РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2017 Справа №910/13344/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича організація

«ХАРКІВ»

до Міністерства оборони України

про стягнення 3 463 020,00 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

від позивача: Бобров Р.В. - по дов. №1177 від 28.07.2017р.

від відповідача: Кривошея Д.А. - по ов. №220/381/д від 04.11.2016р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича організація «ХАРКІВ» до Міністерства оборони України про стягнення 3 463 020,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору № 286/3/16/118 про поставку для державних потреб матеріально - технічних засобів речової служби ( за кошти Державного бюджету України) від 23.09.2016 не здійснив оплату за поставлений позивачем товар, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 3 463 020,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2017 було порушено провадження у справі № 910/13344/17, розгляд справи призначено на 11.09.2017.

08.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що фінансові зобов'язання відповідача у розмірі 3 463 020,00. не були вчасно зареєстровані в органах казначейської служби, а на 2017 рік не заплановано виділення коштів на закупівлю товару з резервного фонду Державного бюджету України.

У судовому засіданні 11.09.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

23.09.2016 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація "Харків" (постачальник) та Міністерством оборони України (замовник) укладено договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/16/118 від 23.09.2016 року(далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору постачальник зобов'язався у 2016 році поставити замовнику одяг верхній, інший, чоловічий і хлопчачий (верхній одяг) (Лот 2. Куртка костюму утеплювача, вид 2) (далі - товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому Договорі.

Згідно специфікації, визначеної пунктом 1.2 Договору постачальник повинен поставити 25 000 курток костюму утеплювача вартістю 13 117 500,00 грн. в строк до 30.10.2016 р. включно.

Пунктом 11.1 Договору визначено, що договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до 31.12.2016 р. (включно), а в частий проведення розрахунків до повного їх завершення.

Додатковою угодою №4 від 21.12.2016 р. до Договору було змінено пункт 11.1 Договору та викладено його в наступній редакції: "Договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 30.03.2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення".

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.04.2017 року у справі №910/2520/17 було задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича Організація «ХАРКІВ», та зобов'язано Міністерство оборони України виконати обов'язки за договором від 23.09.2016р. року № 286/3/16/118 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) укладеним з товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація «Харків» щодо виконання приймання виготовленого товару, а саме забезпечити проведення приймального контролю (якості) товару та подальше приймання від товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича організація «Харків» товару - курток костюму утеплювача, вид 2, в кількості 5500 одиниць вартістю 3 463 020,00 грн.

Вищевказане рішення суду набрало законної сили.

На виконання вищевказаного рішення суду, відповідач 07.06.2017 р. здійснив проведення приймального контролю (якості) останньої виготовленої партії товару за договором, а саме курток костюму утеплювача, вид 2, у кількості 5500 одиниць, про що було акт приймання контролю якості № 1 від 07.06.2017 р., на якому міститься оригінал підпису одержувача Замовника, засвідчений мастичною печаткою, який підтверджує одержання товару (копія додається).

Згідно п. 5.1 договору, розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання Постачальником Замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на поставлений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером Постачальника (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі). Відповідно до 5.2 договору до рахунку - фактури додаються:

акт приймального контролю (якості) товару, на якому повинен бути оригінал підпису одержувача Замовника, який підтверджує одержання товару;

видаткова накладна Постачальника;

повідомлення-підтвердження, яке оформлюється одержувачем Замовника.

По факту одержання товару сторонами було оформлено видаткову накладну № 2588 від 14.06.2017р. Також, на виконання пунктів 5.1-5.2 договору, позивач виставив відповідачу рахунок на оплату товару № 66 від 14.06.2017 р. , а відповідачем, в свою чергу, було оформлено та видано позивачу повідомлення-підтвердження № 333 від 14.06.2017 р. на отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством оборони України в централізованому порядку.

З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку, що сторонами були оформлені усі визначені 5.1-5.2 договору документи, що необхідні для здійснення відповідачем оплати на користь позивача у сумі 3 463 020,00 грн.

підтверджує одержання товару (копія додається).

Згідно п. 5.1 договору, розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання Постачальником Замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на поставлений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером Постачальника (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, враховуючи, що товар був поставлений позивачем 14.06.2017, суд дійшов висновку, що свій обов'язок з оплати товару відповідач повинен був виконати у строк до 14.07.2017 (включно).

Разом з тим, суд зазначає, що умова Договору № 286/3/16/118, викладена у п. 5.1, відповідно до якої відповідач здійснює оплату за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України та за умови наявності відповідних видатків державного бюджету, по суті не містить конкретно визначеного строку здійснення оплати.

Відповідно до ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно зі ст. 252 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, умова укладеного між сторонами договору, відповідно до якої відповідач здійснює оплату за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України та за умови наявності відповідних видатків державного бюджету, не містить вказівку на подію, яка має неминуче настати, конкретну календарну дату, або чітко визначений період у часі.

Відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Однак, суд наголошує на тому, що вказівка у договорі, що відповідач здійснює оплату за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України та за умови наявності відповідних видатків державного бюджету, не може бути відкладальною обставиною в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України, оскільки відкладальною є та обставина, щодо якої невідомо, настане вона чи ні, та, яка обумовлює настання чи зміну і прав і обов'язків, при чому для обох сторін правочину, тобто сторони в момент укладення договору можуть визначити обставину, у випадку настання якої виникне зобов'язання між сторонами, тобто права і обов'язки у обох сторін.

Таким чином, відкладальна обставина повинна мати вірогідний характер, однак сторонам завчасно невідомо, чи матиме місце така обставина; при цьому сторони не можуть впливати на настання такої обставини. Водночас, надходження бюджетних коштів на рахунки відповідача може залежати від його дій самого відповідача, які здійснюються ним відповідно до бюджетного законодавства.

Обумовлення сторонами виникнення між ними певного господарсько-правового зобов'язання настанням певної обставини може здійснюватись саме на етапі укладення договору, тобто сторони визначають, що при умові настання погодженої умови між сторонами виникнуть відповідні правовідносини за договором. Однак, настання такої умови впливає на настання прав і обов'язків у обох сторін договору. Водночас, обумовлення сторонами настання обов'язку з оплати товару з виникненням певної відкладальної обставини вже після здійснення поставки такого товару - суперечить засадам справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України). Так, бюджетні кошти в необхідному розмірі можуть взагалі не надійти на рахунок покупця, а отже обов'язок з оплати може ніколи не наступити.

Крім того, згідно з частиною першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 даного Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

08.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що фінансові зобов'язання відповідача у розмірі 3 463 020,00 не були вчасно зареєстровані в органах казначейської служби, а на 2017 рік не заплановано виділення коштів на закупівлю товару з резервного фонду Державного бюджету України.

Втім, суд зазначає, що обставини, про які зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, так само як і факт відсутності бюджетного фінансування не звільняє відповідача від виконання зобов'язань щодо оплати поставленої та прийнятої продукції, оскільки такі обставини не визначені законодавством як такі, що звільняють від виконання зобов'язання.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Міністерства оборони України у розмірі 3 463 020,00 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема, відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 3 463 020,00 грн. у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича організація «ХАРКІВ» до Міністерства оборони України про стягнення 3 463 020, 00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код: 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича організація «ХАРКІВ» (61020, м. Харків, пров. Метизний, 12, ідентифікаційний код: 36817060) грошові кошти у розмірі 3 463 020 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 51 945 грн. 31 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено 13.09.2017р.

Суддя Трофименко Т.Ю.