УХВАЛА

13.09.2017Справа № 910/32592/15

За скаргою: Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві по справі №910/32592/15,

За позовом Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій"

До Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України

Про зобов'язання вчинити дії,

Суддя: Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: Грачова А.В. (дов. №18-01/2 від 18.01.2017)

від відповідача: не з'явився

від ДВС: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2016 року позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" задоволено повністю, визнано Приватне акціонерне товариство "Інститут розвитку передових технологій" кредитором Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, зобов'язано Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України включити в проміжний ліквідаційний баланс кредиторські вимоги Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" в сумі 40447688,88 грн., та стягнуто з Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України на користь Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" витрати по сплаті судового збору в сумі 2436 грн.

В подальшому на виконання вищевказаного рішення Господарським судом міста Києва було видано відповідні накази.

17.07.2017 до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" надійшла скарга на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві по справі №910/32592/15, в якій скаржник просить відновити Приватному акціонерному товариству "Інститут розвитку передових технологій" строк на оскарження постанови від 06.03.2017 про закінчення виконавчого провадження №51501647, винесеної державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Байрамовим Т.Р. при примусовому виконанні наказу господарського суду міста Києва №910/32592/15 від 21.06.2016, визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Байрамова Т.Р. від 06.03.2017 про закінчення виконавчого провадження №51501647 з виконання наказу господарського суду міста Києва №910/32592/15 від 21.06.2016.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана скарга передана на розгляд судді Лиськову М.О.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.09.2017 скаргу прийнято до розгляду та призначено на 13.09.2017.

У судове засідання 13.09.2017 з'явився уповноважений представник стягувача.

Уповноважені представники боржника та ВДВС у судове засідання 13.09.2017 не з'явились.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників відповідача (боржника) та ВДВС в судові засідання по розгляду скарги обов'язковою не визнавалась, сторони не скористались належним їм процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, беручи до уваги те, що присутній у судовому засіданні 13.09.2017 представник стягувача (скаржника) проти розгляду скарги без участі уповноважених представників боржника та третьої особи не заперечували, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноважених представників вказаних осіб, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, судом враховано, що за приписами ч. 2 ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Згідно зі ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Частиною 1 статті 121-2 ГПК України встановлено, що скарги на дії чи бездіяльність Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником, або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржувальної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до п. 9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), незалежно від того, якою саме особою подано скаргу, і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Законодавцем передбачено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно приписів ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

В силу ст.124 Конституції України та ст.115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження", який є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби та регламентує порядок і особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст.3 Закону України „Про виконавче провадження" примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.03. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Зокрема, згідно положень Закону України "Про виконавче провадження" юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду, є постанова державного виконавця.

Відповідно до ч. 3 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. Отже, оскарженню підлягають дії (бездіяльність) державного виконавця оформлені відповідною постановою.

При цьому Закон України "Про виконавче провадження" можливість оскарження всього виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа не передбачає.

Державним виконавцем Шевченківського районного Відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві 06.03.2017 було винесено постанову ВП № 51501647 про закінчення виконавчого провадження.

В обґрунтування поданої скарги скаржник (стягувач) посилається на порушення норм чинного законодавства України державним виконавцем при винесенні постанови Шевченківського районного Відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві ВП № 51501647 від 06.03.2017 про закінчення виконавчого провадження. Зокрема, скаржником зазначено, що державним виконавцем не вжито всіх необхідних заходів щодо виконання рішення Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, для реалізації чого йому надано значний перелік прав. Внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності є наслідком вжиття всіх можливих заходів щодо виконання рішення суду та встановлення неможливості такого виконання, тобто встановлення того факту, що механізми та інструменти, якими закон наділяє виконавця при виконанні рішень про зобов'язання боржника особисто вчинити певні дії є вичерпаними. Тобто, лише після вичерпання усіх наданих законом засобів щодо виконання рішення, виконавець повідомляє про вчинення кримінального правопорушення та закриває виконавче провадження.

Натомість, за твердженням скаржника, державний виконавець уникав виконання своїх обов'язків: ним не вжито достатніх заходів, спрямованих на примусове виконання судового рішення, зокрема, Державний виконавець не скористався своїм правом звернутися до Суду із заявою за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням, не викликав посадових осіб Боржника на прийом для надання пояснень за фактами невиконання вимог, хоча право на всі перелічені дії, встановлено ч. 2 ст. 18 Закону.

Крім того, судом встановлено, що у Постанові від 06.03.2017 ВП №51501647 зазначено лише про те, що вимоги виконавчого документу боржником не виконано, однак жодним чином не обґрунтовано, з яких причин виконання рішення без участі боржника є неможливим.

Таким чином, з огляду на вищезазначені обставини, стягувач вважає, що при винесенні Постанови Державним виконавцем допущене порушення прав стягувача, у зв'язку з чим останній звертається до суду з цією скаргою.

Частинами 1, 2 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом і Законом (ч.2 ст.11 Закону).

Приписами ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано особливості виконання рішень у разі відкриття кількох виконавчих проваджень щодо одного боржника.

Окрім того, ухвалою від 04.09.2017 зобов'язано ДВС надати копії матеріалів виконавчого провадження щодо виконання наказу Господарського суду міста Києва від 21.06.2016р. у справі № 910/32592/15, вказана вимога суду не виконана.

Отже, приймаючи до уваги той факт, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення Державним виконавцем Шевченківського районного Відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві реальних виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 21.06.2016 у справі №910/32592/15, суд доходить висновку про безпідставність застосування Шевченківським ВДВС міста Києва МУЮ п.п.2, 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" та повернення на вказаній підставі виконавчого документу без виконання оскаржуваною постановою від 06.032017 у ВП № 51501647.

Пунктом 9.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Таким чином, за огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова ВП № 51501647 від 06.03.2017 Державного виконавця Шевченківського районного Відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про закінчення виконавчого провадження підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження, суд дійшов висновку про незаконність дій Державного виконавця Шевченківського районного Відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, а отже вказана постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 51501647 від 06.03.2017 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 21.06.2016 у справі № 910/32592/15 є такою, що підлягає скасуванню, вимоги скаржника в цій частині - правомірними, а скарга стягувача (позивача) такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" на дії Державного виконавця Шевченківського районного Відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови ВП № 51501647 від 06.03.2017 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 21.06.2016 у справі № 910/32592/15 задовольнити.

2. Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського районного Відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві ВП № 51501647 від 06.03.2017 про закінчення виконавчого провадження.

Суддя М.О. Лиськов