РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017Справа №910/11940/17
За позовом Київської міської митниці Державної фіскальної служби

до Компанії "FEED-FOOD.LTD"(ФІД-ФУД. ЛТД") в особі Представництва компанії "ФІД-ФУД. ЛТД" в Україні

про стягнення 38 339,48 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Племянник А.С. (довіреність)

від відповідача: Панасюк С.П. (довіреність)

Музичук А.М. (довіреність)

вільний слухач: ОСОБА_4

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київська міська митниця Державної фіскальної служби (позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Компанії "FEED-FOOD.LTD"(ФІД-ФУД. ЛТД") в особі Представництва компанії "ФІД-ФУД. ЛТД" в Україні (відповідач) про стягнення 38339,48 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на наявність у відповідача заборгованості за зберігання товару на складі митного органу в сумі 38339,48 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2017 порушено провадження у справі № 910/11940/17 та призначено її до розгляду на 17.08.2017.

15.08.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що відповідачем було виконано зобов'язання в частині здійснення плати за зберігання товарів на складі митниці у відповідності до повідомлення позивача за №18 від 29.04.2013. Також відповідачем було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності до позовних вимог Київської міської митниці Державної фіскальної служби.

16.08.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення з документами по справі.

Представник позивача в судовому засіданні 17.08.2017 надав суду пояснення по суті позовних вимог.

Представники відповідача в судовому засіданні 17.08.2017 надали пояснення по суті заперечень позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міст Києва від 17.08.2017 розгляд справи №910/11940/17 відкладено на 12.09.2017.

08.09.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли витребувані судом пояснення.

11.09.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові пояснення.

Представник позивача в судовому засіданні 12.09.2017 позовні вимоги підтримав.

Представники відповідача проти позовних вимог заперечили.

В судовому засіданні 12.09.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.11.2012 Представництвом компанії "ФІД-ФУД. ЛТД" в Україні було подано до Київської регіональної митниці митну декларацію №100230002/2012/693735 на товар (продукти, що використовуються для годівлі тварин (кормова добавка): Термін-8 - порошок, кормова добавка, до складу якої входять: формальдегід - 180 гр., кислота пропіонова - 47 гр., сурфактант - 5 гр., природні терпени (лімоніт) - 5 гр., (дозування комбікорми 2-4 кг. на 1000 кг., кормова сировина 6-10 кг. на 1000 кг.), вагою 20475 кг. (нетто), у 819 паперових мішках, по 25 кг. у мішку, на 21 палеті, торгівельної марки: "Anitox", виробника: "Anitox Соrp.", США).

04.12.2012 Представництво компанії "ФІД-ФУД. ЛТД" в Україні звернулось до Київської регіональної митниці із заявою про надання дозволу для розміщення на складі митного органу товару, митне оформлення якого не завершено за МД №100230002/2012/693735.

Згідно із уніфікованою митною квитанцією МД-1 серія КБ № 656206 товар на склад Київської регіональної митниці було прийнято на зберігання 06.12.2012.

22.04.2013 Представництвом компанії "ФІД-ФУД. ЛТД" в Україні подано митну декларацію №100290002/2013/292752, згідно із якою митне оформлення товару завершено.

29.04.2013 Представництво компанії "ФІД-ФУД. ЛТД" в Україні звернулось до Київської регіональної митниці із заявою №15/13 від 29.04.2013 про надання дозволу на видачу товару зі складу.

29.04.2013 на підставі довіреності № 44 від 29.04.2013 товар за уніфікованою митною квитанцією МД-1 №656714 від 29.04.2013 видано Представництву компанії "ФІД-ФУД. ЛТД" в Україні.

Представництвом на підставі повідомлення Київської регіональної митниці за №18 від 29.04.2013 згідно із платіжним дорученням №2023 від 29.04.2013 здійснено плату за зберігання товарів на складі митниці в розмірі 3 428,73 грн.

Київською міською митницею Державної фіскальної служби проведено перевірку дотримання вимог Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, за результатами якої встановлено порушення посадовими особами відділу складського обліку вилученого майна та розпорядження ним управління матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури вимог пунктів 6, 7 розділу ІІ та пункту 3 розділу ІІІ Порядку у частині підрахунку кількості календарних днів, за які здійснюється відшкодування витрат за зберігання товарів на складі митниці та пункту 3 розділу ІІ Порядку у частині відшкодування витрат за офіційним курсом Національного банку України, установленим на дату їх внесення. Вказаною перевіркою встановлено, що зазначені порушення за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 призвели до недоплати (недоотримання митницею) коштів у сумі 62199,83 грн. За результатами перевірки дотримання вимог Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів складено Акт про результати тематичної перевірки від 08.08.2016.

Згідно із уніфікованою митною квитанцією МД-1 №656714 від 29.04.2013 розрахунок відшкодування за зберігання здійснено за 11 календарних днів.

Проте, враховуючи те, що товар перебував на зберіганні на складі митного органу у період з 06.12.2012 по 29.04.2013 (144 календарних дні), а строк зберігання товарів для обрахунку витрат обчислюється, починаючи з одинадцятого дня після оформлення відповідних документів про фактичне прийняття товарів, то за розрахунками позивача фактична кількість днів за які здійснюється відшкодування витрат за зберігання товарів на складі митного органу становить 134 календарних дні.

За розрахунком позивача, сума недоплати за зберігання товару на складі митниці, з урахуванням здійсненої відповідачем оплати становить 38339,48 грн. (41768,24 грн. (загальна сума витрат за зберігання за період з 06.12.2012 по 29.04.2013) - 3428,73 грн. (здійснена відповідачем оплата за зберігання згідно із платіжним дорученням №2023 від 29.04.2013)).

Позивач звертався до Представництва компанії "ФІД-ФУД. ЛТД" в Україні із листами №5658/10/26-70-03-03 від 17.08.2016, №7918/10/26-70-03-03 від 20.10.2016, №6469/10/26-70-03-03 від 19.09.2016, №475/10/26-70-03-03 від 23.01.2017, №1338/10/26-70-03-04 від 17.02.2017, №2036/10/26-70-03-04 від 13.03.2017, в яких вимагав здійснити сплату донарахованої суми відшкодування за зберігання товару на складі митниці.

Листом вих. №7 від 31.01.2017 Представництвом компанії "ФІД-ФУД. ЛТД" в Україні повідомлено позивача про відсутність заборгованості за платежами перед Київською міською митницею Державної фіскальної служби.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 38339,48 грн. з Компанії "FEED-FOOD.LTD" (ФІД-ФУД. ЛТД") в особі Представництва компанії "ФІД-ФУД. ЛТД" в Україні.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

При цьому правовідносини, пов'язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішується згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право" (п.1 роз'яснень Президії Вищого господарського суду України №04-5/608 від 31 травня 2002 року "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій").

Згідно із ч. 1 ст. 73 Закону України "Про міжнародне приватне право" іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України "Про міжнародне приватне право" процесуальна правоздатність і дієздатність іноземних осіб в Україні визначаються відповідно до права України.

Статтею 3 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" визначено, що до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності в Україні відносяться структурні одиниці іноземних суб'єктів господарської діяльності, які не є юридичними особами згідно з законами України (філії, відділення, тощо), але мають постійне місцезнаходження на території України.

Приписами статті 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" встановлено, що представництво іноземного суб'єкта господарської діяльності - установа або особа, яка представляє інтереси іноземного суб'єкта господарської діяльності в Україні і має на це належним чином оформлені відповідні повноваження.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію №П1-3780 від 10 жовтня 2006 року місцезнаходженням Представництва компанії "Фід-Фуд. ЛТД" є м. Київ з філією в м. Донецьк.

Довіреністю від 10.05.2017 Компанія "Фід-Фуд. ЛТД" (FEED -FOOD LTD) призначила ОСОБА_4 керівником постійного Представництва Компанії "Фід-Фуд. ЛТД" (FEED -FOOD LTD) на території України і уповноважила його представляти інтереси компанії в органах державної влади і місцевого самоврядування, у відносинах з фізичними і юридичними особами по усім питанням пов'язаним з діяльністю постійного представництва компанії "Фід-Фуд. ЛТД" (FEED -FOOD LTD) на території України, в тому числі представляти інтереси Компанії в господарському суді.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч. 1 ст. 32 ГПК України).

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено судом, згідно із уніфікованою митною квитанцією МД-1 серія КБ №656206 товар відповідача було прийнято на зберігання на склад Київської регіональної митниці 06 грудня 2012 року.

29.04.2013 на підставі довіреності № 44 від 29.04.2013 товар за уніфікованою митною квитанцією МД-1 №656714 від 29.04.2013 видано Представництву компанії "ФІД-ФУД. ЛТД" в Україні.

Отже, як підтверджено матеріалами справи, у період з 06.12.2012 по 29.04.2013 (протягом 144 календарних днів) здійснювалось зберігання товару відповідача на складі митного органу, прийнятого на зберігання уніфікованою митною квитанцією МД-1 серія КБ №656206.

Приписами статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 238 Митного кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) на складах митних органів можуть зберігатися товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, якщо їх митне оформлення не може бути завершено у день пред'явлення митному органу, а також в інших випадках на прохання власників таких товарів, транспортних засобів або уповноважених ними осіб.

Частиною 6 ст. 239 Митного кодексу України визначено, що витрати митних органів на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пунктах 1 - 5 частини першої та у частині п'ятій статті 238 цього Кодексу, відшкодовуються власниками цих товарів, транспортних засобів або уповноваженими ними особами. При цьому відшкодування витрат на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 6 частини п'ятої статті 238 цього Кодексу, здійснюється з урахуванням положень частини третьої статті 243 та частини третьої статті 541 цього Кодексу. Розмір суми, що підлягає відшкодуванню, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів, і розраховується в порядку, передбаченому для визначення собівартості платних послуг.

Статтею 242 Митного кодексу України передбачено, що товари, що зберігаються на складах митних органів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат митних органів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 за №731 затверджено Порядок відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів (далі - Порядок), який визначає механізм відшкодування витрат митних органів за зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених в частині шостій статті 239 Митного кодексу України, на складах митних органів.

Згідно із п. 1 розділу ІІ Порядку, відшкодування витрат митному органу оформлюється уніфікованою митною квитанцією МД-1 (далі - УМК МД-1), яка заповнюється в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 6, п. 7 розділу ІІ Порядку, строк зберігання товарів і транспортних засобів на складі митного органу для обрахунку витрат обчислюється, починаючи з одинадцятого дня після оформлення відповідних документів про фактичне прийняття товарів і транспортних засобів на зберігання митним органом і до дня їх видачі зі складу митного органу власникам або вповноваженим особам (крім випадків, обумовлених цим Порядком).

При обрахунку витрат строк зберігання обчислюється в календарних днях. День видачі зі складу митного органу товарів і транспортних засобів власникам або вповноваженим особам до загального строку при обрахунку витрат не включається.

З урахуванням наведеного, оскільки товар перебував на зберіганні на складі митного органу у період з 06.12.2012 по 29.04.2013 (144 календарних дні), а строк зберігання товарів для обрахунку витрат обчислюється, починаючи з одинадцятого дня після оформлення відповідних документів про фактичне прийняття товарів, то фактична кількість днів, за які повинно здійснюватись відшкодування витрат за зберігання товарів на складі митного органу становить 134 календарних дні.

Пунктом 2 розділу ІІ Порядку передбачено, що витрати митного органу відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів або вповноваженою ним особою (далі - платник) після їх митного оформлення при фактичному отриманні цих товарів, транспортних засобів.

Витрати відшкодовуються платником у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, установленим на дату їх внесення, у сумі, розрахованій митним органом відповідно до Розмірів відшкодувань за зберігання на складах митних органів товарів і транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 15 червня 2012 року № 731, та залежно від строку зберігання товарів і транспортних засобів (п. 3 розділу ІІ Порядку).

У відповідності до п. 4, п. 5 розділу ІІ Порядку, витрати відшкодовуються шляхом перерахування відповідної суми в безготівковій формі на спеціальний реєстраційний рахунок митного органу або готівкою до каси митного органу чи через відділення вповноваженого банку. Датою покриття витрат в безготівковій формі є дата зарахування коштів на спеціальний реєстраційний рахунок митного органу, відкритий в органі Державної казначейської служби України.

Наказом Міністерства фінансів України № 731 від 15.06.2012, затверджено Розміри відшкодувань за зберігання на складах митних органів товарів і транспортних засобів, згідно із якими за зберігання товарів в закритому сховищі (на складі) за кубічний метр (якщо товар зберігається не на піддонах) встановлено плати в євро за добу у розмірі 1 євро.

Згідно із уніфікованою митною квитанцією МД-1 №656714 від 29.04.2013 вага товару складала 20475 кг; об'єм товару - 30 м3, а тому нарахування здійснюється з розрахунку 1 євро за 1 м3.

За розрахунком позивача, загальна сума витрат за зберігання за період з 06.12.2012 по 29.04.2013 становить 41768,24 грн.

Як підтверджено матеріалами справи, представництвом на підставі повідомлення Київської регіональної митниці за №18 від 29.04.2013 згідно із платіжним дорученням №2023 від 29.04.2013 здійснено плату за зберігання товарів на складі митниці в розмірі 3428,73 грн.

Заперечень щодо розрахунку відшкодування за зберігання товару на складі митного органу відповідачем не наведено.

За розрахунком позивача сума недоплати за зберігання товару на складі митниці, з урахуванням здійсненої відповідачем оплати становить 38339,48 грн. (41768,24 грн. (загальна сума витрат за зберігання за період з 06.12.2012 по 29.04.2013) - 3428,73 грн. (здійснена відповідачем оплата за зберігання згідно із платіжним дорученням №2023 від 29.04.2013)).

Розрахунок позивача здійснено у відповідності до Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів та Розмірів відшкодувань за зберігання на складах митних органів товарів і транспортних засобів і за висновками суду даний розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним.

Разом з тим, відповідачем у відзиві на позов було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності до позовних вимог Київської міської митниці Державної фіскальної служби.

Натомість, позивач зазначає, що строк позовної давності ним не пропущений, оскільки 29.04.2013 митний орган не міг знати про порушення свого права у зв'язку із тим, що факт неналежного виконання обов'язків посадовою особою митного органу ОСОБА_5 в частині помилковості підрахунку кількості днів для нарахування було встановлено в Акті про результати тематичної перевірки від 08.08.2016.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3 та ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, яку відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права, позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії").

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

При цьому, встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування ним матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

З урахуванням приписів ч. 5, ч. 1, ст. 261 Цивільного кодексу України, пункту 2 розділу ІІ відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, за заявленою позивачем вимогою, суд вважає, що днем початку перебігу позовної давності для позивача слід вважати 30.04.2013, а тому з відповідним позовом позивач мав звернутись до 29.04.2016 включно.

Натомість, із зазначеним позовом позивач звернувся 21.07.2017, тобто позовні вимоги заявлені з пропуском позовної давності.

Посилання позивача на те, що 29.04.2013 митний орган не міг знати про порушення свого права, у зв'язку із тим, що факт неналежного виконання обов'язків ОСОБА_5 в частині помилковості підрахунку кількості днів для нарахування було встановлено Актом про результати тематичної перевірки від 08.08.2016 не приймаються судом до уваги, оскільки здійснення посадовою особи митниці невірного розрахунку відшкодувань не може свідчити про необізнаність позивача про порушення його прав.

Окрім того, зі змісту Акту про результати тематичної перевірки від 08.08.2016 вбачається, що за результатами перевірки встановлено порушення посадовими особами ОСОБА_6 та ОСОБА_5, в той час як уніфікована митна квитанція МД-1 №656714 від 29.04.2013 та повідомлення від 29.04.2013 складені головним інспектором Варухіним М.С.

Частиною 5 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 визначено, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Однак, позивачем не наведено обставин та матеріали справи не містять доказів поважності причин пропуску строків позовної давності.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013).

Оскільки, судом встановлено обґрунтованість заявленої позивачем вимоги про стягнення 39339,48 грн., з огляду на те, що відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності, то у задоволенні заявленого Київською міською митницею Державної фіскальної служби позову слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд відмовляє у задоволенні позову Київської міської митниці Державної фіскальної служби до Компанії "FEED-FOOD.LTD"(ФІД-ФУД. ЛТД") в особі Представництва компанії "ФІД-ФУД. ЛТД" в Україні про стягнення 38 339,48 грн.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову судовий збір, відповідно до ст. ст. 49 ГПК України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 18.09.2017.

Суддя С.О. Турчин