РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2017Справа №910/10044/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міпс Груп»

до Державного підприємства «Український інформаційно-обчислювальний центр» Міністерства охорони здоров'я України»

про стягнення 44120,40 грн. Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Панасенко О.А., за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Міпс Груп» (далі - позивач) до Державного підприємства «Український інформаційно-обчислювальний центр» Міністерства охорони здоров'я України» (далі - відповідач) про стягнення 44 120,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору про надання послуг зв'язку № ІП-100315 від 10.03.2015, внаслідок чого за останнім утворилася заборгованість в розмірі 36 000,00 грн.

Крім того, позивач також просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 2 731,84 грн., 3 % річних в розмірі 1 044,00 грн. та інфляційні втрати в розмірі 4 344,56 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 порушено провадження у справі № 910/10044/17, розгляд справи призначено на 24.07.2017.

21.07.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представники сторін в засідання суду 24.07.2017 не з'явились.

Враховуючи неявку представників сторін в судове засідання, а також у зв'язку з невиконанням відповідачем та частковим виконанням позивачем вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 про порушення провадження у справі № 910/10044/17, розгляд справи було відкладено на 04.09.2017.

22.08.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

У судове засідання 04.09.2017 представник позивача з'явився, подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи та клопотання про продовження строків розгляду справи.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Враховуючи вищезазначене клопотання та з метою створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, забезпечення рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд його задовольнив та продовжив строк вирішення спору у справі №910/10044/17 на п'ятнадцять днів.

Враховуючи неявку представника відповідача в судове засідання, а також у зв'язку з невиконанням відповідачем вимог ухвал Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 та від 24.07.2017, розгляд справи було відкладено на 18.09.2017.

14.09.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 18.09.2017 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання 18.09.2017 не з'явився, про час, дату та місце судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 18.09.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

10.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Міпс Груп» (оператор, виконавець, позивач) та Державним підприємством «Український інформаційно-обчислювальний центр» Міністерства охорони здоров'я України (замовник, споживач, користувач, відповідач) було укладено Договір про надання послуг зв'язку № ІП-100315 (далі - Договір) відповідно до умов якого, виконавець зобов'язується надавати замовнику телекомунікаційні послуги з цілодобового доступу через виділений канал до мережі та сервісів Інтернету з використанням відповідних стандартів і технологій та відповідно до специфікацій (зазначених у Додатках до цього Договору, які є невід'ємною частиною цього Договору) та обраних виконавцем тарифів та/або тарифних планів із числа установлених замовником, у порядку встановленому даним Договором, а замовник зобов'язується своєчасно приймати послуги та оплачувати їх відповідно до умов даного Договору.

Відповідно до п. 2.3.3 Договору замовник зобов'язується своєчасно оплачувати послуги згідно обраних тарифів із числа встановлених виконавцем, згідно рахунків, виставлених виконавцем, та у строки визначенні статтею 4 цього Договору.

Згідно з пунктами 3.6 - 3.9 Договору до 10-го кожного місяця, який слідує за розрахунковим періодом, виконавець, надає замовнику акт приймання послуг за відповідний розрахунковий період та рахунок на оплату згідно пункту 4 цього Договору. Замовник протягом 3 робочих днів з дня одержання акту приймання послуг зобов'язаний розглянути, підписати та повернути виконавцю його екземпляр Акта приймання послуг або мотивовану письмову відмову від приймання послуг. У випадку невиконання замовником зобов'язання, передбаченого пунктом 3.7 цього Договору у встановлений термін, послуги вважаються прийнятими замовником без зауважень. Відповідно до цього Договору мотивованою вважається лише така письмова відмова від прийняття робіт або послуг, котра ґрунтується на результатах діагностичних вимірів та/або інших конкретних документально підтверджених фактах.

За умовами пунктів 4.3 та 4.4 Договору підставою для оплати є рахунок виконавця, переданий замовнику особисто або телефаксом. Всі оплати передбачені цим Договором здійснюються у вигляді попередньої оплати на підставі рахунку (ів), наданих виконавцем, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок виконавця визначений у цьому Договорі, до 20-го числа того ж місяця, що й переданий рахунок.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2015. Якщо за 30 діб до закінчення строку даного Договору жодна із сторін не заявить про намір розірвати даний Договір, то він вважається автоматично продовженим (пролонгованим) на кожен наступний календарний рік на таких самих умовах (п. 8.1 та п. 8.2 Договору).

У відповідності до п. 8.3 Договору будь-яка з сторін має право ініціювати розірвання цього Договору, письмово сповістивши про це іншу сторону не менш ніж за 30 діб.

У додатку № 2 до Договору сторонами погоджено, що щомісячна абонентська плата за послуги доступу через основний виділений канал до мережі та сервісів Інтернету складає 3 000 грн. з ПДВ, щомісячна абонентська плата за послугу доступу через резервний виділений канал до мережі та сервісів Інтернету складає 1 000 грн. з ПДВ.

Як зазначає позивач, послуги з доступу до мережі та сервісів Інтернету були надані ним відповідачу належним чином, що підтверджується Актами наданих послуги № 679 від 30.06.2016, № 802 від 31.07.2016, № 910 від 31.08.2016, № 1021 від 30.09.2016, № 1156 від 31.10.2016, № 1295 від 30.11.2016, № 1420 від 31.12.2016, № 81 від 31.01.2017 та № 206 від 28.02.2017.

Для оплати наданих послуг позивачем було також виставлено відповідачу відповідні рахунки на оплату № 674 від 01.06.2016, № 792 від 04.07.2016, № МП000000813 від 01.08.2016, № МП000000929 від 01.09.2016, № МП000001048 від 03.10.2016, № МП000001171 від 01.11.2016, № МП000001300 від 01.12.2016, № 68 від 03.01.2017 та № 196 від 01.02.2017.

Однак відповідач, у порушення взятих на себе зобов'язань за Договором, оплату отриманих послуг своєчасно не здійснив, в зв'язку з чим за ним, утворилася заборгованість в розмірі 36 000,00 грн.

Листом № 10 від 21.02.2017 Державне підприємство «Український інформаційно-обчислювальний центр» Міністерства охорони здоров'я України повідомило позивача, що у нього відсутня потреба надання послуг щодо цілодобового доступу через виділений канал від ТОВ «Міпс Груп».

ТОВ «Міпс Груп» в свою чергу, надало Відповідь № 0103-1 від 01.03.2017 на вказаний лист, у якій зазначило, що позивач розцінює лист відповідача, як повідомлення про розірвання Договору, у зв'язку з чим зазначило, що Договір припиняє свою дію з 01.03.2017. та просило терміново погасити заборгованість у розмірі 36 000,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідач направив позивачу Лист № 10 від 21.02.2017 у якому повідомило про відсутність потреби у наданні послуг щодо цілодобового доступу через виділений канал від ТОВ «Міпс Груп».

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Судом встановлено, що Договір є розірваним з 01.03.2017, оскільки позивачем було направлено відповідачу Лист про відмову від отримання послуг, яка погоджена відповідачем у відповіді № 0103 від 01.03.2017, що сторонами не спростовано.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, послуги з доступу до мережі та сервісів Інтернету були надані ним відповідачу належним чином, що підтверджується Актами наданих послуги № 679 від 30.06.2016, № 802 від 31.07.2016, № 910 від 31.08.2016, № 1021 від 30.09.2016, № 1156 від 31.10.2016, № 1295 від 30.11.2016, які підписані з боку відповідача без зауважень.

В матеріалах справи також наявні Акти наданих послуг № 1420 від 31.12.2016, № 81 від 31.01.2017 та № 206 від 28.02.2017 які не підписані з боку відповідача.

Згідно з пунктами 3.6 - 3.9 Договору до 10-го кожного місяця, який слідує за розрахунковим періодом, виконавець, надає замовнику акт приймання послуг за відповідний розрахунковий період та рахунок на оплату згідно пункту 4 цього Договору. Замовник протягом 3 робочих днів з дня одержання акту приймання послуг зобов'язаний розглянути, підписати та повернути виконавцю його екземпляр Акта приймання послуг або мотивовану письмову відмову від приймання послуг. У випадку невиконання замовником зобов'язання, передбаченого пунктом 3.7 цього Договору у встановлений термін, послуги вважаються прийнятими замовником без зауважень. Відповідно до цього Договору мотивованою вважається лише така письмова відмова від прийняття робіт або послуг, котра ґрунтується на результатах діагностичних вимірів та/або інших конкретних документально підтверджених фактах.

Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо надання визначених Договором послуг, а відтак з урахуванням п. 3.8 Договору, послуги вважаються прийнятим відповідачем без зауважень, що сторонами не спростовано.

На виконання умов Договору, позивачем було виставлено відповідачу відповідні рахунки на оплату № 674 від 01.06.2016, № 792 від 04.07.2016, № МП000000813 від 01.08.2016, № МП000000929 від 01.09.2016, № МП000001048 від 03.10.2016, № МП000001171 від 01.11.2016, № МП000001300 від 01.12.2016, № 68 від 03.01.2017 та № 196 від 01.02.2017.

Таким чином, на момент звернення позивача з позовом до суду, відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань за Договором, оплату отриманих послуг не здійснив, у зв'язку з чим, за відповідачем, обліковується заборгованість по Договору у розмірі 36 000,00 грн.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання позивачем відповідачу послуг та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманих послуг підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 36 000 грн.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 4 344,56 грн., 3 % річних в розмірі 1044,00 грн. та пеню в розмірі 2 405,01 грн.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 4.5 Договору в разі прострочення оплат передбачених цим Договором виконавець за кожен день прострочення нараховує пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми прострочення.

Здійснивши власний розрахунок пені, судом встановлено, що позивачем не враховано приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, а відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення 2 405,01 грн. пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом визначено періоди нарахувань відповідно до умов Договору та приписів чинного законодавства України, а також здійснено перерахунок заявлених позивачем до стягнення сум 3 % річних та інфляційних втрат, та встановлено, що позивачем невірно визначено періоди виникнення заборгованості, оскільки станом на 21.06.2016 у відповідача не існувало заборгованості у розмірі 36 000,00 грн., заборгованість у зазначеному розмірі виникла лише 21.02.2017.

Таким чином, за розрахунком суду, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 2 879,80 грн. та 3% річних в розмірі 685,81 грн.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Український інформаційно-обчислювальний центр» Міністерства охорони здоров'я України» (01021, м. Київ, вулиця Михайла Грушевського, будинок 7; ідентифікаційний код: 32709473) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міпс Груп» (03186, м. Київ, вулиця Соціалістична, будинок 2/4, квартира 6; ідентифікаційний код: 38514160) заборгованість в розмірі 36 000 (тридцять шість тисяч) грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 2 879 (дві тисячі вісімсот сімдесят дев'ять) грн. 80 коп., 3 % річних в розмірі 685 (шістсот вісімдесят п'ять) грн. 81 коп., пеню в розмірі 2 405 (дві тисячі чотириста п'ять) грн. 01 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 536 (одна тисяча п'ятсот тридцять шість) грн. 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.09.2017.

Суддя О.А. Грєхова