ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
30 серпня 2017 рокуСправа № 921/509/14-г/10
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В., розглянувши скаргу Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" №06-2/885 від 09.06.2017 р. на дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у справі:

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1

до Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" м.Тернопіль, вул. О. Кульчицької, 8

про cтягнення заборгованості в сумі 76 808,41 грн.

за участю представників сторін:

стягувача: не з'явився.

боржника: Юськевич Є.В., довіреність № 06-4/6 від 03.01.16 р.

відділу ДВС: Гулька В.І., довіреність б/н від 16.08.2017 р.

Суть справи:

15.06.2017 на адресу Господарського суду Тернопільської області від Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" надійшла скарга №06-2/885 від 09.06.2017 на дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

21.07.2017 року уточненням №06-2/1112 Дочірнє підприємство відмовилось від скарги в частині оскарження виконавчого збору в сумі 96,25 грн.

30.08.2017 р. скаржником подано заяву №06-2/1310 за якою заявник просить суд прийняти відмову від скарги в частині скасування постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 31.05.2017 ВП №44684222 по примусовому виконанні наказу Господарського суду Тернопільської області №921/509/14-г/10 від 19.08.2014 р. та в частині визнання дій головного державного виконавця примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Наконечної Ірини Валеріївни неправомірними щодо винесення постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 31.05.2017 р. ВП №44684222 по примусовому виконанні наказу Господарського суду Тернопільської області №921/509/14-г/10 від 19.08.2014 р.

Представникам дочірнього підприємства суд роз'яснив наслідки даних процесуальних дій. При цьому судом не встановлено порушень зазначеними вище заявами чиїх - небудь прав та охоронюваних законом інтересів чи їх невідповідність чинному законодавству України. Як наслідок, така відмова приймається судом і провадження по розгляду даної скарги (№06-2/879 від 09.06.2017) в цій частині підлягає припиненню на підставі п.4 ч.1 ст. 80 ГПК України.

В обґрунтування скарги стягувач посилається на те, що постанова від 31.05.2017 р. про стягнення виконавчого збору на суму 7767,26 грн., є незаконною та винесена без будь-яких законних підстав, оскільки фактичного стягнення цієї суми боргу не було, відтак і підстави для її винесення відсутні. Крім того, скаржник, при поданні скарги, посилається на те, що 05.10.2016 р. набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження", відповідно до п.7 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень якого виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Оскільки, виконавче провадження з примусового виконання наказу суду розпочато до набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 р., отже мають застосовуватись положення Закону, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Представник скаржника в судове засідання з'явився та підтримав вимоги скарги з врахуванням заяви про відмову від скарги в частині.

Стягувач явку свого представника у судове засідання 30.08.2017 року не забезпечив. Разом з тим, в матеріалах справи знаходяться його письмові пояснення №б/н від 11.07.2017 р., в яких зазначено, що боржник перерахував в рахунок погашення заборгованості згідно рішення суду від 06.08.2014 р. по справі №921/509/14-г/10 кошти в сумі 78 635,11 грн. наступним чином: 22.09.2015 р. - 10000 грн., 09.11.2015 р. - 10 000 грн., 18.07.20126 р. - 962,50 грн., 23.08.2016 р. - 57672,61 грн. Отже, на даний час ДП "Тернопільський облавтодор" повністю погашено заборгованість перед ФОП ОСОБА_1 згідно рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.08.2014 р. по справі №921/509/14-г/10.

Відповідно до ч.2 ст.121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Представник відділу примусового виконання рішень в судовому засіданні не заперечив щодо заяв про відмову від скарги в частині, однак в решті вимоги скарги відхилив з підстав, викладених у письмових запереченнях №2115 від 14.07.2017 р. та №2284 від 18.07.2017 р., а також долучив до матеріалів справи докази, на підтвердження вчинених державним виконавцем дій.

Учасникам спору у процесі розгляду скарги належні їм права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,22,81-1 ГПК України, роз'яснено.

За відсутності відповідного клопотання, в порядку ст.81-1 ГПК України, технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Крім того, ухвалою суду від 24.07.2017 продовжено строк розгляду скарги на п'ятнадцять днів, в порядку ст. 69 ГПК України.

Розглянувши скаргу та додані до неї матеріали, заслухавши пояснення представників скаржника та органу ДВС, господарським судом встановлено наступне.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 06 серпня 2014р. первісний позов задоволено та стягнено з Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор "Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", 46001, м. Тернопіль, вул. О. Кульчицької, 8, ідентифікаційний код 31995099 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 - 67 532,16 грн. грн. основного боргу; 4 516,35 грн. інфляційні втрати; 4 759,60 грн. три проценти річних від простроченої суми; 1 827,00 грн. в повернення сплаченого судового збору; зустрічному позові Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор "Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", 46001, м. Тернопіль, вул. О. Кульчицької, 8, ідентифікаційний код 31995099 - відмовлено.

19.08.2014 року на примусове виконання даного судового рішення видано відповідний наказ.

Стаття 115 Господарського процесуального кодексу України визначає, що рішення господарського суду, які набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

У відповідності до ч.1 ст.116 ГПК України, виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Наказ видається стягувачеві або надсилається йому після набрання судовим рішенням законної сили. Накази про стягнення судового збору надсилаються до місцевих органів державної податкової служби.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі - Закон) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За викладеними у ч.1 ст.6 Закону вказівками державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно до ч.1 ст.11 даного нормативно-правового акту, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами ст.19 Закону України державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону, у разі ненадання боржником у строки, встановлені для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків, розпочинає примусове виконання рішення.

Як слідує з матеріалів скарги, 15.09.2014 р. державним виконавцем першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, відповідно до поданої 09.09.2014р. ФОП ОСОБА_1 заяви, винесено постанову ВП №44684222 про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду Тернопільської області №921/509/14-г/10 від 19.08.2014 р., та надано боржнику семиденний строк для добровільного його виконання, тобто до 22.09.2014 р.

22.10.2014 р. державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, керуючись ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №44684222 до зведеного виконавчого провадження №44129827.

В ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження №44129827 державним виконавцем неодноразово виносились постанови про арешт коштів боржника, зокрема: 11.07.2014, 29.07.2014, 12.09.2014, 03.11.2014, 02.03.2015, 26.10.2015, 18.11.2015, 09.03.2016, 04.04.2016, 18.05.2017, якими накладався арешт на кошти, що містяться на рахунках в банках та належать ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". Крім того, на адресу банківських установ неодноразово направлялися платіжні вимоги на списання коштів з рахунків боржника, а саме: №№68, 70, 76 від 23.02.2015 р., №140 від 02.04.2015 р., №№227, 229, 230, 233 від 03.07.2015 р., №№86, 109, 126, 129, 136 від 07.06.2016 р., №№184, 189, 191, 218, 251 від 07.12.2016 р., №50353187 від 15.05.2017 р., №№38, 55, 74, 83 від 18.05.2017 р. (копії зазначених постанов та платіжних вимог знаходяться в матеріалах справи).

У зв'язку з тим, що 25.05.2017 р. на адресу відділу надійшла заява ОСОБА_1 №б/н від 25.05.2017 р. про повне виконання рішення суду, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову ВП №44684222 про закінчення виконавчого провадження.

Також, зазначеною постановою виведено в окремі виконавчі провадження постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Таким чином, виконавче провадження закінчено у зв'язку з фактичним виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, що має наслідком винесення постанови про стягнення виконавчого збору згідно ч. 3. ст.40 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №44684222 від 31.05.2017р. ніким із сторін виконавчого провадження не оскаржувалась, а тому на час розгляду скарги є чинною.

Відповідно до приписів ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 р., що діяв на час винесення постанови про стягнення виконавчого збору, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно ч. 9 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 02.06.2016) встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, відповідно до наведених норм закону, необхідною умовою для стягнення з боржника виконавчого збору є сам лише факт невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання.

З аналізу положень вищезазначених законодавчих приписів слідує, що одним із заходів примусу боржника виконати рішення суду чи іншого органу самостійно є виконавчий збір, який у разі зворотного стягується не абстраговано і не автоматично, а на підставі винесеної державним виконавцем постанови.

Так, враховуючи дату винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у даній справі та направлення такої постанови боржнику, останнім днем передбаченого ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 р. та наданого державним виконавцем семиденного строку для самостійного виконання рішення суду у даній справі є 22.09.2014 р., а отже з 23.09.2014 р. відповідне рішення підлягало примусовому виконанню.

Натомість, кошти від боржника на рахунки стягувача надійшли лише 22.09.2015 р. 09.11.2015 р., 23.08.2016 р. - 57672,61 грн., тобто з пропуском семиденного строку для самостійного виконання рішення суду.

Крім цього, 30.09.2016 р. в процесі здійснення зведеного виконавчого провадження за розпорядженням №36035661, затвердженого начальником відділу примусового виконання рішень, грошові кошти у сумі 267159,84 грн., що надійшли 22.06.2016 р. на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №36035661, розподілено між стягувачами по зведеному виконавчому провадженні, в тому числі на користь ОСОБА_1 - 962,50 грн. в рахунок погашення боргу по рішенні Господарського суду Тернопільської області №921/509/14-г/10 від 06.08.2014 р.

Як наслідок, керуючись ст.ст.3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження", Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 31.05.2017 р. винесено постанову ВП №44684222 про стягнення з боржника ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" - 7863,51 грн. виконавчого збору.

Таким чином, оскільки належні до сплати кошти надійшли на рахунок стягувача поза межами визначених законодавством строків для самостійного виконання рішення суду, суд дійшов висновку, що здійснена ДП "Тернопільський облавтодор" сплата чи то повернення боргу не є самостійним виконанням рішення суду у розумінні законодавчих приписів, а перераховані кошти стягувачу вважаються стягнутими примусово та повернутими зі спливом строків для самостійного виконання рішення, що унормовано ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 р.

Звертаючись до суду із скаргою, скаржник посилається на те, що на момент відкриття виконавчого провадження був чинний Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 р.

05.10.2016 р. набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" №1404-ІІIV від 02.06.2016 р., відповідно п. 7 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень якого виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. А тому, як стверджує скаржник, оскільки виконавче провадження з примусового виконання наказу суду розпочато до набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" №1404-ІІIV від 02.06.2016 р., а тому мають застосовуватись положення Закону, який діяв до набрання чинності цим Законом.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України.

В силу вимог ч. 3 ст. 5 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Таким чином, за загальним правилом, новий акт законодавства застосовується до тих прав та обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. В той же час, це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Вищевказані висновки викладені в рішенні Конституційного суду України від 05 квітня 2001 року за №3-рп/2001.

Таким чином, законність дій державного виконавця оцінюється на відповідність нормам Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, яка діє на момент виникнення спірних відносин, тобто на дату винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови.

З огляду на вище наведене, суд дійшов висновку про безпідставність доводів скаржника про застосування до оскаржуваних дій та постанови положень Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999. Відтак під час розгляду поданої скарги підлягають застосуванню законодавчі приписи, що діяли станом на момент вчинення відповідних виконавчих дій, зокрема, до вчинених 31.05.2017 р. державним виконавцем дій та винесення спірної постанови підлягають застосуванню положення Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016.

За таких обставин, оскільки боржником рішення суду у даній справі не виконано самостійно у передбачені законом строки, а визначений державним виконавцем розмір виконавчого збору є арифметично вірним, 10% від стягнутої/повернутої суми коштів у розмірі 78635,11 грн., а саме 7863,51 грн., суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів скаржника щодо незаконності дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Наконечної І.В. з винесення постанови від 31.05.2017 р. ВП №44684222 про стягнення виконавчого збору, а отже і необґрунтованість вимоги про скасування відповідної постанови в оскаржуваній частині.

А тому, враховуючи вищевикладене, вимоги скаржника, викладені у скарзі є необґрунтовані належними та допустимими доказами у відповідності до вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, а відтак безпідставними і відповідно у задоволенні скарги в цій частині слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись п.4 ч.1 ст.80, ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні скарги Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" №06-2/885 від 09.06.2017 на дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в частині щодо визнання дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Наконечної Ірини Валеріївни щодо винесення постанови від 31.05.2017 р. ВП №44684222 про стягнення виконавчого збору в розмірі неправомірними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 7767,26 грн. від 31.05.2017 р. ВП №44684222 по примусовому виконанні наказу Господарського суду Тернопільської області від 19.08.2014 р. у справі №921/509/14-г/10- відмовити.

2. В решті вимог скарги провадження припинити.

3. Ухвалу направити сторонам по справі та відділу примусовому виконанню рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області (46021, вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль).

Суддя О.В. Руденко