ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року Справа № 918/1371/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівДанилової М.В., Поляк О.І.
розглянувши матеріали касаційної скаргиПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Львівська залізниця", м. Львів
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 року
у справі господарського суду Рівненської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Львівська залізниця", м. Львів
до1. Володимирецької районної державної адміністрації, смт. Володимирець, Рівненська обл.; 2. Спеціалізованого сільськогосподарського виробничого кооперативу "Селянський ліс", смт. Володимирець, Рівненська обл.
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачаДержавного підприємства "Рівненське державне науково-виробниче підприємство геодезії та кадастру", м. Рівне
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача1. Управління Держгеокадастру у Володимирецькому районі, смт. Володимирець, Рівненська обл.; 2. Володимирецького держспецлісгоспу, смт. Володимирець, Рівненська обл.; 3. Управління Держгеокадастру у Рівненській області, м. Рівне
провизнання незаконним та скасування розпорядження голови Володимирецької районної державної адміністрації, визнання недійсним договору оренди землі
за участю представників

позивача: Яковчук О.Д.,

відповідача-1: не з'явився,

відповідача-2: не з'явився,

третьої особи на стороні позивача: не з'явився,

третьої особи на стороні відповідача-1: не з'явився,

третьої особи на стороні відповідача-2: не з'явився,

третьої особи на стороні відповідача-3: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" (далі за текстом - ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця") звернулось до господарського суду Рівненської області з позовом до Володимирецької районної державної адміністрації (далі за текстом - Володимирецька РДА), спеціалізованого сільськогосподарського виробничого кооперативу "Селянський ліс" (далі за текстом - ССВК "Селянський ліс"), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Держгеокадастру у Володимирецькому районі про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Володимирецької РДА від 28.12.2002 року № 455 в частині укладення договору оренди землі з ССВК "Селянський ліс" та визнання недійсним Договору № 1 оренди землі від 05.02.2003 року.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 16.01.2017 року до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Володимирецький держспецлісгосп та Управління Держгеокадастру у Рівненській області.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено державне підприємство "Рівненське державне науково-виробниче підприємство геодезії та кадастру" (далі за текстом - ДНВП "Рівнегеокадастр").

Рішенням господарського суду Рівненської області від 13.02.2017 року залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Вищезазначені судові акти мотивовано тим, що на час відведення залізниці земельної ділянки загальною площею 293,9 га у постійне користування (1969 рік) формування земельних ділянок не проводилось; також, формування земельної ділянки не проведено під час розроблення технічної документації з інвентаризації земель, що свідчить про відсутність документації із землеустрою, на підставі якої можливо достовірно встановити накладення земельних ділянок, що належать позивачу та були передані у тимчасове користування відповідачу на підставі оскаржуваних розпорядження та Договору, а, отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав або охоронюваних законом інтересів оскаржуваними розпорядженням та Договором оренди землі № 1 від 05.02.2003 року, який, крім того, є припиненим у зв'язку з закінчення строку його дії.

Не погоджуючись з судовими актами попередніх інстанцій, ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 13.02.2017 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 року і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачами та третіми особами відзивів на касаційну скаргу подано не було.

В судовому засіданні представник позивача просив касаційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду Рівненської області від 13.02.2017 року та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 року - скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачів та третіх осіб згідно з приписами ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак вони не скористались передбаченим процесуальним законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Заслухавши пояснення представника позивача, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі Державного акту на право користування землею від 25.12.1969 року, виданого виконавчим комітетом Володимирецької районної ради Львівській залізниці Міністерства шляхів сполучення у Володимирецькому районні Рівненської області Української РСР, державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця" (далі за текстом - ДТГО "Львівська залізниця") є постійним користувачем земельної ділянки загальною площею 293, 9 га для розміщення та експлуатації будівель і споруд залізничного транспорту на території місцевих рад Володимирецького району Рівненської області.

02.12.2014 року ДТГО "Львівська залізниця" (замовник) та ДНВП "Рівнегеокадастр" (виконавець) укладено Договір Л/П № 142737/НЮ з метою підготовки документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками смуги відведення у адміністративних межах Володимирецького району Рівненської області.

ДНВП "Рівнегеокадастр" як виконавцем технічної документації під час проведення обстеження земель встановлено, що на території Заболоттівської сільської ради в смузі відведення належній залізниці земельна ділянка знаходиться в користуванні ССВК "Селянський ліс", що підтверджується Договором № 1 оренди землі від 05.03.2003 року та листом Головного управління Держземагенства у Володимирецькому районі Рівненської області № 24-1703-0.11-3204/2-15 від 16.07.2015 року, наданим у відповідь на запит ДНВП "Рівнегеокадастр", яким повідомлено, що станом на 2015 рік в користуванні ССВК "Селянський ліс" на території Заболоттівської сільської ради за межами населених пунктів перебувають земельні ділянки загальною площею 114,1 га. Земельні ділянки передані на підставі розпорядження голови Володимирецької РДА № 455 від 28.12.2002 року та Договору № 1 оренди землі від 05.02.2003 року. Термін Договору оренди землі № 1 від 05.02.2003 року закінчився, однак розпорядження щодо припинення права користування землі не приймалось, а тому земельні ділянки обліковуються в оренді ССВК "Селянський ліс".

За таких обставин, позивач, звернувшись до господарського суду, свої вимоги обґрунтував тим, що на підставі розпорядження голови Володимирецької РДА № 455 від 28.12.2002 року та Договору № 1 оренди землі від 05.02.2003 року в користування ССВК "Селянський ліс" передано земельну ділянку в смузі відведення залізниці, що використовується для обслуговування залізничного полотна, чим порушено право залізниці на постійне користування наданою земельною ділянкою, а, отже, оскаржуване розпорядження не відповідає приписам ст. ст. 17, 20, 68, 116, 122, 125 Земельного кодексу України, ст. 6 Закону України "Про залізничний транспорт", що є підставою для визнання його незаконним, а договору укладеного на його виконання - недійсним як такого, що перешкоджає оформленню правовстановлюючих документів на землі залізниці та порушує права і охоронюваний законом інтерес позивача.

Відмовляючи у задоволення позовних вимог господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що згідно з рішенням Заболоттівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 27.11.2001 року № 81 погоджено ССВК "Селянський ліс" проект відведення землі за рахунок земель селянської спілки "Заболоття".

Відповідно до розпорядження Володимирецької РДА "Про передачу в оренду земель лісового фонду ССВК "Селянський ліс" від 28.12.2002 року № 455 прийнято рішення про передачу в оренду ССВК "Селянський ліс" 16 049, 9 га земель лісового господарства.

05.02.2003 року Володимирецькою РДА (орендодавець) та ССВК "Селянський ліс" (орендар) укладено Договір № 1, за умовами п. п. 1.1, 8.1 якого орендодавець на підставі розпорядження № 455 від 28.12.2002 року надав, а орендар прийняв в користування на умовах оренди землі лісового фонду Заболоттівської сільської ради, загальною площею 124, 6 га терміном на 5 років до 01.01.2008 року.

За таких обставин, судами встановлено, що на час проведення залізницею інвентаризації та формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав оскаржуваний Договір оренди землі є припиненим і належних доказів його поновлення відповідно до ст. 33 Закону України "Про оренду землі" судам не надано, у зв'язку з чим безпідставними є посилання позивача щодо порушення його законних прав користування земельною ділянкою відповідачами.

Крім того, відповідно до наказу Міністерства аграрної політики України від 21.10.2004 року № 375 "Про створення державних спеціалізованих лісогосподарських агропромислових підприємств у Рівненській області" на виконання Указу Президента України від 07.02.2004 року № 171 "Про додаткові заходи щодо розвитку лісового господарства" створено державні спеціалізовані лісогосподарські підприємства агропромислового комплексу, зокрема, державне підприємство "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Володимирецький держспецлісгосп".

Відповідно до розпорядження Володимирецької РДА від 25.10.2004 року №328 "Про додаткові заходи щодо розвитку лісового господарства Володимирецького району" землі лісового фонду, які перебувають в користуванні ССВК "Селянський ліс", передано новоствореному державному підприємству "Спеціалізованому лісогосподарському агропромисловому підприємству "Володимирецький держспецлісгосп".

Водночас, за дорученням голови Володимирецької РДА від 01.02.2017 року № 3/01-12/17 створено робочу групу з питань врегулювання земельних спорів з ПАТ "Українська залізниця", до складу якої увійшли: Рижий А.П. - перший заступник голови райдержадміністрації (голова робочої групи), Береза О.Й. - начальник Управління Держгеокадастру у Володимирецькому районі Рівненської області (заступник голови робочої групи), Рижа І.І. - головний спеціаліст відділу апарату райдержадміністрації (секретар робочої групи) та члени робочої групи - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, а також запрошені представники ССВК "Селянський ліс" та державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство "Володимирецького держспецлісгосп" (уповноважена особа ПАТ "Українська залізниця" не прибула) для проведення обстеження земельної ділянки, яка є предметом спору. За результатами обстеження комісією встановлено, що на місцевості фактичного накладення земель залізничного транспорту із земельними ділянками лісового фонду не існує.

Разом з тим, судами враховано, що предметом позову є вимога про визнання незаконним та скасування розпорядження органу виконавчої влади, тобто, ненормативного акту, який застосовується одноразово, оскільки з реалізацією на його підставі певних суб'єктивних прав - укладення Договору оренди землі, такий акт припиняє свою дію шляхом виконання, а, отже, його скасування не забезпечує реального захисту порушеного права. При цьому, правовстановлюючий документ, на підставі якого у ССВК "Селянський ліс" виникло право користування земельною ділянкою, а саме, Договір № 1 оренди землі від 05.02.2003 року на час проведення позивачем інвентаризації земель також є припиненим, що вказує на недоведеність порушеного права позивача зі сторони відповідача, а, отже, і відсутність правових підстав для задоволення позову.

Також, господарськими судами відхилено посилання позивача, що оскаржувані розпорядження та Договір оренди землі перешкоджають виготовленню правовстановлюючих документів на землі залізниці в межах, визначених наданими вихідними даними, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 791 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно з п. 16 Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 року № 513, у разі відсутності відомостей у Державному земельному кадастрі (а відомості щодо земельних ділянок позивача, які перебувають у постійному користуванні, відсутні у Державному земельному кадастрі) виконавець за координатами поворотних точок, зазначених у проекті землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або іншій документації із землеустрою, за якою здійснювалося формування земельних ділянок, визначає межі таких ділянок, угідь, обмежень (обтяжень) у їх використанні та відображає їх на робочому інвентаризаційному плані.

В силу приписів ч. 13 ст. 186 Земельного кодексу України технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель погоджується територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, і затверджується замовником технічної документації.

У разі якщо на підставі матеріалів інвентаризації здійснюються формування земельних ділянок за рахунок земель державної та комунальної власності, визначення їх угідь, а також віднесення таких земельних ділянок до певних категорій, технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель погоджується в порядку, встановленому ст. 1861 цього Кодексу.

Враховуючи те, що надання земельних ділянок у постійне користування залізниці на підставі Державного акту на право користування землею від 25.12.1969 року здійснювалось без складання документації з землеустрою, господарські суди дійшли висновку, що погодження Управлінням Держгеокадастру у Володимирецькому районі (висновок № 04-09/04 від 22.12.2015 року) технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельної ділянки ДТГО "Львівська залізниця" на території Заболоттівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, яка не затверджена замовником (доказів затвердження судам не надано) та не внесена до Державного земельного кадастру, не підтверджує факту накладення земельних ділянок, а неправильний поточний облік земель, про який зазначено у листі Головного управління Держземагенства у Володимирецькому районі Рівненської області № 24-1703-0.11-3204/2-15 від 16.07.2015 року, не свідчить про порушення прав чи законних інтересів позивача відповідачами на час виготовлення правовстановлюючих документів та звернення до суду з даним позовом.

З урахуванням встановлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин справи здійснюючи касаційний перегляд, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правомірними висновки господарських судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади АР Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

В силу приписів ч. 3 ст. 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Таким чином, якщо правовий акт індивідуальної дії органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси територіальних громад чи окремих осіб, він може бути скасований у судовому порядку.

В той же час, Конституційний Суд України в п. 5 мотивувальної частини рішення від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад, сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Враховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення (розпорядження) органу державної влади щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Відповідної правової позиції дотримується і Верховний Суд України в своїй постанові від 11.11.2014 року у справі № 21-405а14, яку прийнято на спільному засіданні судових палат в адміністративних, господарських та цивільних справах.

В даному випадку, оскаржуване розпорядження голови Володимирецької РДА від 28.12.2002 року № 455 "Про передачу в оренду земель лісового фонду ССВК "Селянський ліс" є ненормативним актом органу державної влади, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання, шляхом укладання Договору оренди землі № 1 від 05.02.2003 року, а, відтак, обраний позивачем спосіб захисту не може призвести до відновлення прав і охоронюваних законом інтересів та не забезпечить їх реального захисту, що є підставою для відмови у позові.

Крім того, відповідно до положень ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Виходячи зі змісту зазначеної норми, порушення права чи законного інтересу або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, оспорюваний Договір оренди землі № 1 від 05.02.2003 року укладено відповідачами на термін до 01.01.2008 року. При цьому, в порушення приписів процесуального закону позивачем не надано судам належних та допустимих доказів на підтвердження поновлення Договору на новий строк у порядку та спосіб, передбачений ст. 33 Закону України "Про оренду землі", яка в редакції на час закінчення терміну дії оспорюваного Договору не передбачала автоматичного поновлення оренди землі, а, отже, Договір є припиненим після закінчення терміну дії на який його було укладено, у зв'язку з чим суди дійшли правомірних висновків про те, що позивачем не доведено порушення його права чи законного інтересу на момент звернення до суду з даним позовом, а відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволення позовних вимог.

Враховуючи встановлені судами обставини справи та вищенаведені законодавчі приписи, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне відзначити, що інші доводи ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця", викладені в касаційній скарзі, зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правових норм та не спростовують законних і обґрунтованих висновків господарських судів попередніх інстанцій.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових актів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без задоволення.

2. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 року у справі № 918/1371/16 - залишити без змін.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

СуддіМ.В. Данилова

О.І. Поляк