ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2017 р. Справа №920/72/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Ільїн О.В.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача не зявився;

відповідача ОСОБА_1, за довіреністю №06.01-27/15 від 22.06.2017 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, м.Суми, (вх.№2269С/1-40) на рішення господарського суду Сумської області від 05.07.2017 року у справі №920/72/17,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Суми», м.Суми,

до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, м.Суми,

про визнання договору укладеним,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 05.07.2017 року у справі №920/72/17 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Левченко П.І., суддя Костенко Л.А., суддя Сопяненко О.Ю.) позов задоволено частково.

Визнано договір від 23.12.2016 року №02/07 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по вул. Садова, 33 в м. Суми між Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Суми» (40013, м. Суми, вул Котляревського, буд. 2/5, ідентифікаційний код 36067295) та Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради (40009, м. Суми, вул. Садова, буд. 33, ідентифікаційний код 40456009) укладеним 01.01.2017 року на умовах, викладених у проекті договору, а у спірних пунктах на умовах, врегульованих у судовому порядку, шляхом викладення спірних пунктів договору в наступній редакції:

Пункт 1: « 1. Предметом цього договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - послуги) у житловому приміщенні площею 971,1 кв.м., розташованому у житловому будинку № 33 по вул. Садова у місті Суми, а споживачем забезпечення своєчасної оплати таких послуг за тарифом, встановленим у додатку №1 до цього договору у строк та на умовах, що передбачені цим договором».

Пункт 3: « 3. Розмір щомісячної плати за надані послуги з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року становить 2379,20 грн. (дві тисячі триста сімдесят девять грн. 20 коп.), у тому числі ПДВ 396,53 грн. (триста девяносто шість грн. 53 коп.) на місяць, вартість робіт - 2,450 грн. за 1 кв.м. з ПДВ».

Пункт 4: « 4. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Застосовується щомісячна система оплати послуг, платежі вносяться не пізніше ніж до 25 числа місяця, що настає за розрахунковим на підставі акту приймання-передачі наданих послуг».

Пункт 7: « 7. За несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у встановленому законом розмірі (один відсоток від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу)».

Підпункт 3 пункту 14: « 3) перевищення встановлених строків проведення аварійно-відбудовних робіт шляхом виплати споживачеві компенсації у встановленому законодавством розмірі».

Доповнити договір додатком №2, який є його невідємною частиною, у якому зазначити номери телефонів аварійно-диспетчерської служби, бухгалтерії, майстра, директора та головного інженера виконавця.

Стягнуто з Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради на користь Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Суми» витрати по сплаті судового збору в сумі 800,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 05.07.2017 року в частині:

- визнання укладеним договору від 23.12.2016 року №02/07 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по вул. Садова, 33 в м. Суми між ТОП «Керуюча компанія «Коменерго-Суми» і Департаментом забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради в частині викладення спірних пунктів 3, 4, 7 договору;

- прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати укладеним договір в частині викладення спірних пунктів 3, 4, 7 договору в редакції споживача (відповідача по справі), а саме:

- пункт 3: « 3. Розмір щомісячної плати за надані послуги з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року становить 488,46 грн. (чотириста вісімдесят вісім гривень 46 копійок) на місяць, у т.ч. ПДВ 81,41 грн. (0,503 гри. за 1 кв.м з ПДВ). Загальна сума договору на 2017 рік складає 5861,52 грн. (п'ять тисяч вісімсот шістдесят одна грн. 52 коп.), у т.ч. ПДВ 976,92 грн.».

- пункт 4: « 4. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється на підставі акту приймання-передачі наданих послуг протягом 15 банківських днів з дня його підписання обома сторонами. У випадку не зазначення виконавцем послуг конкретного переліку послуг, що були надані виконавцем споживачеві протягом місяця, за який проводиться розрахунок, послуги вважаються ненаданими і споживач звільняється від відповідальності за їх несплату.»

- пункт 7: « 7. За несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у встановленому законом розмірі».

Апелянт також просить суд судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що як вбачається з рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 16.08.2016 року №415 для 6-поверхового будинку за адресою: м.Суми, вул. Садова, 33, загальною площею 4042,29 кв.м. встановлено тариф у розмірі 2,450 грн./кв.м. Відповідач фактично займає нежитлове приміщення площею 971,1 кв.м. Скаржник вказує, що в протоколі розбіжностей від 18.01.2017 року ним виключено з вартості робіт послуги, які не надаються позивачем, однак включені до тарифу.

Щодо пункту 4 договору відповідач зазначає, що він є бюджетною установою і є певні особливості проведення оплат. Так, у разі відсутності у договорі строку надання позивачем відповідачу акту наданих послуг це призведе до порушення строків реєстрації в Казначействі на підставі акту відповідного фінансового зобовязання а отже і несвоєчасного здійснення оплати.

Щодо умов пункту 7 договору, апелянт зазначає, що редакція запропонована позивачем і затверджена судом не відповідає умовам Типового договору. У Законі України «Про житлово-комунальні послуги» та Типовому договорі норми про стягнення зі споживача пені у розмірі одного відсотку від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу відсутні, а внесення такої умови за відсутності на це волі споживача є незаконним і порушує законодавчо визначений принцип свободи договору.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.07.2017 року апеляційну скаргу Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради прийнято до провадження та призначено до розгляду.

29.08.2017 року від позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Суми» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№8973), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у звязку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Як вказує позивач, розрахунок тарифу повністю відповідає вимогам Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Щодо запропонованої відповідачем редакції пункту 4 договору, позивач зазначає, що вона не відповідає нормативно-правовому акту уряду України, тобто нівелює таке поняття як тариф, принципи та порядок його розрахунку, який затверджено вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України. Щодо пункту 7 договору в редакції, яка затверджена судом, позивач вказує, що умови такого пункту лише конкретизовані і не відступають від змісту Типового договору.

Крім того позивач разом із відзивом на апеляційну скаргу надав до суду клопотання, в якому просить розглядати справу без участі представника за наявними в ній документами.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також на те, що явка представника позивача у судове засідання не була визнана обовязковою, колегія суддів вважає за можливе задовольнити клопотання та розглядати справу в даному судовому засіданні за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні 07.09.2017 року представник відповідача оголосив зміст апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника відповідача, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Відповідно до частин першої - сьомої статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобовязана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обовязковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Частина перша ст. 187 Господарського кодексу України визначає, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обовязковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобовязані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між, ними переднього договору.

Так, відповідно до договору від 01.10.2008 року №93 на надання комунального замовлення на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеного між Управлінням житлової політики, комунального господарства та благоустрою Сумської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Суми» (позивач), останній є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та надає послуги згідно тарифів, встановлених рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 16.08.2016 року №415 «Про тимчасові тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Суми», у тому числі по житловому будинку за адресою: м.Суми, вул. Садова, буд. 33, де відповідач займає нежитлові приміщення.

Тобто, позивач є виконавцем послуг, а відповідач споживачем таких послуг.

Статтею 382 Цивільного кодексу України визначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ст. 360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Згідно п.п.1 п.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, позивачем був підготовлений договір на підставі Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №529 від 20.05.2009 року «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

23.12.2016 року ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Суми» надано Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради два примірники договору від 23.12.2016 року №02/17 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з додатком. Вказане підтверджується відповідним листом №1237/07-02 від 23.12.2016 року з відміткою про отримання, та в якому зазначено про необхідність підписання, скріплення печаткою та повернення одного примірника договору на адресу позивача.

Відповідач разом із листом від 05.01.2017 року №06.01-18/4663 повернув позивачу підписаний договір №02/17 від 23.12.2016 року, а також складений протокол розбіжностей до договору, примірник якого просив підписати та повернути. Вказані документи отримано позивачем 12.01.2017 року, що підтверджується відміткою про отримання на листі.

До протоколу розбіжностей було складено протокол узгодження розбіжностей та вручено відповідачу 18.01.2017 року, що підтверджується листом вих.№69/07-02, копія якого міститься в матеріалах справи.

У звязку із недосягненням згоди щодо умов договору, позивач звернувся до суду із позовною заявою по даній справі, в якій просив суд викласти, зокрема пункт 1 договору в наступній редакції: « 1. Предметом цього договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - послуги) у житловому будинку (гуртожитку) №33 по вул. Садова у місті Суми, площею 971,1 кв.м., а споживачем забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором».

За результатами розгляду справи, суд першої інстанції дійшов висновку про викладення спірного пункту 1 договору в редакції споживача (відповідача у справі), а саме: « 1. Предметом цього договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - послуги) у житловому приміщенні площею 971,1 кв.м., розташованому у житловому будинку №33 по вул. Садова у місті Суми, а споживачем забезпечення своєчасної оплати таких послуг за тарифом, встановленим у додатку №1 до цього договору у строк та на умовах, що передбачені цим договором».

Станом на момент апеляційного провадження ані позивач, ані відповідач проти такого рішення суду не заперечують та не оскаржують його.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідач займає нежитлові приміщення площею 971,1 кв.м. у житловому будинку №33 по вул. Садова у місті Суми. Тобто, наразі має місце допущена описка як у мотивувальній так і в резулятивній частині рішення щодо визначення приміщення житловим, яка підлягає виправленню в порядку ст. 89 Господарського процесуального кодексу України. Однак, таке порушення не є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду у відповідній частині.

Також позивач просив суд викласти пункт 3 договору №02/17 від 23.12.2016 року в наступній редакції: « 3. Розмір щомісячної плати за надані послуги з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року становить 2379,20 грн. (дві тисячі триста сімдесят девять грн. 20 коп.), у тому числі ПДВ 396,53 грн. (триста девяносто шість грн. 53 коп.) на місяць, вартість робіт - 2,450 грн. за 1 кв.м. з ПДВ)».

Відповідач наполягав на викладені спірного пункту 3 договору в наступній редакції: «3. Розмір щомісячної плати за надані послуги з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року становить 488,46 грн. (чотириста вісімдесят вісім грн. 46 коп.) на місяць, у тому числі ПДВ 81,41 грн. (0,503 грн. за 1 кв.м. з ПДВ). Загальна сума договору на 2017 рік складає 5861,52 (пять тисяч вісімсот шістдесят одна грн. 52 коп.), у т.ч. ПДВ 976,92 грн., у тому числі для власних потреб - __________грн. (_______________ грн.___ коп.), у т.ч. ПДВ ____________________ грн.».

Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 частини третьої статті 20 цього ж Закону вказано на обовязок споживача житлово-комунальних послуг укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі Типового договору.

Оскільки відповідач використовує нежитлове приміщення у житловому будинку №33 по вул. Садова у м.Суми, то він фактично є споживачем послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової територій, які надає позивач.

У відповідності до приписів частини четвертої статті 179 Господарського кодексу України, укладання договору на надання житлово-комунальних послуг, що підготовлений позивачем на основі Типового договору, без зміни змісту останнього, є обовязком відповідача, що прямо передбачено чинним законодавством України.

У складовій тарифу (додаток №1 до договору, який сформовано на будинок 33 по вул. Садовій, та затверджений рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради) зазначено перелік послуг (тариф, строки та їх періодичність), що надає позивач.

Відповідно до пункту 2 статті 7 та частини другої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни/тарифи та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюються, формуються і затверджуються органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій здійснюється відповідно до «Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №869 від 01.06.2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

Відповідно до вимог зазначеного Порядку тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

З власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг.

Вартість усіх послуг визначається з розрахунку на 1 кв. метр загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).

Отже, окрім послуги «Технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення і зливної каналізації» (пункт 5 додатку №1 до договору), яку визнає відповідач, всі споживачі послуг житлового будинку 33 по вул. Садовій в м.Суми, в тому числі і відповідач, відповідно до площі житлового або нежитлового приміщення зобовязані брати участь у відшкодуванні витрат щодо послуг «Прибирання прибудинкової території», «Прибирання підвалу, технічних поверхів та покрівлі», «Дератизація», «Дезінсекція», «Обслуговування димових та вентиляційних каналів», «Технічне обслуговування та поточного ремонту мереж електропостачання та електрообладнання, систем противопожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньо будинкових інженерних систем у разі їх наявності», «Поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення та зливної каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження, що розміщені на закріпленій у встановленому порядку прибудинкової території (в тому числі спортивних, дитячих та інших майданчиків)», «Прибирання і вивезення снігу, посипання частини прибудинкової території для проходу та проїзду протиожеледними сумішами», «Експлуатація номерних знаків», «Освітлення місць загального користування і підвальних приміщень та підкачування води», «Енергопостачання ліфтів» (пункти 1, 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 14 додатку №1 до договору).

Відповідач, згідно чинного законодавства України, зобовязаний брати участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території за адресою: Суми, вул. Садова, буд. 33 відповідно до загальної площі нежитлового приміщення, яке він використовує.

Колегія суддів зазначає, що розрахунок тарифу відповідає конструктивній побудові будинку, розрахований в залежності від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватись для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій, перевірений відповідними структурними підрозділами Сумської міської ради та затверджений рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради.

Відповідач, заперечуючи проти доводів позивача зазначає, що в протоколі розбіжностей від 18.01.2017 року ним виключено з вартості робіт послуги, які не надаються позивачем, однак включені до тарифу. При цьому, звертає увагу на наявність договорів №БТІ-2/2017 від 01.02.2017 року про використання приміщень та відшкодування витрат на оплату комунальних та інших послуг та №17/16/ПА на технічне обслуговування систем пожежної автоматики та впровадження пожежного спостереження за установками пожежної автоматики.

Проте, колегія суддів зазначає, що відповідач всупереч ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не довів та не обґрунтував, що послуги та роботи, які включені до тарифу не надаються позивачем або не будуть надаватися.

Крім того, колегія суддів відмічає, що вищевказані договори не можуть розглядатися судом як докази та впливати на стосунки позивача і відповідача в сфері послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території в зв'язку з тим, з огляду на предмети цих договорів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про викладення пункту 3 договору №02/17 в редакції виконавця позивача у справі.

Позивач також просив суд викласти пункт 4 договору №02/17 від 23.12.2016 року в наступній редакції: « 4. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Застосовується щомісячна система оплати послуг, платежі вносяться не пізніше ніж до 25 числа місяця, що настає за розрахунковим.».

У свою чергу відповідач наполягав на викладені пункту 4 в такій редакції: « 4. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється виконавцем щомісяця на підставі акту приймання-передачі наданих послуг протягом 15 банківських днів з дня його підписання обома сторонами. У випадку не визначення виконавцем у акті приймання-передачі наданих послуг конкретного переліку послуг, що були надані виконавцем споживачеві протягом місяці, за який проводиться розрахунок, послуги вважаються не наданими і споживач звільняється від відповідальності за їх несплату.».

Як вказує відповідач, наявні особливості фінансування бюджетної установи для здійснення оплати за надані послуги у строки, визначені в п. 4 в редакції позивача

Відповідно до Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій є сукупною (загальною) вартістю надання таких послуг і розраховується на 1 кв. метр загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку). Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Періодичність та строки надання послуг конкретизуються в додатку №1 до договору, а вартість послуги є складовою тарифу (тобто вартість робіт за 1 кв. метр). Розмір щомісячної плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій обчислюється як добуток тарифу, встановленого уповноваженим органом для відповідного будинку та сформованого відповідно до Порядку, на загальну площу нежитлового приміщення, яким користується Відповідач.

Тобто, тариф складається із затверджених послуг, які є різними по своїй суті і надаються періодично, а саме: щоденно, 5 разів на тиждень, 2 рази на рік, відповідно графіку, в зимовий період та 1 раз на 5 років. Вартість цих послуг розбивається рівномірно на весь рік, сукупна складова яких і є ТАРИФОМ, що розраховується на 1 кв. метр. Такий єдиний Порядок затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року за № 869 і є обов'язковим до виконання підприємствами та організаціями усіх форм власності.

Колегія суддів погоджується із доводи позивача, що запропонована відповідачем редакції пункту 4 договору не відповідає чинним нормативно-правовим актам України і нівелює таке поняття як тариф, принципи та порядок його розрахунку.

При цьому, як вірно відзначив позивач і не спростував відповідач акти щодо надання послуг виконавцем надаються споживачам до 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим, а до 25-го числа є більше ніж 15 банківських днів для проведення оплати за надані послуги. Вказане спростовує доводи апелянта щодо скороченого часу здійснення оплати і можливої наявності прострочення платежів, оскільки він є бюджетною установою.

Позивач просив суд викласти пункт 7 договору №02/17 в наступній редакції: « 7. За несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у встановленому законом розмірі (один відсоток від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу).».

Разом з тим, відповідач наполягав та тому, що запропонована позивачем редакція суперечить вимогам чинного законодавства. Так, у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» та Типовому договорі норми про стягнення зі споживача пені у розмірі одного відсотку від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу відсутні, а за загальним правилом розмір пені не повинен перевищувати розмір подвійної облікової ставки НБУ. Таким чином, відповідач наполягає на тому, що пункт 7 договору слід викласти в наступній редакції: « 7. За несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.».

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

У Типовому договорі передбачено пункт щодо стягнення пені: пункт 8 «За несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня в установленому законом розмірі, _____ відсотків».

Як вказує позивач, у запропонованій ним редакції пункту 7 договору №02/17 умова про стягнення пені лише конкретизована і не відступає від змісту типового договору.

Колегія суддів відзначає, якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Слід звернути увагу, що нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», а саме: суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Таким чином, саме запропонована відповідачем редакція пункту 7 договору протирічить вимогам чинного законодавства, натомість суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про викладення спірного пункту договору щодо стягнення пені у редакції позивача.

Позивач у позовній заяві просив суд підпункт 3 пункту 14 договору №02/17 викласти в наступній редакції: «3) перевищення встановлених строків проведення аварійно-відбудовних робіт шляхом виплати споживачеві компенсації у встановленому законодавством розмірі.», а також доповнити договір додатком №2, який є його невідємною частиною, у якому зазначити номери телефонів аварійно-диспетчерської служби, бухгалтерії, майстра, директора та головного інженера виконавця.

За результатами розгляду місцевий господарський суд дійшов висновку про задоволення позову у вищевказаній частині та наразі ані відповідач, ані позивач проти такого рішення суду не заперечують і ними досягнуто згоди щодо викладення підпункту 3 пункту 14 договору №02/17 і доповнення договору додатком №2.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Сумської області від 05.07.2017 року по справі №920/72/17 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 05.07.2017 року по справі №920/72/17 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2017 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Ільїн О.В.