донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

12.09.2017р. справа №905/102/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівПопков Д.О. Чернота Л.Ф., Зубченко І.В.
секретар судового засідання Акімова К.К.
за участю представників сторін:
від позивача:Апонащенко С.С. (довіреність від 20.10.2016р.);
від відповідача:Пахоменков В.І. (довіреність №04/15від 12.01.2015р.)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Металскло», м.Костянтинівка Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області
від22.06.2017р. (повний текст підписано 26.06.2017р.)
по справі№905/102/17 (головуючий суддя Левшина Г.В., судді Матюхін В.І., Чорненька І.К.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Металскло», м.Костянтинівка Донецької області
до Приватного підприємства «Астон», м. Краматорськ Донецької області
простягнення заборгованості в сумі 314887,37грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега-Металскло», м.Костянтинівка Донецької області звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного підприємства «Астон», м.Краматорськ Донецької області про стягнення 314887,37грн. за договором №16-07-12 від 16.07.2012р., з яких основного боргу в сумі 297931,00грн., інфляційних втрат в сумі 2072,82грн., 3% річних в сумі 10343,53грн. та пені в сумі 4540,02грн.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 11.04.2014р. було порушено провадження у справі №905/2448/14 та призначено судове засідання на 15.05.2014р. об 10.30год, з подальшим відкладенням на 01.07.2014р. об 10.15год.

Між тим, у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області відповідно до Указу Президента України №405/2014 від 14.04.2014р. «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», положень ст.34 Кодексу законів про працю України, ст.13 Закону України «Про оплату праці», ст.6 Закону України «Про охорону праці», згідно рішення зборів суддів Господарського суду Донецької області від 07.07.2014р., приймаючи до уваги рекомендації Ради суддів України від 11.07.2014р., з метою збереження життя і здоров'я працівників Господарського суду Донецької області та учасників судового процесу, захисту їх законних прав та інтересів, відповідно до наказу голови суду №38 від 14.07.2014р., Господарський суд Донецької області з 15.07.2014р. призупинив свою роботу до закінчення дії обставин, які створюють загрозу життю і здоров'ю працівників Господарського суду Донецької області та учасників судового процесу.

13.01.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега-Металскло» звернулось до Господарського суду Донецької області з заявою про відновлення втраченої справи №905/2448/14

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 14.01.2016р. було відмовлено у відновленні втраченої справи №905/2448/14 з посиланням на п.7.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в якому передбачено, що не підлягає відновленню справа, втрачена до закінчення судового розгляду. В такому разі заявник не позбавлений права на подання нової позовної заяви у загальному порядку.

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега-Металскло», м. Костянтинівка Донецької області (Позивач) повторно звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного підприємства «Астон», м. Краматорськ Донецької області (Відповідач) про стягнення 314887,37грн. за договором №16-07-12 від 16.07.2012р., з яких основного боргу в сумі 297931,00грн., інфляційних втрат в сумі 2072,82грн., 3% річних в сумі 10343,53грн. та пені в сумі 4540,02грн.

В перебігу розгляду справи Позивач своїми заявами (а.с.а.с.39-40,83-84 т.5), посилаючись на ст.22 Господарського процесуального кодексу України збільшив розмір позовних вимог, остаточно вимагаючи стягнення 497137,87грн. за договором №16-07-12 від 16.07.2012р., з яких основного боргу в сумі 326594,57грн., інфляційних втрат в сумі 12137,27грн., 3% річних в сумі 18318,62грн. та пені в сумі 140086,82грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 22.06.2017р. (повний текст підписано 26.06.2017р.) у справі №905/102/17 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Металскло» було відмовлено в повному обсязі з підстав недоведеності матеріалами справи порушення Відповідачем обов'язку зі здійснення попередньої оплати за договором №16-07-12 від 16.07.2012р. в сумі 326594,57грн. з огляду на відсутність доказів направлення Позивачем відповідної вимоги на адресу останнього про здійснення такої попередньої оплати, враховуючи також, що сторонами іншого порядку проведення розрахунків, ніж шляхом попередньої оплати встановлено не було. Означене, в свою чергу, зумовило відмови судом у стягненні пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега-Металскло», не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду в якій просить рішення Господарського суду Донецької області від 22.06.2017р. у справі №905/102/17 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає неврахування судом наявності в матеріалах справи вимоги №7 від 18.02.2014р. на суму 297931,00грн. та вимоги №2 від 27.02.2017р. на суму 28663,58грн. (на загальну суму 326594,58грн.), з доказами їх направлення Відповідачу, що спростовує висновок місцевого суду про відсутність в матеріалах справи доказів направлення Позивачем відповідної вимоги на адресу Відповідача про здійснення такої попередньої оплати. Окрім того, судом було залишено поза увагою положення ст.693 Цивільного кодексу України, положення якої передбачають застосовуються приписів ст.538 Цивільного кодексу України у разі невиконання Покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару, які передбачають одночасне виконання сторонами своїх зустрічних обов'язків, а саме коли зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., судді Чернота Л.Ф. і Зубченко І.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 19.07.2017р. було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 01.08.2017р., з подальшим відкладенням на 12.09.2017р. об 14:10.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою засобів аудиофіксації у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судове засідання 12.09.2017р. з'явився, доводи викладені в апеляційній скарзі підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в останніх.

Представник Відповідача у судове засідання 12.09.2017р. також з'явився, проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 16.07.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мега-Металскло» (Продавець) та Приватним підприємством «Астон» (Покупець) було укладено договір №16-07-12 від 16.07.2012р. (Договір - а.с.12 т.1), відповідно до п.1.1 якого, Продавець поставляє Покупцю продукцію відповідно специфікацій, що є невід'ємною частиною договору, а Покупець зобов'язується прийняти цю продукцію та оплатити.

Відповідно до п.2.1 договору, поставка партії продукції погоджується за кількістю перед поставкою, на підставі письмової заявки Покупця.

Згідно з п.3.1. договору, кількість та номенклатура продукції визначається сторонами та вказується в специфікаціях.

В п.5.1. договору сторони також погодили, що ціна на продукцію вказується у відповідних специфікаціях.

Як вбачається з п.6.1. договору, розрахунок за поставлену продукцію здійснюється в національній валюті України, шляхом безготівкового розрахунку на поточний рахунок Продавця. Умови оплати обговорюються у відповідних специфікаціях. (п.6.2. договору)

Відповідно до п.7.1. договору, Постачальник передає Замовнику на поставлену продукцію наступні документи: рахунок, податкову накладну, накладну, сертифікат якості.

Згідно з п.7.2 договору, приймання продукції здійснюється у відповідності до «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю» від 15.06.1965р. №П-6, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР та «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю» від 25.04.1966р. №П-7, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді міністрів СРСР.

В п.8.2. договору сторони погодили, що за несплату або прострочення оплати продукції Покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Відповідно до п.11.5 означеного договору, він набирає чинності з моменту підписання та діє до повного взаєморозрахунку між сторонами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору №16-07-12 від 16.07.2012р. сторонами були підписані Специфікації, зокрема №1 від 18.07.2012р. (а.с.16 зворотна сторона т.1), №2 від 20.07.2012р. (а.с.18 зворотна сторона т.1), №28 від 01.02.2013р. (а.с.21 зворотна сторона т.1), №34 від 19.02.2013р. (а.с.34 т.1), №42 від 21.03.2013р. (а.с.26 зворотна сторона т.1), №71 від 29.11.2013р. (а.с.28 т.1), №73 від 10.12.2013р. (а.с.31 т.1), №77 від 16.01.2014р. -100 від 24.11.2014р. (а.с.а.с.91, 97, 101, 107, 113, 117, 125, 135, 144, 153, 161, 161, 172 т.3; а.с.а.с.4, 10, 15, 28, 60, 63, 68, 74, 114, 157 т.4), в яких сторонами було погоджено строк, місце поставки (СРТ (склад ПП «Астон» м. Краматорськ) Інкотермс 2000), умови оплати (100% передплати), а також найменування товару, його кількість та ціну.

З наявних в матеріалах справи видаткових накладних за період з 18.07.2012р. по 24.12.2014р., інших товаросупровідних документів та платіжних доручень про оплату (а.с.а.с.12-166 т.2, 128-178 т.3, 1-167 т.4) вбачається поставка Продавцем (Позивачем) товару на загальну суму 8624662,57грн. та його часткова оплата Відповідачем в сумі 8298068,00грн. Таки чином, сума несплачених товарів наразі складає 326594,57грн., що також підтверджується наявними в матеріалах справи та підписаними сторонами актами звірки взаєморозрахунків, зокрема, акту звірки взаєморозрахунків станом на 13.05.2017р., наданого на виконання вимог ухвали місцевого господарського суду (а.с.а.с.70-82 т.5)

В матеріалах справи також наявні направлені Позивачем на адресу Відповідача вимоги №7 від 18.02.2014р. (а.с.а.с.55-57 т.1) про сплату боргу в розмірі 297931,00грн. та №2 від 27.02.2017р. про сплату заборгованості в розмірі 28663,60грн. (а.с.а.с.63,64 т.5)

Таким чином, враховуючи несвоєчасність в здійсненні розрахунків за отриманий товар, Позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами (враховуючи заяву про збільшення/уточнення позовних вимог), а саме: стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за первісними позовними вимогами, базою для нарахування яких стала заборгованість за видатковими накладними №РН-0000020 від 18.07.2012р., №РН-0000021 від 20.07.2012р., №РН-22 від 01.02.2013р., №РН-30/1 від 19.02.2013р., №РН-44 від 21.03.2013р., №РН-147 від 29.11.2013р., №РН-149 від 05.12.2013р., а також суми наразі несплаченої заборгованості, пені, інфляційних втрат та 3% річних - за заявами про збільшення/уточнення позовних вимог, сукупний перелік видаткових накладних за якими наведений у розрахунку до таких заяв та наявний в матеріалах справи (а.с.а.с.42-62, 85-97 т.5).

Апеляційний суд звертає увагу, що співставлення видаткових накладних, за якими визначалася сума стягуваної заборгованості за первісною редакцією і остаточною редакцією позовних вимог, дають підстави для висновку, що Позивач наразі погодився із хронологічним порядком зарахування платежів Відповідача, визначаючи несплаченими видаткові накладні від 03.11.2014, 05.11.2014р., 21.11.2014р., 10.12.2014р.,29.12.2014р., тоді як вказані вище видаткові накладні за первісною редакцією позову, яких і стосуються згадувана Скаржником вимога №7 від 18.02.2014р., так само, як і видаткові накладні, згадувані у вимозі №2 від 27.02.2017р., визначені як оплачені, хоча із простроченням.

В свою чергу, Відповідач в письмових поясненнях №45/17 від 21.03.2017р. (а.с.а.с.8-11 т.3) також заявив про необхідність застосування позовної давності до вимог про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Господарський суд Донецької області своїм рішенням відмовив у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, встановивши недоведеність матеріалами справи порушення Відповідачем обов'язку зі здійснення попередньої оплати за договором №16-07-12 від 16.07.2012р. в сумі 326594,57грн. з огляду на відсутність доказів направлення Позивачем відповідної вимоги на адресу останнього про здійснення такої попередньої оплати відносно товару, визначеного за видатковими накладними, визначеними як неоплачені згідно остаточної позиції Позивача, враховуючи також, що сторонами іншого порядку проведення розрахунків ніж шляхом попередньої оплати встановлено не було, що, в свою чергу, зумовило відмову суду у стягненні пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України суд як орган державної влади, здійснюючи свої повноваження, може діяти в межах, на підставі та у спосіб, визначений законом.

Так, згідно чинного Господарського процесуального кодексу України, втрата матеріалів справи не є підставою для припинення провадження та залишення позову без розгляду або інших негативних наслідків для Позивача з точки зору забезпечення виконання державою своїх зобов'язань, встановлених ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 1950р.

Разом з тим, апеляційний господарський суд зазначає, що п.2 ч.1 ст.81 Господарського процесуального кодексу України вказує на неможливість правомірного ухвалення рішення суду за змістом заявлених вимог, якщо в провадженні господарського суду вже наявна справа щодо господарського позову між тими ж сторонами, щодо того ж предмету позову та з тих же підстав. Таким чином, з урахуванням зазначеного, повторне звернення до суду 28.12.2016р. Позивачем в місцевий господарський суд з позовом, первісне подання якого було здійснено 17.03.2014р. та за яким було порушено провадження по справі №905/2448/14, в подальшому втраченого не з вини Позивача, в контексті п.7.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. необхідно розглядати як спосіб відновлення первісного провадження з точки зору визначення моменту існування фактів порушення захищуваного позовом суб'єктивного права на дату звернення до суду та дотримання позовної давності відносно розглядуваних вимог за зверненням, яке відбулось 28.12.2016р.

Таким чином, аналіз первісних позовних вимог (їх розрахунок та обґрунтування), повторно заявлених Позивачем 28.12.2016р. вказує, що підставами останніх в розумінні абз.4 п.3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. є визначені Позивачем обставини порушення Відповідачем грошових зобов'язань зі сплати отриманого на підставі видаткових накладних №РН-0000020 від 18.07.2012р., №РН-0000021 від 20.07.2012р., №РН-22 від 01.02.2013р., №РН-30/1 від 19.02.2013р., №РН-44 від 21.03.2013р., №РН-147 від 29.11.2013р., №РН-149 від 05.12.2013р. товару, прострочених в оплаті (повністю чи частково) станом на 17.03.2014р. В свою чергу, предметом позовних вимог є матеріально-правова вимога зі сплати заборгованості по відношенню к таким накладним, а також нарахованих на неї станом на 17.03.2014р. інфляційних втрат, 3% річних та пені.

В процесі розгляду справи Позивачем було заявлено про збільшення розміру позовних вимог від 12.05.2017р та сформульовано предмет позову (з урахуванням уточнення позовних вимог) як стягнення 497137,87грн. за договором №16-07-12 від 16.07.2012р., з яких основного боргу в сумі 326594,57грн., інфляційних втрат в сумі 12137,27грн., 3% річних в сумі 18318,62грн. та пені в сумі 140086,82грн., що було кваліфіковано місцевим судом саме як заява про збільшення розміру позовних вимог у розумінні ст.22 Господарського процесуального кодексу України. Між тим, аналіз розрахунку остаточних позовних вимог (а.с.а.с.70-82 т.5) дає підстави вважати, що вони в частині стягнення заборгованості сформульовані у відношенні грошових зобов'язань по накладних №РН-180 від 03.11.2014р. (а.с.145 т.4), №РН-183 від 05.11.2014р. (а.с.149 т.5), №РН-190 від 21.11.2014р. (а.с.153 т.5), №РН-192 від 10.12.2014р. (а.с.159 т.5), №РН-195 від 24.12.2014р. (а.с.163 т.5), тоді як первісно зазначені Позивачем видаткові накладні №РН-0000020 від 18.07.2012р. (а.с.15 т.1), №РН-0000021 від 20.07.2012р. (а.с.17 т.1), №РН-22 від 01.02.2013р. (а.с.19 т.1), №РН-30/1 від 19.02.2013р. (а.с.22 т.1), №РН-44 від 21.03.2013р. (а.с.25 т.1), №РН-147 від 29.11.2013р. (а.с.27 т.1), №РН-149 від 05.12.2013р. (а.с.29 т.1) визначені як сплачені Відповідачем в повному обсязі ще до первісного звернення до суду 17.03.2014р. В свою чергу, заявлені 3%, інфляційні втрати та пеня нараховані як на суму заборгованості за первісно визначеними накладними, так і у відношенні усіх інших накладних за договору №16-07-12 від 16.07.2012р. за період з 18.07.2012р. по 24.12.2014р. включно.

Таким чином, первісні підстави позову (факт порушення грошових зобов'язань відносно оплати поставок за певними накладними) після первісного звернення до суду були доповнені новими обставинами (простроченням оплати інших видаткових накладних), яких ще не було станом на 17.03.2014р., що дозволяє розцінювати заяву від 12.05.2017р. про збільшення розміру позовних вимог в контексті п.3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р., як одночасну зміну предмета позовних вимог (заявлена заборгованість відносно інших зобов'язань з оплати, хоча і в рамках одного договору) та його доповнення новими вимогами, основаних на самостійних та інших (по відношенню до первісного позову) підставах. Разом з тим, прийняття та розгляд місцевим судом таких додаткових вимог за змістом хоча і не відповідає ст.58 Господарського процесуального кодексу України (таке об'єднання вимог, що випливають з одного договору, повинно здійснюватися Позивачем на стадії звернення з позовною заявою, а не в ході її розгляду в порядку ст.22 Господарського процесуального кодексу України), проте само по собі в силу ч.2 ст.104 Господарського процесуального кодексу України не має наслідком скасування рішення.

Таким чином, виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України укладений між сторонами договір №16-07-12 від 16.07.2012р. є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов'язків.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж (поставку).

Як встановлено ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, ст.ст.655, 662 та 663 Цивільного кодексу України, Продавець зобов'язаний передати товар, визначений у договорі купівлі-продажу у строк, встановлений договором, разом з товаросупровідними документами. Означений обов'язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між Позивачем та Відповідачем договір поставки є належною підставою для виникнення у останнього зобов'язань з поставки товару, визначених його умовами, право на отримання коштів за прострочення якого є належним об'єктом судового захисту у розумінні ст.1 Господарського процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

В свою чергу, місцевий господарський суд відмовляючи в задоволені розглядуваних остаточних позовних вимог про стягнення з Відповідача заборгованості, безпідставно застосував до розглядуваних правовідносин ч.1 ст.693 та ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, хоча і правильно вказав на невизначеність строків виконання Покупцем встановлених в Специфікаціях зобов'язань по здійсненню 100% передоплати та недоведеності Позивачем пред'явлення вимог по оплаті у відношенні поставок за накладними №РН-180 від 03.11.2014р., №РН-183 від 05.11.2014р., №РН-190 від 21.11.2014р., №РН-192 від 10.12.2014р., №РН-195 від 24.12.2014р. Втім, апеляційний господарський суд у відношенні цієї заборгованості не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відносно залишеним поза увагою судом першої інстанції вимоги №7 від 18.02.2014р. та №2 від 27.02.2017р., оскільки виходячи зі змісту останніх, вони не стосуються поставок за стягуваними в межах справи (з урахуванням збільшення/уточнення позовних вимог) коштами за відповідними видатковими накладними.

Безпідставність застосування місцевим судом означених норм матеріального права зумовлено тим, що поставка, оплата якої визначає стягувана заборгованість, вже була здійснена Позивачем та прийнята Відповідачем без жодних зауважень. Наразі, факт отримання товару унеможливлює подальше здійснення його оплати в порядку попередньої оплати незалежно пред'явлення вимог в порядку ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України - така оплата може бути тільки наступною.

Апеляційний суд також зауважує, що ст.531 Цивільного кодексу України передбачає можливість Позивача як боржника відносно обов'язку з поставки виконати своє зобов'язання достроково - діюче законодавство України та умови договору №16-07-12 від 16.07.2012р. не містять обмеження такого права. В свою чергу, прийняття Відповідачем дострокової поставки товару без зауважень дає підстави стверджувати про узгодження сторонами такого порядку виконання цього зобов'язання, що в силу його зустрічного характеру у розумінні ст.538 Цивільного кодексу України з розглядуваним обов'язком з оплати, обумовлює необхідність виконання Відповідачем такого обов'язку.

Означений висновок суду кореспондується з приписами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, яка регламентує подальшу оплату товару та підлягає застосуванню в даному випадку к спірним правовідносинам в силу хронологічної неможливості здійснення оплати саме як попередньої у відношенні вже здійснених до такої оплати поставок.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що Відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язку з повної та своєчасної оплати отриманого товару за видатковими накладними №РН-180 від 03.11.2014р., №РН-183 від 05.11.2014р., №РН-190 від 21.11.2014р., №РН-192 від 10.12.2014р., №РН-195 від 24.12.2014р. в загальній сумі 326594,57грн., з чого вбачається і правомірність вимог Позивача зі стягнення означеної суми заборгованості. В свою чергу, першим днем прострочення оплати слід вважати наступний день після підписання кожної видаткової накладної (прийняття товару), як щодо вказаних видаткових накладних, так і відносно всіх інших накладних в межах розглядуваного договору, якими опосередковувалась дострокова (без отримання попередньої оплати) поставка товару, що приймався без зауважень Відповідачем.

Відповідно до ст.ст.549, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст.216-218 Господарського кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов'язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати заборгованості, з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3% річних, інфляційної індексації та пені, передбаченої умовами укладеного договору №16-07-12 від 16.07.2012р.

Таким чином, перевіривши розрахунки позовних вимог, які були надані Позивачем на підтвердження права вимоги (з урахуванням їх збільшення/уточнення (а.с.а.с.85-97 т.5), а також враховуючи заяву Відповідача про застосування строку позовної давності, суд апеляційної інстанції зазначає, що Позивачем не було враховано п.1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р., а саме не включення дня, в якому була здійснена оплата (повна або часткова), до розрахункового періоду.

В свою чергу, несплата (несвоєчасна оплата) заборгованості за видатковими накладними має триваючий характер та є триваючим правопорушенням, що випливає з порядку нарахування на неї пені, 3% річних та інфляційних втрат за кожен день такого порушення та за кожен місяць відповідно, починаючи від дня прострочення (наступний після підписання кожної накладної день). Так, враховуючи звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Металскло» до суду з первісною позовною заявою, справа за якою була втрачена з незалежних від Позивача обставин - 17.03.2014р. та приписи ст.257 та ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України, дотримання строку позовної давності зі стягнення сум 3% річних, інфляційних втрат та пені за видатковими накладними №РН-0000020 від 18.07.2012р., №РН-0000021 від 20.07.2012р., №РН-22 від 01.02.2013р., №РН-30/1 від 19.02.2013р., №РН-44 від 21.03.2013р., №РН-147 від 29.11.2013р., №РН-149 від 05.12.2013р. має визначатись відносно такої дати. В той час, дотримання строку позовної давності зі стягнення заявлених сум нарахувань за видатковими накладними №РН-127 від 25.10.2013р., №РН-180 від 03.11.2014р., №РН-183 від 05.11.2014р., №РН-190 від 21.11.2014р., №РН-192 від 10.12.2014р., №РН-195 від 24.12.2014р. має визначатися відносно 12.05.2017р. (дня звернення з заявою про збільшення позовних вимог).

Означені дати визначатимуть кінець періоду, в межах якого відносно відповідної суми нарахувань - за один день (для 3% річних та пені) та за один місяць (для інфляційної індексації) можливе стягнення із дотриманням строку давності - за попередні три роки для інфляційної індексації та один рік для пені (ст.258 Цивільного кодексу України) до дня звернення до суду, тоді як момент початку такого періоду згідно ст.261 Цивільного кодексу України співпадає з першим днем прострочення оплати кожної видаткової накладної.

Так, перевіривши розрахунки 3% річних, застосовуючи заявлену Відповідачем позовну давність, стягненню підлягають заявлені Позивачем суми за видатковими накладними №РН-0000020 від 18.07.2012р., №РН-0000021 від 20.07.2012р., №РН-22 від 01.02.2013р., №РН-30/1 від 19.02.2013р., №РН-44 від 21.03.2013р., №РН-147 від 29.11.2013р., №РН-149 від 05.12.2013р. в розмірі 428,69грн.

В свою чергу, за іншими визначеними в заяві про збільшення/ уточнення позовних вимог видатковими накладними, застосовуючи трирічний строк позовної давності, стягненню підлягають лише кошти за видатковими накладними від 04.03.2014., при цьому нарахування починається в межах визначених Позивачем періодів саме з 12.05.2014р. Таким чином, за видатковими накладними за період від 04.03.2014р. по 24.12.2014р. сума належних до стягнення 3% річних становить 6842,33грн.

Загальна стягувана з Відповідача сума 3% річних становить 7271,02грн.

З приводу заявленої Позивачем до стягнення суми інфляційної індексації за видатковими накладними №РН-183 від 05.11.2014р., №РН-190 від 21.11.2014р., №РН-192 від 10.12.2014р., №РН-195 від 24.12.2014р, суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення п.3.2 Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р., відповідно якого порядок формування індексу інфляції має визначатися за цілий місяць починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, та застосовуватися відносно суми заборгованості, що існувала на останній день місяця, індекс інфляції якого використовується, при цьому, мають включатися і періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція), стягненню з Відповідача підлягає сума за видатковими накладними:

- №РН-183 від 05.11.2014р. на суму 145445,00грн., за грудень 2014р., із сукупним індексом інфляції 103,0%, в розмірі 4363,35грн.

- №РН-190 від 21.11.2014р. на суму 149088,00грн. за грудень 2014р., із сукупним індексом інфляції 103,0%, в розмірі 4472,64грн.

Загальна стягувана з Відповідача сума інфляційних втрат становить 8835,99грн.

З приводу заявленої Позивачем до стягнення суми пені, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до положень п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України, позовна давність до вимог про стягнення останньої становить 1 рік, що враховуючи шести місячний строк її нарахування, згідно з ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, свідчить про знаходження такого нарахування за межами позовної давності (17.03.2011р. - для первісних позовних вимог, 12.05.2014р. - для збільшених позовних вимог), що зумовлює відмову у задоволені вимог про стягнення пені в повному обсязі згідно ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України.

Таким чином, враховуючи наведене та допущені місцевим судом порушення норм матеріального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Металскло» підлягає частковому задоволенню, наслідком чого є часткове скасування рішення Господарського суду Донецької області від 22.06.2017р. в частині відмови у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Металскло» про стягнення з Відповідача основного боргу за договором №16-07-12 від 16.07.2012р. в сумі 326594,57грн., інфляційних втрат в сумі 8835,99грн. та 3% річних в сумі 7271,02грн., що за змістом ст.49 Господарського процесуального кодексу України зумовлює розподіл витрат зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Металскло», м.Костянтинівка Донецької області на рішення Господарського суду Донецької області від 22.06.2017р. (повний текст підписано 26.06.2017р.) у справі №905/102/17 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Донецької області від 22.06.2017р. (повний текст підписано 26.06.2017р.) у справі №905/102/17 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Приватного підприємства «Астон», м. Краматорськ Донецької області основного боргу за договором №16-07-12 від 16.07.2012р. в сумі 326594,58грн., інфляційних втрат в сумі 8835,99грн. та 3% річних в сумі 7271,02грн., у зв'язку з чим викласти резолютивну частині рішення в наступній редакції:

« 1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Металскло», м.Костянтинівка Донецької області до Приватного підприємства «Астон», м. Краматорськ Донецької області задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Астон» (84300, Донецька обл., місто Краматорськ, вул.Орджонікідзе, буд. 2В, ідентифікаційний код 31054936) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Металскло» (85102, Донецька обл., місто Костянтинівка, пр. Ломоносова, буд.142, кв. 60, ідентифікаційний код 34626813) основного боргу за договором №16-07-12 від 16.07.2012р. в сумі 326594,57грн., інфляційних втрат в сумі 8835,99грн., 3% річних в сумі 7271,02грн. та судовий збір в сумі 6225,86грн.

3. У задоволені решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Металскло» (85102, Донецька обл., місто Костянтинівка, пр. Ломоносова, буд.142, кв. 60, ідентифікаційний код 34626813) на користь державного бюджету України судовий збір в сумі 1133,76грн.»

5. Стягнути з Приватного підприємства «Астон» (84300, Донецька обл., місто Краматорськ, вул.Орджонікідзе, буд. 2В, ідентифікаційний код 31054936) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Металскло» (85102, Донецька обл., місто Костянтинівка, пр. Ломоносова, буд.142, кв. 60, ідентифікаційний код 34626813) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3086,22грн.

6. Доручити Господарському суду Донецької області видати накази на примусове виконання цієї постанови, оформивши їх у відповідності до вимог ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

7. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: Л. Ф. Чернота

І.В. Зубченко

Надрук. 4 примірників: 1,2 - сторонам, 3- у справу, 4- ГСДО