РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2017 р. Справа № 906/295/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Савченко Г.І.

судді Демидюк О.О. ,

судді Демянчук Ю.Г.

при секретарі судового засідання Соколовській О.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1 (представник за довір. №504 від 24.07.2017р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Житомирської області від 24.07.17 р. у справі № 906/295/17 (суддя Маріщенко Л.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат"

до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат"

про стягнення 191 091,48 грн

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Житомирської області від 24.07.2017р. позов Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 191 091,48 грн задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" 6527,21 грн пені; 15807,71 грн річних; 38709,20 грн інфляційних; 915,66 грн судового збору.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції неповно з'ясовано всі обставини справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що акти здачі-прийняття робіт від 31.01.2016р. та 29.02.2016р. фактично були підписані відповідачем 29.07.2016р., а тому період нарахування має бути іншим. Зазначає, що позивачем невірно здійснено розрахунки річних та інфляційних втрат. Крім того, умовами договору не передбачена сплата боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, наведених у ній.

Позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" не забезпечив явку представника в судове засідання, про дату, час і місце повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 07.05.2015 між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" (відповідач/замовник) та Державним підприємством "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" (правонаступником якого є ОСОБА_3 акціонерне товариство "Об'єднана гірничо-хімічна компанія") Філія "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" (позивач/підрядник) укладений договір підряду на проведення гірничих робіт №084509-МД (далі - договір/ /а.с. 26-40, т.1/.

В подальшому між сторонами укладалися додаткові угоди до договору: №1 від 15.05.2015р., № 2 від 31.07.2015р., № 3 від 01.08.2015р., № 4 від 28.12.2015р. /а.с. 41-47, т.1/.

Згідно з п. 1 та п. 2 договору, позивач забезпечував за дорученням відповідача виконання гірничих робіт на кар'єрі відповідача - Ісаківська та Південна ділянка Межирічного родовища ільменіту.

Відповідно до п. 25 договору, розрахунки за виконані роботи повинні здійснюватись на підставі акту виконаних робіт щомісячними платежами.

Згідно п. 26 договору (в редакції додаткових угод №1,3) який діяв з 07.05.2015р. по 27.12.2015р., оплата виконаних робіт повинна була здійснюватись на підставі рахунку-фактури протягом 10 днів з дня підписання Акту виконаних робіт відповідачем.

Пунктом 26 договору (в редакції додаткової угоди № 4) який діяв з 28.12.2015р., оплата виконаних робіт повинна була здійснюватись на підставі рахунку-фактури протягом 5 днів з дня підписання Акту виконаних робіт відповідачем.

Позивачем було виконано відповідачу робіт на загальну суму 1 474 200,00 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000754 від 31.07.2015, № ОУ-0000840 від 31.08.2015, №ОУ-0000972 від 30.09.2015, №ОУ-0001096 від 31.10.2015, №ОУ-0001186 від 31.11.2015, №ОУ-0001352 від 31.12.2015, № ОУ-0000116 від 31.01.2016, № ОУ-0000195 від 29.02.2016 (а.с.65, 67, 69, 71, 73, 75, 77, 79).

Однак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати заборгованості за виконані роботи, позивач скористався своїм правом та нарахував відповідачу за порушення зобов'язань пеню за період з 23.03.2016 по 06.08.2016 в сумі 118452,19 грн, 3% річних за період з 11.08.2015 по 06.08.2016 в сумі 16133,78 грн та інфляційні втрати за період з листопада 2015 року по серпень 2016 року в сумі 52488,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 174 ГК України господарські зобов'язання виникають безпосередньо із господарського договору або безпосередньо із закону.

В силу ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Колегія суддів зазначає, що станом на 12.08.2016р., заборгованість відповідача перед позивачем за вищезазначеними актами відсутня.

Згідно п. 29 договору підряду на проведення гірничих робіт №084509-МД встановлено, що за порушення замовником строків здійснення оплати по даному договору, замовник сплачує на корить підрядника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день такого прострочення.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем обов'язку зі сплати орендних платежів, позивачем, із урахуванням п. 29 вказаного договору, нараховано штрафні санкції (пеню).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.ст. 251 та 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (ст. 253 ЦК України, ч. 3 ст. 254 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (п. 3 ст. 267 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем у справі подано заяву про застосування позовної давності щодо нарахованої пені.

Колегія суддів, враховуючи заяву про застосування позовної давності, здійснила перерахунок, та встановила, що пеня, яка підлягає стягненню, становить 6527,21 грн за період з 31.03.2016р. по 06.08.2016р. на суму заборгованості в розмірі 50400,00 грн. за актом здачі-прийняття робіт від 29.02.2016р.

Відповідно п. 4 ст. 267 ЦК України, слив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні пені в сумі 111924,98 грн слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів не погоджується із твердженнями відповідача, що акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.01.2016р. та від 29.02.2016р. фактично були підписані відповідачем 29.07.2016р., тому період нарахування пені буде інший, оскільки вказані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) підписані відповідачем без заперечень та зауважень.

Також, колегією суддів не приймаються до уваги доводи відповідача, що у стягненні пені 6527,21 грн. за період з 31.03.2016р. по 06.08.2016р. слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Крім того, на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, позивач, враховуючи несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за договором нарахував відповідачу 52488,00 грн інфляційних втрат та 16133,78 грн 3 % річних.

Згідно із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" від 17.12.2013 р. №14).

Колегія суддів не погоджується з наведеними позивачем розрахунками.

Відповідно п. 3.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3.2 постанови).

Колегія суддів здійснила перерахунок, та встановила, що інфляційні втрати, які підлягають стягненню, становлять:

- за актом від 30.09.2015: за листопад 2015 в сумі 1920,00 грн; за грудень 2015 в сумі 672,00 грн; за січень 2016 в сумі 864,00 грн; за лютий 2016 в сумі -384 грн; за березень 2016 в сумі 960 грн;

- за актом від 31.10.2015: за грудень 2015 в сумі 672,00 грн; за січень 2016 в сумі 864,00 грн; за лютий 2016 в сумі -384,00 грн; за березень 2016 в сумі 960,00 грн;

- за актом від 30.11.2015: за січень 2016 в сумі 864,00 грн; за лютий 2016 в сумі -384,00 грн; за березень 2016 в сумі 960,00 грн;

- за актом від 31.12.2015: за лютий 2016 в сумі -384,00 грн; за березень 2016 в сумі 960,00 грн;

- за актом від 31.01.2016: за березень 2016 в сумі 6720,00 грн; за квітень 2016 в сумі 23520,00 грн; за травень 2016 в сумі 672,00 грн; за червень 2016 в сумі -1344,00 грн; за липень 2016 в сумі -672,00 грн.

- за актом від 29.02.2016: за квітень 2016 в сумі 1754,00 грн; за травень 2016 в сумі 50,40 грн; за червень 2016 в сумі -100,80 грн; за липень 2016 в сумі -50,40 грн.

Отже, загальна сума інфляційний втрат, яка підлягає стягненню становить 38709,20 грн

Колегія суддів здійснила перерахунок, та встановила, що 3% річних, які підлягають стягненню, становлять:

- за актом від 30.09.2015: за період з 11.10.2015 по 24.04.2016 в сумі 1551,93 грн;

- за актом від 31.10.2015: за період з 11.11.2015 по 24.04.2016 в сумі 1307,33 грн;

- за актом від 30.11.2015: за період з 11.12.2015 по 24.04.2016 в сумі 1070,62 грн;

- за актом від 31.12.2015: за період з 06.01.2016 по 24.04.2016 в сумі 865,57 грн;

- за актом від 31.01.2016: за період з 06.02.2016 по 11.08.2016 в сумі 10355,41 грн;

- за актом від 29.02.2016: за період з 06.03.2016 по 11.08.2016 в сумі 656,85 грн.

Отже, загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню становить 15807,71 грн.

Таким чином, в частині стягнення 326,07 грн 3% річних та 13778,80 грн інфляційних втрат слід відмовити.

Колегія суддів дійшла висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 6527,21 грн пені, 15807,71 грн 3 % річних та 38709,20 грн інфляційних. В решті позову слід відмовити.

Таким чином, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з'ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду, визначених ст. 104 ГПК України, не вбачається.

Згідно приписів ст. 49 ГПК України, витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника у звязку із відмовою у її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 99,101,103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Межиріченський гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Житомирської області від 24.07.2017р. у справі № 906/295/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 24.07.2017р. у справі №906/295/17 залишити без змін.

2. Справу №906/298/17 повернути до господарського суду Житомирської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Демянчук Ю.Г.