РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017Справа №910/9504/17
За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації

про стягнення 7203,26 грн.,

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача не з'явився.

від відповідача не з'явився.

Обставини справи:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення 7203,26 грн. за договором про закупівлю товарів № А-10 від 28.12.2016 на суму 32273,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх обов'язків повністю за договором не виконав, вартість отриманого від позивача товару у строки визначені договором не сплатив.

Ухвала суду про порушення провадження у справі та призначення судового засідання була надіслана за адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 01021, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 24/7.

Відповідно до ст. 64 ГПК України судом вчинені дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

На призначені судові засідання 25.07.2017 та 12.09.2017 представник відповідача не з'являвся, витребуваних судом доказів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення судового засідання з зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив, хоча про дату та час їх проведення повідомлений належним чином, про що зокрема свідчать наявні у матеріалах справи оригінали поштових відправлень, з яких слідує, що поштова кореспонденція з ухвалами суду про призначення судових засідань була вручена відповідачу 26.06.2017 та 11.08.2017.

Судом також враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Через відділ діловодства суду 10.07.2017 позивачем подано клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Зважаючи на те, що неявка представників сторін у судовому засіданні 12.09.2017 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2016 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Позивач, Постачальник) та Управлінням освіти та інноваційного розвитку Печерської у м. Києві державної адміністрації (далі - Відповідач, Замовник) було укладено договір про закупівлю товарів №А-10 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, постачальник зобов'язується у грудні 2016 р. поставити Замовнику товар, зазначений в Договорі, а Замовник - прийняти і оплатити даний товар за кодом: Телевізор (ДК 016-2010 26.40.2 Приймачі телевізійні, поєднані чи не поєднані з радіоприймачами або пристроями для записування та відтворення звуку й зображення; ДК 021:20-0 Телевізори).

Згідно з п. 1.2. Договору, кількість товарів зазначена в специфікації, що є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до специфікації постачальник повинен поставити замовнику товар: Телевізор LED LG 43" 43LH570V, в кількості 2 шт., ціна 32 273,00грн без ПДВ.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що ціна цього договору становить 32 273,00 грн. без ПДВ.

Згідно з п. 5.1. договору, строк поставки: протягом 7 календарних днів з дня укладання договору.

Так, відповідно до умов Договору постачальник виконав свої зобов'язання, щодо поставки товару 28.12.2016, що підтверджується видатковою накладною № РН-00000120 від 28.12.2016 (копія міститься в матеріалах справи).

Відповідач у свою чергу частково виконав зобов'язання за Договором про закупівлю товару №А-10 від 28.12.2016 в сумі 26 588,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5 від 29.12.2016 на суму 10 402,00 грн. та платіжним дорученням №3 від 29.12.2016 на суму 16 186,50 грн. (копії в матеріалах справи).

Товар було прийнято відповідачем, що підтверджується підписом його представника та відтиском печатки відповідача у зазначеній вище видатковій накладній.

Отже, зобов'язання відповідача перед позивачем частково не виконано та залишилась заборгованість в розмірі 5 684,50 грн.

Відповідно до п. 4.1. Договору, розрахунки здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету протягом 10 днів після отримання товарів на підставі видаткової накладної відповідно до ч. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 30-ти робочих днів з дати отримання замовником бюджетного фінансування на свій реєстраційний рахунок у відділенні Державного казначейства.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016, а в частині фінансових зобов'язань - до повного виконання їх сторонами (п. 10.1. Договору).

Відповідач взяті на себе зобов'язання, зокрема, в частині проведення своєчасних та в повному обсязі розрахунків за отриманий товар виконав неналежним чином та не здійснив повну оплату вартості поставленого позивачем товару, у зв'язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 5 684,50 грн. основного боргу.

У зв'язку з тим, що відповідач не розрахувався з позивачем за поставлений товар в повному обсязі, останній був змушений звернутись до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. (ст. 626 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов'язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

У відповідності до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З врахуванням викладеного, беручи до уваги п. 4.1. Договору, розрахунки здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету протягом 10 днів після отримання товарів на підставі видаткової накладної відповідно до ч. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України, відтак прострочення оплати вартості поставленого товару за договором у відповідача виникло з 08.01.2017.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

При розгляді даної справи, суд виходить з того, що відсутність бюджетного фінансування не звільняє відповідача від виконання зобов'язань щодо оплати поставленого позивачем товару, оскільки така обставина не визначена законодавчо як така, що звільняє від виконання зобов'язання.

Відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності вказав Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (від 18.10.2005) та у справі "Бакалов проти України" (від 30.11.2004).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Доказів на підтвердження оплати повної вартості поставленого товару, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Факт наявності заборгованості з оплати вартості поставленого позивачем товару в розмірі 5 684,50 грн. доведений матеріалами справи і Відповідачем сума заборгованості не спростована.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 5 684,50 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача 3 % річних за прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань, щодо договору.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи 3% річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання станом на 25.05.2017 то з нього, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, за розрахунком позивача, перевіреним судом, підлягають стягненню 63,54 грн. трьох відсотків річних.

Також позивач просив стягнути з відповідача 1 171,00 грн. пені та 284,22 грн. штрафу за неналежне виконання відповідачем зобов'язань відповідно до договору №А-10 від 28.12.2016.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за поставку товару в повному обсязі не виконав, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 4 ст. 213 Господарського кодексу України, штраф як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Отже, пеня і штраф є різновидами неустойки, які не можна ототожнювати.

Відповідно до п. 7.1. договору, у разі не виконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим договором.

Проте, договором не передбачена відповідальності за неналежне виконання своїх зобов'язань замовника (відповідача) у вигляді пені чи штрафу за несвоєчасну оплату товару, у зв'язку з чим суд відмовляє позивачу в частині стягнення 1 171,00 грн. пені та 284,22 грн. штрафу.

Посилання Позивача на п.7.3 Договору , який передбачає що у випадку безпідставної відмови однієї з Сторін виконувати свої зобов'язання за договором вона несе відповідальність у вигляді штрафу у 5% від ціни товару не приймається судом до уваги, оскільки суду не доведено, що Відповідач відмовляється виконувати свої зобов'язання за договором, щодо оплати за поставлений товар. Крім того Відповідач сплатив частково вартість поставленого товару.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві держаної адміністрації (ідентифікаційний код 39833860, адреса: 01021, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 24/7) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ЄДРПОУ про державну реєстрацію НОМЕР_2 від 25.11.2014 реєстраційний номер НОМЕР_1) основний борг в розмірі 5 684 (п'ять тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн. 50 коп., три проценти річних в розмірі 63 (шістдесят три) грн. 54 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 280 (одну тисячу двісті вісімдесят) грн. 00 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.09.2017

СуддяІ.І. Борисенко