РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017Справа №910/9635/17

За позовом Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 160710,48 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Головащенко Я.О. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення збитків в розмірі 160710,48 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що Залізницею було здійснене перевезення вантажу за договором №245/108/16СБ від 01.02.2016, укладеним між Приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», як покупцем, та Публічним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод», як постачальником. У результаті перевезення було встановлено факт нестачі вантажу у вагонах №56557424, №60309051, №60636685, №60025541, №56194574, №56862915, №52171253, №53530648, №61077335 та №53515847, що зафіксовано шляхом складання комерційних актів №485604/279, №485604/280, №485604/281, №485604/282, №485604/283, №485604/284, №485604/285, №485604/286, №485604/287 та №485604/288, у зв'язку з чим Комбінат просить стягнути з відповідача збитки в розмірі 160710,48 грн.

Позивач уповноваженого представника в судове засідання не направив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження сплати вартості вантажу.

Відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Згідно зі статтею 52 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457 (далі - Статут), на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Судом встановлено, що 25.12.2015 між Публічним акціонерними товариством «Українська залізниця» (виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (вантажовласник) укладено договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізним транспортом послуги №1970/ДФ/10017 предметом якого є надання виконавцем вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

01.02.2016 між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» було укладено договір №245/108/16СБ, згідно з яким Публічне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод» зобов'язалося поставити позивачу продукцію за цінами та в кількості указаними у відповідних специфікаціях, які є невід'ємними частинами договору, а останній - прийняти та оплатити вказаний товар.

У відповідності до умов п.3.3 цього договору товар поставляється, зокрема, партіями залізничним транспортом у справних вагонах.

У квітні 2017 року Публічним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» на адресу позивача були відправлені залізничні вагони №56557424, №60309051, №60636685, №60025541, №56194574, №56862915, №52171253, №53530648, №61077335 та №53515847 з коксом доменним.

Вказані обставини підтверджуються наявною у матеріалах справи залізничною накладною №49318504 від 03.04.2017 згідно з якою вантаж був прийнятий до перевезення відповідачем.

Вантаж прибув на станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці у справних вагонах. Після прибуття вагону на вказану станцію було проведено переважування товару та встановлено недостачу коксу доменного у вагоні №56557424 вагою 2150 кг, що перевищує норму природних втрат. У вагоні над 1-7 люками має місце виїмка у місці виїмки відсутнє маркування. У вагоні №60309051 зафіксовано недостачу вантажу вагою 2200 кг, що перевищує норму природних втрат. У вагоні над 1-7 люками відсутня шапка, у місці виїмки відсутнє маркування. У вагоні №60636685 зафіксовано недостачу вантажу вагою 2250 кг, що перевищує норму природних втрат. У вагоні над 1-7 люками відсутня шапка, у місці виїмки відсутнє маркування. У вагоні №60025541 зафіксовано недостачу вантажу вагою 2300 кг, що перевищує норму природних втрат. У вагоні над 7 люком відсутня шапка, у місці виїмки відсутнє маркування. У вагоні №56194574 зафіксовано недостачу вантажу вагою 2550 кг, що перевищує норму природних втрат. У вагоні над 1-7 люками відсутня шапка, у місці виїмки відсутнє маркування. У вагоні №56862915 зафіксовано недостачу вантажу вагою 2650 кг, що перевищує норму природних втрат. У вагоні над 1-7 люками відсутня шапка, у місці виїмки відсутнє маркування. У вагоні №52171253 зафіксовано недостачу вантажу вагою 2650 кг, що перевищує норму природних втрат. У вагоні над 7 люком відсутня шапка, у місці виїмки відсутнє маркування. У вагоні №53530648 зафіксовано недостачу вантажу вагою 2700 кг, що перевищує норму природних втрат. У вагоні над 1-7 люками відсутня шапка, у місці виїмки відсутнє маркування. У вагоні №61077335 зафіксовано недостачу вантажу вагою 2700 кг, що перевищує норму природних втрат. У вагоні над 1 люком відсутня шапка, у місці виїмки відсутнє маркування. У вагоні №53515847 зафіксовано недостачу вантажу вагою 3000 кг, що перевищує норму природних втрат. У вагоні над 1-7 люками відсутня шапка, у місці виїмки відсутнє маркування.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі комерційними актами №485604/279, №485604/280, №485604/281, №485604/282, №485604/283, №485604/284, №485604/285, №485604/286, №485604/287 та №485604/288 від 07.04.2017.

Судом встановлено, що комерційні акти №485604/279, №485604/280, №485604/281, №485604/282, №485604/283, №485604/284, №485604/285, №485604/286, №485604/287 та №485604/288 від 07.04.2017 складені у відповідності з Правилами складання таких актів.

Розрахунок шкоди, спричиненої внаслідок недостачі вантажу у вагонах №56557424, №60309051, №60636685, №60025541, №56194574, №56862915, №52171253, №53530648, №61077335 та №53515847 проведений позивачем відповідно до Правил перевезення вантажів та становить 160710,48 грн. (фактична вага отриманого вантажу за вирахуванням допустимих природних втрат, помножена на вартість 1 тони коксу доменного).

Спір виник внаслідок порушення відповідачем правил перевезення вантажу, що призвело до фіксування вказаного порушення із складанням комерційних актів від 07.04.2017 та виникненням у відповідача перед позивачем обов'язку відшкодувати завдані збитки в розмірі 160710,48 грн.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено, що в разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Відповідно до частини 1 статті 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Частина 1 статті 314 Господарського кодексу України передбачає, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Відповідно до частини 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України унормовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України).

Згідно з п.5 ст.307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

За статтею 105 Статуту залізниць України залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно статті 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (стаття 114 Статуту).

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Отримувачем вантажу за накладною №49318504 є Комбінат, який в свою чергу наділений правом на пред'явлення претензій та позову.

Таким чином, факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час не спростований. Відтак, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача збитків у розмірі 160710,48 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Разом з тим, щодо заперечень відповідача стосовно ненадання позивачем доказів на підтвердження оплати вантажу, суд вважає за необхідне зазначити, що із системного аналізу ст.ст.130, 133 Статуту вбачається, що останнім не передбачено обов'язку надання доказів сплати вартості вантажу, а необхідний документ, що засвідчує вартість вантажу у даному випадку є рахунок, що наявний в матеріалах справи.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем не надано належних доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві.

На підставі положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1; ідентифікаційний код 00191129) 160710 (сто шістдесят тисяч сімсот десять) грн. 48 коп. збитків та витрати по сплаті судового збору в сумі 2410 (двi тисячi чотириста десять) грн. 70 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 18.09.2017

Суддя Я.В. Маринченко