ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
31 серпня 2017 рокуСправа №921/426/17-г/17
РІШЕННЯ

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства "МВМ", м.Тернопіль

до відповідача ОСОБА_1 міської ради, м.Тернопіль

про визнання недійсним договору оренди землі,

за участю представників:

позивача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 25.07.2017;

відповідача: ОСОБА_3, головний юрисконсульт, довіреність № 4176/01 від 03.12.2013.

В розпочатому судовому засіданні представникам сторін роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22, 81-1 ГПК України.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу у відповідності до ст.81-1 ГПК України не здійснювалася за відсутності відповідного клопотання.

Позивач - Приватне підприємство "МВМ", м. Тернопіль, звернувся 12.07.2017 (згідно відтиску штампу вхідної кореспонденції канцелярії господарського суду вх.№455 від 12.07.2017) з позовом до ОСОБА_1 міської ради, м. Тернопіль, про визнання недійсним договору оренди землі від 26.04.2016, зареєстрованого в Книзі записів засвідчення факту реєстрації за №5794 18.07.2016 р., посилаючись на невідповідність даного правочину вимогам ч. 3 ст. 203 ЦК України, ст. 215 ЦК України, а саме відсутність волевиявлення сторони орендаря на його укладення.

В обґрунтування позову позивач посилається на відсутність наміру підприємства укладати договір в редакції, запропонованій відповідачем, а тому надіслані міською радою примірники проекту договору позивачем було підписано разом з протоколом розбіжностей, де п. 5 та п. 9 договору викладено в іншій редакції. Втім, незважаючи на направлення відповідачу примірників договору, підписаних з протоколом розбіжностей, відповідачем у справі даний договір зареєстровано у встановленому законодавством порядку без урахування редакції позивача, скориставшись відсутністю напису на одному з примірників договору оренди від 26.04.2016 про те, що даний договір підписано з протоколом розбіжностей. До позову долучено копії: рішень ОСОБА_1 міської ради №6/6/55 від 24.02.2011 та №7/6/47 від 03.03.2016; Договір оренди землі від 26.04.2016; викопіювання з оновленого плану міста та кадастровий план розташування земельної ділянки, що передається в оренду ПП МВМ; акт встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) зовнішніх меж земельної ділянки та акт прийому передачі межових знаків на зберігання 23.02.2016; рішення господарського суду Тернопільської області від 15.09.2016 у справі №921/486/16-г/6 та від 21.02.2017 у справі №921/769/16-г/4; лист ОСОБА_1 міської ради №1060/25 від 19.07.2016, інші документи.

Ухвалою суду від 14.07.2017 порушено провадження по справі, судове засідання призначено на 25.07.2017, яке, у відповідності ст. 77 ГПК України, відкладено на 15.08.2017, пізніше на 31.08.2017, враховуючи необхідність витребування додаткових документів по справі.

Повноважний представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав в повному обсязі. На виконання вимог ухвали від 25.07.2017 надав суду для огляду та долучення додаткові документи, зокрема договір оренди землі від 21.10.2011 з додатками, рішення ОСОБА_1 міської ради № 6/6/55 від 24.02.2011 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1116га за адресою вул. Чумацька, 14 ПП «МВМ» з додатками. Просив позов задоволити.

Відповідач в судових засіданнях 25.07.2017 та 31.08.2017 проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позов без номеру та дати (вх.№14637 від 25.07.2017), зокрема, посилаючись на правомірність дій органу місцевого самоврядування щодо обставин укладення спірного договору оренди землі та його державної реєстрації, зазначивши, що договір був підписаний сторонами та скріплений печатками осіб, що свідчить про факт погодження сторін з усіма його умовами. Спираючись на пункти 7,8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними», ст. 231 ЦК України стверджує, що правочин може бути визнаний судом недійсним лише з підстав, визначених законом, а тому якщо правочин вчинено особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони, то відповідні докази мали б бути долучені цією стороною, що в даному спорі не знайшло свого підтвердження. У звязку з наведеним, представник міської ради вказує на відсутність правових підстав для визнання даного договору недійсним.

Розглянувши матеріали справи та додатково подані докази, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

24 лютого 2011 року ОСОБА_1 міською радою прийнято рішення за №6/6/55 «Про затвердження ПП "МВМ" проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1116 га для обслуговування викупленої будівлі за адресою вул. Чумацька, 14, у м. Тернополі», згідно з яким вилучено з користування ОСОБА_1 обласної організації Товариства сприяння обороні України земельну ділянку, площею 0,1116 га по вул. Чумацька, 14 в м. Тернополі, враховуючи письмову згоду землекористувача та надано її в оренду строком на 5 років приватному підприємству «МВМ» для обслуговування викупленої будівлі в рекреаційних та спортивно-туристичних цілях.

На підставі вказаного рішення, 21 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 міською радою (орендодавцем) та ПП "МВМ" (орендарем) підписано договір оренди, котрий зареєстровано 31.10.2011року в Книзі записів засвідчення факту реєстрації за №4516 та зареєстровано в Управлінні Держкомзему у м.Тернополі, про що в Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис від 25.11.2011 за № 00614.

Відповідно до умов цього договору, ПП "МВМ" отримало у тимчасове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення землі житлової та громадської забудови, у т.ч. землі, які використовуються у комерційних цілях, площею 0,1116га, за адресою вул. Чумацька, 14, у м. Тернополі.

У відповідності до п. 8 Договору його укладено терміном на пять років з 24.02.2011р. по 24.02.2016р. Після закінчення строку договору орендар має переважне право його поновлення на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Як свідчать матеріали справи, 03 березня 2016 року ОСОБА_1 міською радою за результатами розгляду звернення підприємства (заява від 22.01.2016, реєстраційний номер 34513) було прийнято рішення за №7/6/47 «Про поновлення договору оренди земельної ділянки ПП «МВМ», пунктом 1 якого постановлено поновити ПП "МВМ" договір оренди земельної ділянки, загальною площею 0,1116 га за кадастровим номером :01:013:0120 з моменту його закінчення (з урахуванням додатку до рішення) та п.2 зобовязано субєкта господарювання в двомісячний строк здійснити державну реєстрацію права оренди земельної ділянки відповідно до чинного законодавства.

На підставі рішення №7/6/47 від 03 березня 2016 року ОСОБА_1 міською радою (орендодавцем) надіслано на адресу ПП "МВМ" (орендарю) для підписання два примірники підписаного проекту договору оренди землі від 26 квітня 2016 року, де у пункті 5 цього договору встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 2014 рік становить 721522,06 грн., станом на 2015 рік 901181,05 грн., станом на 2016 рік - 1291524,48 грн.

При цьому, пунктом 9 договору передбачено обовязок орендаря (ПП "МВМ") сплачувати орендну плату з 01 січня по 31 грудня 2014р. у грошовій формі з розрахунку 3% нормативної грошової оцінки за рік в розмірі 1803,81 грн., з 01 січня по 31 грудня 2015 року у грошовій формі з розрахунку 3% нормативної грошової оцінки за рік в розмірі 2252,95 грн., а з 01 січня 2016 року у грошовій формі з розрахунку 3% нормативної грошової оцінки за рік в розмірі 3228,81 грн. щомісячно, з врахуванням коефіцієнтів, встановлених відповідними нормативно-правовими актами.

Невідємними частинами договору є розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку; копія рішення міської ради; план-схема розташування земельної ділянки; кадастровий план розташування земельної ділянки; план розташування земельної ділянки; акт встановлення в натурі (на місцевості) зовнішніх меж земельної ділянки та акт-прийому передачі межових знаків на зберігання; акт приймання-передачі обєкта з оренди; нормативна грошова оцінка земельної ділянки (п. 43 договору).

Договір підписано сторонами та зареєстровано, про що в Книзі записів засвідчення факту реєстрації вчинено запис №5794 від 18 липня 2016 року.

Цього ж дня, відповідною комісією складено та підписано зі сторони орендаря акт прийому - передачі земельної ділянки в оренду та акт встановлення в натурі (на місцевості) зовнішніх меж земельної ділянки та акт-прийому передачі межових знаків на зберігання від 23.02.2016, згідно з яким комісія констатує факт передачі в оренду Орендодавцем (ОСОБА_1 міською радою) Орендарю (ПП «МВМ») земельної ділянки , заг. площею 0,1116 га по вул. Чумацька, 14 в м. Тернополі з 24 лютого 2016 р. по 24 лютого 2021 року для обслуговування викупленої будівлі в рекреаційних та спортивно-оздоровчих цілях.

Сторонами не заперечується факт передачі в оренду ПП «МВМ» земельної ділянки, загальною площею 0,0016 га за спірним договором для обслуговування викупленої будівлі в рекреаційних та спортивно-оздоровчих цілях.

За загальним правилом, визначеним у статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

ОСОБА_4 пункту 43 Договору цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Відповідно до акту приймання передачі земельної ділянки від 18.07.2016, тобто після надіслання позивачем протоколу розбіжностей, останній отримав її в оренду з 24 лютого 2016 року (з моменту закінчення дії попереднього договору оренди землі від 21.10.2011).

Між тим, 12 липня 2013 року ОСОБА_1 міською радою прийнято рішення №6/35/14 "Про грошову оцінку земель м. Тернополя", згідно якого затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель м. Тернополя, розроблену Державним інститутом проектування міст «Діпромісто» та зазначено, що нові дані нормативної грошової оцінки земель міста застосовуються з 01.01.2014; субєктам господарювання та громадянам міста одержати з 01.01.2014 в територіальному органі Державного агентства земельних ресурсів витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок (п.п. 1, 7, 8 рішення).

ОСОБА_4 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, наданого Відділом Держгеокадастру у місті Тернополі № 34-1908-99.5-216/08 від 08.02.2016 нормативна грошова оцінка орендованої відповідачем земельної ділянки, площею 1116кв.м, становить 1 291524,48грн. Однак, зміни до договору оренди землі від 21.10.2011 в порядку, передбаченому п.13 цього договору в частині розміру орендної плати, сторонами внесені не були.

На думку позивача запропонований відповідачем проект договору від 26.04.2016 року містив обовязки для позивача щодо сплати додаткових компенсаційних платежів в частині оренди земельної ділянки та охоплював період, що передує даті укладення відповідного договору (2014-2016 роки), а тому позивачем такий договір було підписано з протоколом розбіжностей щодо редакції п. 5 та п. 9 договору та надіслано на адресу відділу земельних ресурсів ОСОБА_1 міської ради 29.06.2016 року, про що свідчить опис вкладення у цінний лист за формою 107 та повідомлення про вручення поштового відправлення № 110 (копії знаходяться в матеріалах справи).

Проте, у відповідь листом №1060/25 від 19.07.2016р. ОСОБА_1 міська рада повідомила позивача про проведення реєстрації договору оренди землі від 26.04.2016р. без врахування протоколу розбіжностей, посилаючись на недопустимість втрат бюджету щодо збору орендної плати за землю внаслідок перегляду нормативної грошової оцінки землі міста Тернополя у 2014 році, застосування якої передбачено з 01.01.2014р., технічну документацію щодо якої затверджено рішенням ОСОБА_1 міської ради від 12.07.2013р. за №6/35/14.

Вказані вище обставини зумовили судовий спір щодо узгодження усіх істотних умов договору (справа №921/486/16-г/6 за позовом Приватного підприємства "МВМ" до ОСОБА_1 міської ради, про зобовязання органу місцевого самоврядування підписати протокол розбіжностей від 24 червня 2016 року до договору оренди землі від 26 квітня 2016 року). Рішенням від 15.09.2016р. (яке набрало законної сили 04.10.2016р.) в задоволенні позову відмовлено, з огляду на невірно обраний позивачем спосіб захисту прав, передбачений ст. 16 ЦК України.

Разом з тим, у провадженні господарського суду Тернопільської області перебувала справа № 921/769/16-4, порушена за позовом приватного підприємства "МВМ" до ОСОБА_1 міської ради, про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 21.10.2011р, оскільки рішенням № 7/6/47 від 03.03.2016 «Про поновлення договору оренди земельної ділянки ПП "МВМ" рада вирішила договір оренди поновити, відповідно підстав для укладення нового договору в іншій редакції у міської ради не було. Рішенням від 21.02.2017 року (яке набрало законної сили 11.03.2017) в задоволенні позову відмовлено, з огляду на чинність договору оренди землі від 26 квітня 2016 року та проведення його державної реєстрації, факт припинення дії договору оренди землі від 21.10.2011р. у звязку із спливом строку, на який його було укладено та з огляду на недотримання процедури реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк (порушення встановленого строку).

При цьому судами встановлено:

- на виконання рішення ОСОБА_1 міської ради №7/6/47 від 03 березня 2016 року, між ОСОБА_1 міською радою (орендодавцем) та ПП "МВМ" (орендарем) підписано договір оренди землі від 26 квітня 2016 року, відповідно до умов якого ПП"МВМ" повинно отримати у тимчасове оплатне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення землі житлової та громадської забудови, у т.ч. землі, які використовуються у комерційних цілях, площею 0,1116га, кадастровий № :01:013:0120 за адресою вул. Чумацька, 14, у м. Тернополі, строком на 5 років до 24 лютого 2021 року;

- договір підписано сторонами, завірено відтисками їх печаток та зареєстровано, про що в книзі записів засвідчення факту реєстрації вчинено запис №5794 від 18 липня 2016 року, в редакції, запропонованій ОСОБА_1 міською радою. Текст вказаного договору не містить застереження позивача (ПП "МВМ") про його підписання з урахуванням протоколу розбіжностей. Наведене встановлено судом шляхом огляду оригіналу даного договору в судовому засіданні, яке відбулося 21.02.2017;

- посилання позивача на те, що проект договору оренди землі від 26.04.2016р., запропонований відповідачем, було підписано ним з протоколом розбіжностей від 24.06.2016р. та направлено відповідачу для підписання з протоколом розбіжностей, не знайшло свого підтвердження;

- опис вкладення поштового відправлення та повідомлення про вручення поштового відправлення не можуть слугувати належним і допустимим доказом підписання договору з протоколом розбіжностей, так як їх наявність (і протоколу розбіжностей, і опису вкладення) не спростовують факту наявності договору оренди землі від 24.06.2016р., підписаного позивачем без відмітки з протоколом розбіжностей.

Відповідно до частини 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом п.2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Таким чином, суд не перевіряє вищезазначені факти та не досліджує їх заново при розгляді даного господарського спору, оскільки наведені вище правові положення, з урахуванням складу сторін у перелічених справах, дають підстави дійти висновку про їх преюдиційність у даній справі.

В судовому засіданні 25.07.2017 судом також оглянуто оригінал договору оренди землі від 26.04.2016 року, котрий представлено ОСОБА_1 міською радою та в якому відсутнє застереження позивача про його підписання з урахуванням протоколу розбіжностей, а така відмітка на договорі міститься лише на примірнику договору, що знаходиться у позивача.

Крім того, як вбачається з даних ОСОБА_4 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.09.2009 за № 23805368 позивач є власником нежилого приміщення по вул. Заозерна бічна (Чумацька, 14) в м. Тернополі відповідно до нотаріально посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_1 міського нотаріального округу ОСОБА_5 договору про поділ нерухомого майна ВМІ 181982, ВМІ 181983 від 21.07.2009.

Позивач у справі стверджує, що підприємство не мало наміру укладати спірний договір в редакції, що була запропонована відповідачем, про що свідчать дії останнього, спрямовані на підписання правочину з протоколом розбіжностей. Враховуючи, що міська рада не розглянула в 20 денний строк протокол розбіжностей та не вжила заходів для врегулювання розбіжностей, не включила до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишилися неврегульованими, не передала до суду в цей же строк, натомість, скористалася відсутністю на одному з примірників договору застереження про його підписання Орендарем з протоколом розбіжностей, вчинила дії по його державній реєстрації, тим самим юридично надала чинності оспорюваному правочину. За даних обставин, просить захистити порушене право шляхом визнання договору недійсним на підставі ст. 215 ЦК України, частини 3 ст.203 ЦК України, з огляду на відсутність волі сторони на його укладення в існуючій редакції.

Оцінивши зібрані та додатково подані сторонами докази в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, враховуючи таке.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути вимога про визнання правочину недійсним.

Предметом позову у даній справі позивачем визначено визнання недійсним договору оренди землі від 26.04.2016 року з підстав, передбачених ст. 215 ГПК України, частиною 3 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

У відповідності до статті 125 Земельного кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

ОСОБА_4 частини 2 статті 126 Земельного кодексу України право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтями 142-144 Конституції України передбачено, що до матеріальної основи органів управління місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Відповідно до п. «в» ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

ОСОБА_4 зі ст. 84 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

В силу приписів статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частина 1 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначає, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах, в тому числі, належить право комунальної власності на землю.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (п. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Як свідчать матеріали справи, земельна ділянка, площею 0,1116 га, кадастровий номер :01:013:0120 в м. Тернопіль, вул. Чумацька, 14, що передана в оренду ПП "МВМ" за спірним договором оренди землі від 26.04.2016, зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав із засвідченням факту реєстрації з вчиненням запису за № 5794 18.07.2016 в Книзі записів засвідчення факту реєстрації, відноситься до земель комунальної власності ОСОБА_1 міської ради, у зв'язку з чим відповідач наділений правом розпорядження такою земельною ділянкою.

На зазначеній земельній ділянці знаходиться обєкт нерухомого майна - нежиле приміщення, яке належить Орендарю на праві приватної власності, та для обслуговування якого в рекреаційних та спортивно-оздоровчих цілях, передано земельну ділянку позивачу в орендне користування за оспорюваним договором.

Проте, позивач вважає, що договір оренди є недійсним, оскільки пунктами 5 та 9 цього договору встановлено орендну плату за період, що передує даті укладення договору, а саме 2014-2016р.р., а також визначено нормативну грошову оцінку орендованої земельної ділянки станом на 2014 рік, 2015 рік та 2016 рік.

На спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду землі", норми Цивільного, Господарського та Земельного кодексів України.

За приписами статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею ст. 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) передбачено істотні умови договору оренди землі. Крім цього, в статті 15 закону зазначено, що за згодою сторін в договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (ч.3 ст. 631 ЦК України).

В даному випадку місцева рада пропонувала орендарю встановити розмір орендної плати за землю, якою орендар користувався в зазначений період (2014-2016 р.р.), проте з урахуванням затвердженої у 2013 році нової нормативної грошової оцінки землі з метою уникнення збитків до місцевого бюджету в результаті недоотримання плати у встановленому розмірі за орендовану земельну ділянку.

За приписами ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотною умовою договору оренди землі.

Орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі; розмір, умови і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін в договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (ст. 21 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до п.п. 288.1.-288.5 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

ОСОБА_4 ст.289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

У відповідності до ч.5 статті 5 Закону України "Про оцінку земель", нормативна грошова оцінка використовується, зокрема, при визначенні розміру земельного податку, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Частиною 2 ст. 18 Закону України "Про оцінку земель" встановлено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення не рідше ніж один раз на 5 - 7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення не рідше ніж один раз на 7-10 років.

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати (вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 20.08.2013, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 25.04.2013 у справі №5009/3430/12).

Як свідчать наявні у справі докази, спірна земельна ділянка перебувала в орендному користуванні позивача з 31.10.2011 року на підставі договору оренди землі від 21.11.2011 року, що діяв до 26.02.2016 року. Спірний договір оренди від 26.04.2016 укладено між сторонами в порядку поновлення договору оренди землі на новий строк, про що свідчить рішення ОСОБА_1 міської ради № 7/6/47 від 03.03.2016 року, котре прийнято на підставі звернення Орендаря.

Порядок поновлення договору оренди землі визначено статтею 33 Закону України "Про оренду землі", частинами 1-3 якої передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Матеріали справи свідчать, що позивачем при зверненні у січні 2016 року до міської ради із заявою про поновлення договору оренди землі на новий строк, додаткової угоди долучено не було. Така угода надіслана міській раді лише 05.10.2016 року, що встановлено господарським судом під час розгляду справи № 921/769/16-г/4.

Як зазначалося вище, Закон не забороняє сторонам при поновленні договірних відносин укладати новий договір із зазначенням в ньому інших умов, чи додаткових умов, за їх згодою.

Судом встановлено і це випливає з матеріалів справи, що договір оренди було підписано обома сторонами, завірено підписи печатками юридичних осіб та зареєстровано у встановленому порядку 18.07.2016 в редакції, запропонованій відповідачем. При цьому суд констатує, що примірник оригіналу договору, котрий знаходиться в ОСОБА_1 міській раді, не містить застереження позивача про його підписання з протоколом розбіжностей.

Отже, на момент укладення договору від 26.04.2016 всі умови були погоджені сторонами, відтак, суд доходить висновку, що Орендар із запропонованими умовами міської ради погодився.

Наведеним спростовуються доводи позивача про відсутність волевиявлення сторони Орендаря на його укладення в запропонованій радою редакції, та наявності підстав для визнання договору недійсним.

Окрім того, суд враховує, що даний договір датований 26 квітня 2016 року, а протокол розбіжностей позивачем підготовлено на скеровано на адресу міської ради лише 29 червня 2016 року, тобто з порушенням 20-денного строку, встановленого частиною 4 ст. 181 Господарського кодексу України. Сторонами не надано, а судом не здобуто доказів на підтвердження дати отримання позивачем примірників договору з пропозицією його укласти, а тому суд вважає датою його підписання 26 квітня 2016року.

Утім, відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема з вимогами про визнання правочину (або його частини) недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, встановлених ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам Цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони, та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Цивільний кодекс України у ч.ч.1, 2 ст.632 передбачає застосування у встановлених випадках цін (тарифів, ставок тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Суд зазначає, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, що, в свою чергу, свідчить про наявність підстав для встановлення іншого розміру орендної плати у разі законодавчої зміни її граничного розміру.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин".

Оскільки у разі зміни нормативної грошової оцінки землі, яка є базою оподаткування для плати за землю, змінюється річна сума податкового зобов'язання по земельному податку та орендній платі за земельні ділянки державної і комунальної власності, то, зважаючи на чинність рішення ОСОБА_1 міської ради від 12.07.2013 №6/35/14 "Про грошову оцінку земель м. Тернополя», останнє слугує підставою для викладення умов договору оренди землі від 26.04.2016 з урахуванням даного регуляторного акту.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Отже, оскаржуваний договір оренди землі відповідає ст.ст. 631, 632, 792 ЦК України, 93 Земельного кодексу України та ст. ст. 1, 6, 13, 15, 21 Закону України "Про оренду землі".

Беручи до уваги встановлені судом обставини, враховуючи заявлений предмет позовних вимог та підстави позову, котрі є виключними повноваженнями позивача по справі, і в які суд не вправі втручатися, та з огляду на не доведеність матеріалами справи наявності визначених частиною 3 статті 203 ЦК України умов, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для визнання договору оренди землі недійсним з посиланням на відсутність волевиявлення сторони Орендаря на його укладення, у звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

ОСОБА_4 ст. 49 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає.

В судовому засіданні 31.08.2017 оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду відповідно до ст.85 ГПК України.

З огляду на наведене, керуючись ст.124 Конституції України, ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", Законом України "Про оренду землі", Законом України "Про оцінку земель", Податковим кодексом України, Земельним кодексом України, ст.ст. 11, 16, 21, 202, 203, 2015, 627, 628, 631, 632, 792 ЦК України, ст. 188 ГК України, ст.ст. 42-47, 22, 32, 33-35, 43, 44, 49, 811, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Повне рішення складено 07.09.2017.

Суддя Н.О. Андрусик