ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"15" вересня 2017 р. Справа № 922/4354/14

Вх. номер 28380

Суддя господарського суду Чистякова І.О.

при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

За участю:

стягувача - не з'явився;

боржника - ОСОБА_1, довіреність №б/н від 16.12.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" про розстрочення та відстрочення виконання рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 (вх. №28380 від 04.09.2017) по справі за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5", с. Подвірки

про стягнення 355 482 951,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

04.09.2017 до суду надійшла заява боржника (вх. №28380), в якій він просить суд розстрочити виконання рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 у справі №922/4354/14 в частині стягнення 71 241 751,02 грн. основного боргу рівними частинами в сумі 1 187 362,52 грн. на період з 01.09.2017 по 31.08.2022 та відстрочити виконання рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 у справі №922/4354/14 в частині стягнення 5 093 306,36 грн. процентів річних, 29 922 162,60 грн. інфляційних втрат до 31.08.2022.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Харківської області від 04 вересня 2017 року, у зв'язку з відсутністю повноважень судді Макаренко О.В. призначено повторний автоматичний розподіл заяви та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу заяви між суддями заяву призначено судді Чистяковій І.О.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 вересня 2017 року прийнято заяву Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" про розстрочення та відстрочення виконання рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 до розгляду та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 13 вересня 2017р. о 12:00 год.

Представник стягувача 13.09.2017 надав до суду заперечення на заяву про розстрочку виконання рішення (29665).

У наданих запереченнях стягувач просить відмовити в задоволенні вищевказаної заяви боржника, зокрема посилаючись на те, що природний газ за Договором №620-ПР від 28.12.2012 відповідачем використовувався не для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а для власних потреб. Отже, стягувач вважає, що дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 №1730-VІІІ на заборгованість за рішенням суду у справі №922/4354/14 не поширюється. Крім того, стягувач зазначає, що положення ст.121 ГПК України виключають можливість поділу судового рішення по стягненню коштів на категорії заборгованості (основне зобов'язання, додаткові вимоги, судовий збір) та одночасного застосування розстрочки виконання рішення суду одній частини боргу з відстрочкою виконання іншої частини боргу. Також, стягувач зазначає, що судом вже розглядалося питання щодо надання розстрочки виконання рішення у цій справі, про що винесено ухвалу господарського суду Харківської області від 25.03.2016 по справі №922/4354/14, яка не скасована, а тому відсутні підстави для задоволення вказаної вище заяви боржника.

В судовому засіданні 13.09.2017 було оголошено перерву до 14:30 год. 15 вересня 2017 року відповідно до приписів ст. 77 ГПК України, для надання можливості боржнику надати обґрунтовані письмові пояснення стосовно доводів стягувача, викладених у письмових запереченнях та надання додаткових доказів в обґрунтування своєї правової позиції по справі.

В судовому засіданні 15.09.2017 боржник підтримав подану заяву та просив суд її задовольнити.

Стягувач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду заяви по справі №922/4354/14 повідомлений належним чином в судовому засіданні 13.09.2017.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, заслухавши пояснення представника боржника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення заяви боржника, виходячи з наступного.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулося до господарського суду із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" (відповідача) 355 482 951,28 грн. за договором №620-ПР купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 р., з яких: основний борг в розмірі 266 394 848,41 грн., пеня в розмірі 24 285 813,11 грн., 7% штрафу в розмірі 29 698 353,79 грн., 3% річних в розмірі 5 097 130,90 грн. та інфляційні втрати в розмірі 30 006 805,07 грн. Позивач також просить суд стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 73 080,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.12.2014 по справі №922/4354/14 позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" основний борг в розмірі 266 394 848,41 грн., 3% річних в розмірі 5 093 306,36 грн., інфляційні втрати в розмірі 29 922 162,60 грн. та судовий збір в розмірі 73 080,00 грн. В решті позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 по справі №922/4354/14 змінено в частині розподілу судових витрат. Стягнуто з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" судовий збір в розмірі 61 964,53 грн.

На виконання рішення та постанови Харківського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 р. у даній справі стягувачеві видано відповідний наказ від 12.02.2015 р.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.03.2015 р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 р. та рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 р. (в оскаржуваній частині) по справі № 922/4354/14 залишено без змін.

15.03.2016 року до суду надійшла заява боржника - ПАТ "Харківська ТЕЦ - 5" (вх.№8636) про розстрочення виконання рішення суду у даній справі частинами відповідно до доданого до заяви графіку.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.03.2016 по справі №922/4354/14 задоволено заяву боржника про розстрочення рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 р. по справі № 922/4354/14 на загальну суму 120 361 940,68 грн. частково, шляхом сплати 120 361 940,68 грн. рівними частинами щомісячно протягом трьох років, а саме з березня 2016 року по лютий 2019 року по 3 343 387,24 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29.04.2016 року у справі № 922/4354/14 апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.03.2016 року у справі № 922/4354/14 залишено без задоволення; ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.03.2016 року у справі № 922/4354/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 922/4354/14 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишено без задоволення. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 29 квітня 2016 року та ухвалу Господарського суду Харківської області від 25 березня 2016 року у справі № 922/4354/14 залишено без змін.

Згідно з ч. 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (ст. 115 ГПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 121 ГПК України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

У п.п. 7.1. п.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарським судам роз'яснено, що господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання. Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

За таких обставин, доводи стягувача стосовно відсутності підстав для задоволення відповідної заяви про розстрочення, відстрочення виконання рішення суду з тих підстав, що заява вже розглядалася судом є безпідставними, оскільки право заявника, в даному разі боржника на звернення з відповідною заявою після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання не обмежується.

У п.п.п. 7.1.1., п.п.п. 7.1.2. п.п. 7.1. п.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарським судам роз'яснено, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Також, у п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.10.2012, №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарським судам роз'яснено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, в основу судового рішення про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим його виконання.

В рішенні Конституційного Суду України від 26.06.2013 у справі № 5-рп/2013 зазначено, що розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 №1730-VIII (надалі - ОСОБА_2 від 03.11.2016 р. №1730-VIII) визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, зокрема врегулювання їх заборгованості за спожиті енергоносії.

ОСОБА_2 набрав чинності 30.11.2016 після опублікування в Газеті "Голос України" №227 від 29.11.2016.

Згідно з ст. 5 Закону від 03.11.2016 №1730-VIII реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31.12.2016.

Реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення.

На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.

Типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ затверджується Кабінетом Міністрів України.

Кожна із сторін зобов'язана укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону від 03.11.2016 №1730-VIII заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

Сума залишку основної заборгованості за договором №620-ПР від 28.12.2012 стягнутої рішенням суду 02.12.2014 у справі №922/4354/14 станом на 31.07.2017 складає 71 241 751,02 грн., що підтверджується актом звіряння розрахунків від 31.07.2017 підписаним сторонами (т.5 а.с.171-172).

Керуючись ст. 5 Закону від 03.11.2016 №1730-VІІІ Приватне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" надіслало Публічному акціонерному товариству "НАК "Нафтогаз України" договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ за формою відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 №222, графік погашення заборгованості та акти звірки, проте стягувачем не було укладено відповідний договір.

В судовому засіданні 13.09.2017 та у наданих до суду письмових запереченнях стягувач, зазначає, що дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 №1730-VІІІ на заборгованість за рішенням суду у справі №922/4354/14 не поширюється, оскільки природний газ за Договором №620-ПР від 28.12.2012 відповідачем використовувався не для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а для власних потреб.

Проте, суд вважає, що вказані доводи стягувача є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи виходячи з наступного.

В п. 1.2. договору №620-ПР від 28.12.2012 передбачено, що газ, який продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для власних потреб. Відповідач є кінцевим споживачем.

Проте, вказаний природний газ був використаний відповідачем для виробництва електричної енергії.

ОСОБА_2 обставина встановлена в ухвалі господарського суду Харківської області від 25.03.2016 по справі №922/4354/14, де було зазначено наступне.

На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України "Про порядок розрахунків за спожитий природний газ виробниками електричної енергії, які використовують природний газ для її виробництва" №670-р від 20.05.2015 р., запроваджено систему розрахунків за спожитий природний газ через окремі поточні рахунки із спеціальним режимом використання у такому порядку:

- енергогенеруючі компанії, які використовують природний газ для виробництва електричної енергії, відкривають в п'ятиденний строк з дня набрання чинності цим розпорядженням в установах уповноваженого банку окремі поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за електричну енергію від її оптового постачальника, для проведення розрахунків з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за природний газ, використаний для виробництва електричної енергії;

- уповноважений банк в одноденний строк після відкриття окремих поточних рахунків із спеціальним режимом використання енергогенеруючих компаній, які використовують природний газ для виробництва електричної енергії, доводить до відома оптового постачальника електричної енергії реквізити таких рахунків;

- оптовий постачальник електричної енергії перераховує кошти з поточного рахунка із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії на окремі поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергогенеруючих компаній, які використовують природний газ для виробництва електричної енергії, згідно з алгоритмом розподілу коштів, затвердженим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у розмірі вартості спожитого природного газу для виробництва електричної енергії з урахуванням заборгованості попередніх періодів;

- установи уповноваженого банку в одноденний строк здійснюють перерахування коштів з окремих поточних рахунків із спеціальним режимом використання енергогенеруючих компаній, які використовують природний газ для виробництва електричної енергії, за спожитий природний газ на поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ від усіх категорій споживачів ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Норматив перерахування коштів для розрахунку з постачальником, на якого покладені спеціальні обов'язки - НАК "Нафтогаз України", встановлюється НКРЕКП.

На виконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України №670-р, ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" уклало договір банківського рахунку від 13.07.2015 №2311/7 з ПАТ "Ощадбанк", який передбачає автоматичне проведення розрахунків за електричну енергію та природний газ для її виробництва виключно через розрахункові рахунки зі спеціальним режимом використання.

Починаючи з серпня 2014 р. по березень 2016 р. ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" здійснює розрахунки з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за природний газ, спожитий для виробництва електричної енергії, згідно з встановленим НКРЕКП алгоритмом.

За цей період було виконана оплата HAK "Нафтогаз України" за природний газ для виробництва електричної та теплової енергії (договори №85/15-ПР від 19.12.2014 р., №620-ПР от 28.12.2012 р.) на загальну суму 1 355,2 млн. грн.

Листом від 27.01.2016 р. №26-487/1.2-16 ПАТ "HAK "Нафтогаз України" відмовило ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" в укладанні договору щодо постачання природного газу у 2016 р. Для продовження виробітку електричної енергії товариство вимушено закуповувати паливо для виробництва електричної енергії у незалежних постачальників, зокрема TOB "Укрістгаз".

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України ці обставини не потребують доказування.

Крім того, на виконання вимог Закону №1730 боржник звернувся до Мінрегіонбуду з заявою від 30.03.2017 №01-10/601 про включення до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії (далі - Реєстр) (т.5 а.с.202-205).

До вказаної заяви в якості додатків була додана інформація про обсяги і структуру дебіторської та кредиторської заборгованості станом на 31.12.2016.

Відповідно до вказаної інформації до Реєстру підлягала включенню заборгованість в загальному розмірі 359 424 771,89 грн., в т.ч. за договором №620-ПР від 28.12.2012 в розмірі 71 241 751,02 грн. основного боргу.

Заява відповідача була розглянута та задоволена.

Відповідно до наказу Мінрегіонбуду від 24.05.2017 №127 до Реєстру була включена заборгованість відповідача в загальному розмірі 359 424 771,89 грн., яка включає в себе заборгованість за договором №620-ПР від 28.12.2012 в розмірі 71 241 751,02 грн. основного боргу.

За таких, обставин суд вважає, що боржником обгрунтовано та доведено належними та допустимими доказами, що дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 №1730-VІІІ поширюється на заборгованість за рішенням суду у справі №922/4354/14.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону від 03.11.2016 №1730-VІІІ на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 01.07.2016 неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

З метою надання можливості боржникам врегулювати кредиторську заборгованість перед постачальниками природного газу ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" доповнено п. 10, який передбачає обов'язковість зупинення виконавчого провадження у випадку включення підприємств, що виробляють теплову енергію до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону від 03.11.2016 р. №1730- VIII, з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є НАК "Нафтогаз України", її ДК "Газ України", ПАТ "Укртрансгаз", а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію.

Крім того, ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" доповнено ч. 4, яка визначає, що виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та електричної енергії (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду.

Отже, у зв'язку з раніше наданим розстроченням ухвалою господарського суду Харківської області від 25.03.2016 боржник позбавлений можливості зупинити виконавче провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" та належним чином виконати рішення суду з використанням механізму, визначеного Законом від 03.11.2016 №1730-VІІІ.

Внаслідок примусового стягнення у строки, які не узгоджуються з ч. 2 ст. 5 Закону від 03.11.2016 №1730-VІІІ, боржник матиме складнощі у виконанні або може взагалі бути позбавлене можливості виконати умови договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ та списати інфляційні нарахування, проценти річні, нараховані на заборгованість перед позивачем.

Як зазначає боржник у своїй заяві, на даний час до боржника зберігають свою дію більшість обставин, які були підставою для надання розстрочення виконання рішення ухвалою від 25.03.2016 у справі №922/4354/14, зокрема щодо існуючого стану розрахунків в Оптовому ринку електричної енергії, кошти за продану електроенергію з якого для боржника є основним джерелом покриття вартості паливної складової (85%) та здійснення розрахунків за природний газ зі стягувачем, неможливості примусового стягнення заборгованості за електричну енергію та застосування заходів відповідальності в силу змісту договорів та приписів ст. 15-1 Закону України "Про електроенергетику"; судової практики обмеження відповідальності КП "Харківські теплові мережі" за несвоєчасну оплату теплової енергії та існуючим станом розрахунків на ринку теплопостачання м.Харкова, кошти за продану теплову енергію з якого для боржника є основним джерелом покриття вартості паливної складової (близько 80%) та здійснення розрахунків за природний газ; загрози розбалансування виробництва та споживання електричної енергії в Об'єднаній енергосистемі України, припинення господарської діяльності відповідача з вироблення теплової енергії та залишення населення значної частині м. Харкова та інших категорій споживачів без опалення та підігріву внаслідок вжиття заходів до примусового виконання рішення; наявність по відношенню до боржника в провадженні господарського суду Харківської області справи №Б-23/75-02 про банкрутство, тощо.

Таким чином, розстрочення виконання в частині стягнення 71 241 751,02 грн. основного боргу та відстрочення в частині стягнення 5 093 306,36 грн. процентів річних, 29 922 162,60 грн. інфляційних втрат сприятиме повному виконанню рішення від 02.12.2014 у справі №922/4354/14 та одночасно досягненню мети прийняття Закону від 03.11.2016 №1730-VІІІ, а саме забезпеченню сталого функціонування боржника в якості теплогенеруючої організації.

Також, суд вважає, що при задоволенні заяви боржника буде дотримано справедливий баланс інтересів сторін, оскільки обов'язок стягувача погодитися на реструктуризацію стягнутої судом заборгованості протягом 60 календарних місяців фактично встановлено на рівні Закону від 03.11.2016 №1730-VІІІ та обумовлено законодавством суспільно необхідною потребою сталого функціонування підприємства ПЕК, до яких належить боржник.

Щодо доводів стягувача стосовно того, що положення ст.121 ГПК України виключають можливість поділу судового рішення по стягненню коштів на категорії заборгованості (основне зобов'язання, додаткові вимоги, судовий збір) та одночасного застосування розстрочки виконання рішення суду одній частини боргу з відстрочкою виконання іншої частини боргу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Як вбачається з заяви боржника, він звернувся до суду з заявою, в якій просить суд розстрочити виконання рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 у справі №922/4354/14 в частині стягнення 71 241 751,02 грн. основного боргу рівними частинами в сумі 1 187 362,52 грн. на період з 01.09.2017 по 31.08.2022 та відстрочити виконання рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 у справі №922/4354/14 в частині стягнення 5 093 306,36 грн. процентів річних, 29 922 162,60 грн. інфляційних втрат до 31.08.2022.

Таким чином, заява боржника не порушує вимоги ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вона не передбачає одночасного надання розстрочення та відстрочення виконання рішення господарського суду від 02.12.2014 по справі №922/4354/14 за всією стягнутою сумою. Розстрочення виконання рішення передбачено лише щодо основної суми боргу, а відстрочення - щодо інших окремих самостійних вимог по позовній заяві, зокрема в частині стягнення процентів річних та інфляційних втрат.

Враховуючи вищевикладене, доводи стягувача, стосовно того, що заява боржника не відповідає вимогам ст. 121 Господарського процесуального кодексу України є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши заяву боржника та додані до неї докази в їх сукупності, а також враховуючи те, що діяльність боржника спрямована на повне та якісне задоволення потреб населення, бюджетних установ та організацій тепловою енергією, а також враховуючи значну дебіторську заборгованість населення, бюджетних установ та організацій перед боржником, наявність інфляційних процесів у економіці держави, суд вважає наведені боржником обставини винятковими та дотримуючись балансу інтересів як боржника так і стягувача, вважає за можливе задовольнити заяву боржника про розстрочення виконання рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 у справі №922/4354/14 в частині стягнення 71 241 751,02 грн. основного боргу рівними частинами в сумі 1 187 362,52 грн. на період з 01.09.2017 по 31.08.2022 та відстрочити виконання рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 у справі №922/4354/14 в частині стягнення 5 093 306,36 грн. процентів річних та 29 922 162,60 грн. інфляційних втрат до 31.08.2022.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-35, 43, 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" (боржника) про розстрочення виконання рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 у справі №922/4354/14 в частині стягнення 71 241 751,02 грн. основного боргу рівними частинами в сумі 1 187 362,52 грн. на період з 01.09.2017 по 31.08.2022 та відстрочення виконання рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 у справі №922/4354/14 в частині стягнення 5 093 306,36 грн. процентів річних, 29 922 162,60 грн. інфляційних втрат до 31.08.2022 задовольнити повністю.

2. Розстрочити виконання рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 у справі №922/4354/14 в частині стягнення 71 241 751,02 грн. основного боргу шляхом сплати рівними частинами по 1 187 362,52 грн. щомісячно з 01.09.2017 по 31.08.2022 за наступним графіком:

вересень 2017 року - 1 187 362,52 грн.;

жовтень 2017 року - 1 187 362,52 грн.;

листопад 2017 року - 1 187 362,52 грн.;

грудень 2017 року - 1 187 362,52 грн.;

січень 2018 року - 1 187 362,52 грн.;

лютий 2018 року - 1 187 362,52 грн.;

березень 2018 року - 1 187 362,52 грн.;

квітень 2018 року - 1 187 362,52 грн.;

травень 2018 року - 1 187 362,52 грн.;

червень 2018 року - 1 187 362,52 грн.;

липень 2018 року - 1 187 362,52 грн.;

серпень 2018 року - 1 187 362,52 грн.;

вересень 2018 року - 1 187 362,52 грн.;

жовтень 2018 року - 1 187 362,52 грн.;

листопад 2018 року - 1 187 362,52 грн.;

грудень 2018 року - 1 187 362,52 грн.;

січень 2019 року - 1 187 362,52 грн.;

лютий 2019 року - 1 187 362,52 грн.;

березень 2019 року - 1 187 362,52 грн.;

квітень 2019 року - 1 187 362,52 грн.;

травень 2019 року - 1 187 362,52 грн.;

червень 2019 року - 1 187 362,52 грн.;

липень 2019 року - 1 187 362,52 грн.;

серпень 2019 року - 1 187 362,52 грн.;

вересень 2019 року - 1 187 362,52 грн.;

жовтень 2019 року - 1 187 362,52 грн.;

листопад 2019 року - 1 187 362,52 грн.;

грудень 2019 року - 1 187 362,52 грн.;

січень 2020 року - 1 187 362,52 грн.;

лютий 2020 року - 1 187 362,52 грн.;

березень 2020 року - 1 187 362,52 грн.;

квітень 2020 року - 1 187 362,52 грн.;

травень 2020 року - 1 187 362,52 грн.;

червень 2020 року - 1 187 362,52 грн.;

липень 2020 року - 1 187 362,52 грн.;

серпень 2020 року - 1 187 362,52 грн.;

вересень 2020 року - 1 187 362,52 грн.;

жовтень 2020 року - 1 187 362,52 грн.;

листопад 2020 року - 1 187 362,52 грн.;

грудень 2020 року - 1 187 362,52 грн.;

січень 2021 року - 1 187 362,52 грн.;

лютий 2021 року - 1 187 362,52 грн.;

березень 2021 року - 1 187 362,52 грн.;

квітень 2021 року - 1 187 362,52 грн.;

травень 2021 року - 1 187 362,52 грн.;

червень 2021 року - 1 187 362,52 грн.;

липень 2021 року - 1 187 362,52 грн.;

серпень 2021 року - 1 187 362,52 грн.;

вересень 2021 року - 1 187 362,52 грн.;

жовтень 2021 року - 1 187 362,52 грн.;

листопад 2021 року - 1 187 362,52 грн.;

грудень 2021 року - 1 187 362,52 грн.;

січень 2022 року - 1 187 362,52 грн.;

лютий 2022 року - 1 187 362,52 грн.;

березень 2022 року - 1 187 362,52 грн.;

квітень 2022 року - 1 187 362,52 грн.;

травень 2022 року - 1 187 362,52 грн.;

червень 2022 року - 1 187 362,52 грн.;

липень 2022 року - 1 187 362,52 грн.;

серпень 2022 року - 1 187 362,52 грн.;

3. Відстрочити виконання рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 у справі №922/4354/14 в частині стягнення 5 093 306,36 грн. процентів річних та 29 922 162,60 грн. інфляційних втрат до 31.08.2022.

Суддя Чистякова І.О.