ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року Справа № 915/833/17

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР СТРОЙ СЕРВІС» (54029, м. Миколаїв, вул. Пушкінська, 28)

про: стягнення 53561,00 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність № 1084 від 15.08.2017,

від відповідача: не з'явився.

Суть спору:

Позивач 21 серпня 2017 року звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 17.08.017 (вх. № 11967/17), в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР СТРОЙ СЕРВІС» заборгованість з наданих послуг автокраном в розмірі 53561,00 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 95 від 31.12.2015, № 97 від 31.12.2015, № 96 від 31.12.2015, № 1 від 31.01.2016, № 2 від 31.01.2016, № 3 від 31.01.2016; рахунків-фактур: № 87 від 28.12.2015 на 23925,00 грн., № 88 від 29.12.2015 на 8250,00 грн., № 89 від 31.12.2015 на 17325,00 грн., № 3 від 31.01.2016 на 31468,50 грн., № 4 від 31.01.2016 на 16159,50 грн., № 5 від 31.01.2016 на 13608,00 грн.; банківських виписок щодо часткових оплат (на загальну суму 57175,00 грн.); письмової вимоги на адресу відповідача від 03.08.2017; норм статей 181, 193 Господарського кодексу України, статей 16, 525, 526, 530, 599, 612 Цивільного кодексу України, та мотивовані тим, що на даний час відповідач має перед позивачем невиконані грошові зобов'язання щодо здійснення часткової оплати по акту № 96 від 31.12.2015 в розмірі 2325,00 грн., акту № 1 від 31.01.2016 в розмірі 21468,50 грн. та грошові зобов'язання щодо повної оплати наданих послуг автокраном згідно акту № 2 від 31.01.2016 в розмірі 16159,50 грн. та акту № 3 від 31.01.2016 в розмірі 13608,00 грн.

Відповідач правом, передбаченим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався, вимоги суду щодо надання відзиву на позовну заяву та заперечень проти позову не виконав, у судове засідання 12.09.2017 не з'явився, причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином.

Так, копія ухвали Господарського суду Миколаївської області від 22.08.2017 у справі № 915/833/17, направлена на адресу місцезнаходження відповідача, повернута до суду відділенням поштового зв'язку з відміткою причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до абз. абз. 1, 3 пп. 3.9.1 пп. 3.9 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 (із змінами), особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Судом перевірено відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (витяг № від 08.09.2017) щодо адреси місцезнаходження відповідача та встановлено, що процесуальний документ надіслано зазначеній юридичній особі в порядку, визначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 (із змінами).

Згідно з абз. 3 пп. 3.9.2 пп. 3.9 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 (із змінами), неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом здійснено усі заходи щодо повідомлення належним чином відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду судом даної справи.

Водночас, враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, згідно ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

12.09.2017 за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представника позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд -

В С Т А Н О В И В:

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача щодо стягнення з відповідача грошового боргу по наданню послуг автокраном за договором у спрощений спосіб.

Підставою - оформлені акти здачі-приймання робіт (надання послуг) та рахунки-фактури на сплату цих послуг.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про зобов'язання.

Згідно з приписами частини 1 статті 202, частин 1, 2 статті 205 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до змісту частин 1 та 2 статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

Матеріали справи свідчать, що сторони вчинили правочин у спрощеній письмовій формі, а саме висловили свою волю на набуття, зміну і припинення цивільних прав і обов'язків шляхом оформлення та підписання первинних документів на надання послуг автокраном за актами здачі-прийняття робіт: № 95 від 31.12.2015 на 23925,00 грн. (підстава - рахунок-фактура № 87 від 28.12.2015); № 97 від 31.12.2015 на 8250,00 грн. (підстава - рахунок-фактура № 88 від 29.12.2015); № 96 від 31.12.2015 на 17325,00 грн. (підстава - рахунок-фактура № 89 від 31.12.2015); № 1 від 31.01.2016 на 31468,50 грн. (підстава - рахунок-фактура № 3 від 31.01.2016); № 2 від 31.01.2016 на 16159,50 грн. (підстава - рахунок-фактура № 4 від 31.01.2016); № 3 від 31.01.2016 на 13608,00 грн. (підстава - рахунок-фактура № 5 від 31.01.2016).

Вищенаведені акти на загальну суму 110736,00 грн. підписані обома сторонами без зауважень та заперечень.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, виходячи з наступного:

За правилами частини 1 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З наданих суду доказів вбачається, що:

1) Відповідач лише частково оплатив взяті на себе зобов'язання у загальній сумі 57175,00 грн.: 15.01.2016 - 23925,00 грн. (згідно рахунку-фактури № 87 від 28.12.2015 по акту № 95 від 31.12.2015); 22.01.2016 - 8250,00 грн. (згідно рахунку-фактури № 88 від 29.12.2015 по акту № 97 від 31.12.2015); 28.01.2016 - 10000,00 грн. та 01.04.2016 - 5000,00 грн. (згідно рахунку-фактури № 89 від 31.12.2015 по акту № 96 від 31.12.2015); 25.04.2016 - 5000,00 грн. та 13.05.2016 - 5000,00 грн. (згідно рахунку-фактури № 3 від 31.01.2016 по акту № 1 від 31.01.2016).

Отже, спірними залишились чотири акти, за якими відповідачем не була здійснена оплата в повному обсязі: № 96 від 31.12.2015 згідно рахунку-фактури № 89 від 31.12.2015 в розмірі 2325,00 грн.; № 1 від 31.01.2016 згідно рахунку-фактури № 3 від 31.01.2016 в розмірі 21468,50 грн.; № 2 від 31.01.2016 згідно рахунку-фактури № 4 від 31.01.2016 в розмірі 16159,50 грн.; № 3 від 31.01.2016 згідно рахунку-фактури № 5 від 31.01.2016 в розмірі 13608,00 грн., всього на суму 53561,00 грн.

За приписами статей 525, 526, 599 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

2) Позивач 16.08.2017 направив відповідачу лист за вих. № 1 від 08.08.2017, в якому вимагав негайно перерахувати заборгованість в розмірі 53561,00 грн. по оплаті наданих послуг автокраном, згідно наведених актів здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Відповідь відповідача на зазначену вимогу позивача в матеріалах справи відсутня.

Згідно з частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтями 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не спростував вимоги позивача, не надав суду відповідні докази, які свідчать про відсутність заборгованості перед кредитором за отримані послуги на суму 53561,00 грн. згідно актів № 96 від 31.12.2015, № 1 від 31.01.2016, № 2 від 31.01.2016, № 3 від 31.01.2016.

В спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства, в зв'язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги, заявлені позивачем відповідно до вимог чинного законодавства, матеріалами справи підтверджені, та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР СТРОЙ СЕРВІС» (54029, м. Миколаїв, вул. Пушкінська, 28; ідентифікаційний код 39523181) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2; р/р НОМЕР_3 в Київському ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», м. Київ, МФО 321842) заборгованість з наданих послуг автокраном в розмірі 53561,00 грн. та 1600,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено та підписано 15 вересня 2017 року.

Суддя О.Г. Смородінова