду для її затвердження.

15. ОСОБА_7 угода набирає чинності з моменту її затвердження судом і діє до повного виконання зобов'язання, передбаченого цією ОСОБА_7 угодою.

16. У разі порушення Боржником строків погашення боргу, дія цієї угоди у частині надання Боржнику розстрочки вказаної у п. 3 припиняється, та підлягає стягненню в примусовому порядку.

17. У разі несплати Боржником сум боргу у порядку та строках визначених цією ОСОБА_7 угодою Стягувач має право направити ухвалу Господарського суду Закарпатської області про затвердження цієї ОСОБА_7 угоди до виконавчої служби для виконання шляхом стягнення з Боржника суми боргу у розмірі, вказаному у п.п.2,3,4,5,6 цієї ОСОБА_7 угоди за вирахуванням здійснених Боржником платежів за цією ОСОБА_7 угодою, про що Стягувач вказує у заяві про відкриття виконавчого провадження.

18. Якщо в процесі виконання цієї мирової угоди відбудуться реорганізація, зміни підпорядкованості чи форми власності однієї з Сторін або обох Сторін, то ця ОСОБА_7 угода зберігає силу для правонаступника такої Сторони.

19. Сторони заявляють, що ні в процесі укладення цієї ОСОБА_7 угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, а наслідки затвердження (визнання) ОСОБА_7 угоди судом, що передбачені Законом України Про виконавче провадження, їм зрозумілі.

20. ОСОБА_7 мирова угода підписана у 3 (трьох) примірниках, які мають однакову юридичну силу, перший - для Стягувача, другий - для Боржника, третій - для Господарського суду Закарпатської області.

Оскаржуваною ухвалою від 06.07.2017, з урахуванням ухвали від 14.08.2017 про виправлення описок, суд затвердив мирову угоду від 03.03.2017, за винятком пункту 10 цієї угоди.

З положень ст.22 та ст. 78 ГПК України випливає, що мирова угода, яка суперечить законодавству або порушує чиї-небудь права та і охоронювані законом інтереси, не підлягає затвердженню судом.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов'язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов'язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини однозначно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмета.

Як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення виконання зобовязань ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» перед Національним банком України за кредитним договором від 24.03.2014 №24, ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (заставодавець) передав у заставу Національному банку України(заставодержателю) за договором застави №24/ЗМП від 24.03.2014 майнові права за кредитними договорами №327v-01-11 (№1406-12) від 30.05.2011 та №1435-12 від 11.09.2012, стягнення заборгованості за якими є предметом даного спору( т.3, а.с.11-20).

Поряд з тим, відповідно до постанови правління НБУ від17.12.2015 №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк « Фінанси та кредит» рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб(далі - Фонд) від 18.12.2015 №230 розпочато процедуру ліквідації банку з 18.12.2015 по 17.12.2017 ( т.3, а.с. 97).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 01.09.2016 № 1703 «Про зміну уповноваженої особи на ліквідацію та делегування повноважень ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та кредит» повноваження ліквідатора делеговано з 05.09.2016 ОСОБА_8

В силу ст.46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» одним із наслідків початку процедури ліквідації банку є те, що строк виконання всіх грошових зобов'язань банку вважається таким, що настав.

Отже, строк виконання ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» своїх зобовязань перед НБУ за кредитним договором від 24.03.2014 №24 вже настав.

З умов договору застави №24/ЗМП від 24.03.2014 (п.3.4.6) випливає, що ПАТ «Банк«Фінанси та кредит» має погашати свою заборгованість перед НБУ за кредитом шляхом перерахування коштів, отриманих від боржника (ПАТ Мукачівський завод Точприлад) за кредитними договорами №327v-01-11 (№1406-12) від 30.05.2011 та №1435-12 від 11.09.2012.

При цьому договором застави №24/ЗМП від 24.03.2014 встановлено, що заставодавець зобовязаний не вносити надалі змін до кредитних договорів та забезпечувальних договорів без отримання попередньої письмової згоди заставодержателя. Ці вимоги не стосуються зміни розміру процентних ставок за кредитами, перенесення строку сплати процентів на строк не більше 60 днів, перенесення сплати нарахованих процентів та комісії за обслуговування кредитної заборгованості по одноразового перенесу строку в межах одного календарного місяця, зміни валюти кредитування шляхом укладення додаткових угод до кредитних та забезпечувальних договорів ( п. 3.4.5).

Умовами мирової угоди передбачено, зокрема, що проценти за користування кредитом, нараховані до 31.03.2015, мають бути сплачені до 03.03.3017( 5 000 000,00грн) та до 31.05.2017 (4 666 305,74грн), що підтверджує перенесення строків сплати процентів, передбачених кредитними договорами (не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, п.3.4), більше ніж на 2 роки. Також перенесено строки повернення кредитних коштів, оскільки заборгованість, яка утворилася станом на 12.12.2016, за умовами мирової угоди має бути сплачена частинами у період з квітня 2017року (перший платіж до 01.05.2017) і до 17.12.2017.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звертався до НБУ за погодженням умов мирової угоди, однак НБУ не погодив її умов ( т.3, а.с.135, т.4, а.с. 159, т.5, а.с.18), проте суд затвердив мирову угоду.

Названі обставини свідчать про те, що укладенням мирової угоди на таких умовах ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" порушив умови договору застави №24/ЗМП від 24.03.2014, який в силу ст. 629 ЦК України є обов'язковим для сторін, та права НБУ.

Отже, пункти 8 та 19 мирової угоди, в яких сторони заявили, що ні в процесі укладання цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь - яких третіх осіб, в тому числі й держави, суперечить фактичним обставинам справи.

Враховуючи умови договору застави №24/ЗМП від 24.03.2014, за яким майнові права за кредитними договорами №327v-01-11 (№1406-12) від 30.05.2011 та №1435-12 від 11.09.2012 ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» передав в заставу НБУ, строки процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» - з 18.12.2015 по 17.12.2017, умови мирової угоди, зокрема,встановлені нею строки погашення заборгованості, а також положення ст. 46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції необгрунтовано відхилив доводи НБУ та його заперечення щодо затвердження судом мирової угоди.

Крім того, пунктом 6 мирової угоди передбачено сплату боржником пені в сумі 1 697 495,90грн за кредитним договором № 1435-12 від 11.09.2012 (кредитний договір 1 за умовами мирової угоди), яка нарахована за період з 31.07.2016 по 31.01.2017. Однак, як вказано вище, предметом даного спору є стягнення заборгованості за кредитними договорами станом на 12.12.2016, зокрема, стягнення пені станом на 12.12.2016 в сумі 1 876 588,00грн за прострочення повернення кредиту та сплати відсотків за кредитним договором № 1435-12 від 11.09.2012. З матеріалів справи вбачається, що позивач не подавав заяви про зміну предмета позову. Зі змісту оскаржуваної ухвали не вбачається, що відповідач сплатив пеню, нараховану станом на 12.12.2016 в сумі 1 876 588,00грн, яка заявлена у позовній заяві до стягнення, а мировою угодою не врегульовано питання щодо даного предмета спору. Натомість мировою угодою врегульовано питання сплати боржником пені в сумі 1 697 495,90грн за кредитним договором 1 (№ 1435-12 від 11.09.2012), нарахованої за період з 31.07.2016 по 31.01.2017, тобто, врегульовано питання сплати іншої суми пені, нарахованої за інший період, ніж та, яка заявлена до стягнення, що свідчить про те, що мировою угодою врегульовані відносини, які не є предметом даного спору.

Поряд з тим, з оскаржуваної ухвали вбачається, що суд затвердив мирову угоду частково, за винятком пункту 10.

Відповідно до норм ГПК України за результатами розгляду питання про затвердження мирової угоди господарський суд затверджує мирову угоду або відмовляє у її затвердженні. Законом не передбачено права суду вносити корективи у мирову угоду чи виправляти її положення. Суд може лише вказати сторонам на невідповідність умов мирової угоди чинному законодавству. У разі, коли сторони погоджуються привести положення мирової угоди у відповідність із законодавством, або мають бажання її доповнити чи змінити, вони повинні подавати суду відповідні клопотання. Якщо ж сторони не погоджуються виправити положення мирової угоди і не подають нової редакції мирової угоди, то суд відмовляє у затвердженні мирової угоди в повному обсязі, про що постановляє відповідну ухвалу. Така ухвала не перешкоджає повторному укладенню сторонами мирової угоди та поданню її на затвердження суду.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами скаржника та вважає, що укладена сторонами мирова угода від 03.03.2017 не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує права і охоронювані законом інтереси Національного банку України. Відтак така мирова угода не підлягала затвердженню судом.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

В силу приписів ч.1 ст.104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що при вирішенні спору суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, та дійшов помилкового висновку про затвердження мирової угоди і припинення провадження у справі.

Згідно з частиною 7 ст. 106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Відтак ухвалу суду першої інстанції від 06.07.2017 належить скасувати, справу передати на розгляд місцевого господарського суду.

При цьому, відповідно до п. 4.8 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21 лютого 2013 року N 7, з наступними змінами і доповненнями, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111 13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

Отже , апеляційний суд не розподіляє судового збору, сплаченого НБУ при поданні апеляційної скарги, оскільки такий підлягає розподілу судом першої інстанції за результатами розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 78, 91, 99, 101, 103, 104, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Національного банку України, б/н від 09.08.2017 (вх.№01-05/3982/17 від 18.08.2017) задоволити.

2.Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 06.07.2017 у справі №907/955/16 скасувати, справу передати на розгляд Господарського суду Закарпатської області .

3.Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4.Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 06.09.2017.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя Н.М. Кравчук