ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2017р. Справа № 917/892/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", 03065, м. Київ, проспект Космонавта Комарова, 44

до Диканського комбінату комунальних підприємств, 38500, Полтавська область, смт. Диканька, вул. Гоголя, 2

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 селищна рада Полтавської області, 38500, Полтавська область, смт. Диканька, вул. Незалежності,133

про стягнення 612 780,56 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: ОСОБА_3

від третьої особи: ОСОБА_4

Після виходу з нарадчої кімнати в судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Суть спору: розглядається заява Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Диканського комбінату комунальних підприємств про стягнення 612 780,56 грн. за Договором № від 31.10.2016 р., з яких 540 739,08 грн. основний борг за грудень 2016 року, січень-квітень 2017 року, 41 644,65грн. пеня, 5 488,68грн. 3% річних, 18 908,15грн. інфляційні втрати

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві, зокрема посилається на порушення відповідачем строків оплати.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що ОСОБА_1 комбінат комунальних підприємств не є споживачем теплової енергії в розумінні ст. 1 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", оскільки кінцевими споживачами є власники квартир багатоквартирних будинків смт. Диканька; ОСОБА_1 комбінат комунальних підприємств не є балансоутримувачем зазначених багатоквартирних будинків і таких доказів позивачем не надано; що спірний договір підлягає визнанню недійсним, як такий що суперечить нормам законодавства.

Представник третьої особи проти задоволення позову заперечує з мотивів, викладених у письмових поясненнях.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Публічним акціонерним товариством ""Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" (Теплопостачальна організація, Позивач по справі) та ОСОБА_1 комбінатом комунальних підприємств (Споживач, Відповідач по справі) 31.10.2016р. був укладений Договір № НОМЕР_1 купівлі-продажу теплової енергії (далі -Договір).

У відповідності до умов Договору Теплопостачальна організація зобов'язується у період дії цього Договору постачати Споживачеві теплову енергію (теплоносії) в потрібних йому обсягах, а Споживач в свою чергу - прийняти і оплатити теплову енергію (її виробництво, транспортування, постачання) за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором (п. 1.1. Договору)

Тариф на теплову енергію для підприємства Позивача встановлений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 09.06.2016 №989 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ "Укртрансгаз" та становить за жовтень, листопад, грудень 2016 року, січень, лютий, березень, квітень 2017 року - 947,50 грн./Гкал. (без ПДВ).

Позивачем на виконання умов даного договору з жовтня 2016 року по квітень 2017 року були надані відповідачу послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 936 468,45 грн.: в жовтні 2016 року - на суму 39 105,98 грн., в листопаді 2016 року - на суму 160 610,35 грн., в грудні 2016 року - на суму 201 170,55 грн., в січні 2017 року - на суму 242 285,60грн., в лютому 2017 року - на суму 192 971,64 грн., в березні 2017 року - на суму 98 368,69 грн., в квітні 2017 року - на суму 1 955,64 грн.

Даний факт підтверджується двостороннє підписаними без зауважень та скріпленими печатками підприємств, Актами приймання-передачі теплової енергії від 31.10.2016, від 30.11.2016, від 31.12.2016, від 31.01.2017, від 28.02.2017, від 31.03.2017 та від 14.04.2017 відповідно.

Крім того, позивачем на адресу відповідача направлялись Рахунки-фактури №91 від 31.10.2016, №102 від 30.11.2016, №118 від 31.12.2016, №129 від 31.01.2017, №142 від 28.02.2017, №153 від 31.03.2017, №164 від 14.04.2017.

Згідно з п. 5.2. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Підставою для проведення розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі теплової енергії (п.п. 5.4. Договору).

Відповідно до п.5.6. Договору Споживач зобов'язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на поточний рахунок Теплопостачальної організації вартість - теплової енергії, визначеної в рахунку та акті приймання - передачі.

Як стверджує позивач, відповідачем, обов'язок з оплати отриманої теплової енергії, виконано було здійснено частково в сумі 395 729,37 грн., тобто оплата здійснена лише за надані послуги у жовтні, листопаді та грудні (частково) 2016р., що підтверджується Актом звірки розрахунків за період з 01.12.2016 по 21.04.2017.

Так на момент звернення до суду, заборгованість відповідача за надані послуги за грудень 2016 року (частково), січень-квітень 2017 року складала 540 739,08 грн. Однак, під час розгляду справи судом встановлено що відповідачем за отримані послуги за період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року сплачено 411 385,96грн.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 47 644,65грн. пені, 5 488,68грн. 3% річних та 18 908,15 грн. інфляційних втрат.

При прийнятті рішення зі спору суд виходив з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з п.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом Договір купівлі-продажу № від 31.10.2016р. є чинним на даний час, жодних доказів його припинення чи визнання недійсним суду надано не було. Як вбачається з матеріалів справи позивачем поставлялась теплова енергія до внутрішньобудинкової системи будинків вказаних в Договорі (копія схеми в матеріалах справи), а далі теплова енергія на підставі договорів укладених між відповідачем та власниками квартир постачалась безпосередньо власнику квартири.

Твердження відповідача, що він не є балансоутримувачем будинків вказаних у Договорі спростовується наступним.

Рішенням ОСОБА_1 селищної ради №3 від 27.04.2017р. затверджено звіт фінансово-господарської діяльності Диканського ККП за 2016рік, відповідно до якого Диканського ККП є балансоутримувачем 41 багатоквартирного будинку, в тому числі і будинків указаних в Договорі.

Крім того, в мотивувальній частині рішення адміністративної колегії Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №01/56-рш від 27.06.2017р., також встановлено факт, що відповідач є балансоутримувачем зазначених у Договорі будинків.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з п.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.5.6. Договору Споживач зобов'язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на поточний рахунок Теплопостачальної організації вартість - теплової енергії, визначеної в рахунку та акті приймання - передачі.

Отже, підписаними між сторонами актами приймання-передачі теплової енергії за період з жовтня 2016року по квітень 2017року та здійснення часткових розрахунків, підтверджується факт поставки позивачем та отримання відповідачу теплової енергії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконував зобов'язання за вищезазначеним Договором щодо постачання відповідачу теплової енергії. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України за отриману теплову енергію не розрахувався в повному обсязі.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 540 739,08грн. заборгованості за Договором № НОМЕР_1 купівлі-продажу теплової енергії від 31.10.2016р., однак як було встановлено під час розгляду справи, заборгованість відповідача перед позивачем становить 525 082,49грн.

Враховуючи вищевикладене, позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача основної заборгованості за спожиту теплову енергію на суму 525 082,49грн., тому вони підлягають задоволенню. В частині стягнення 15 656,59грн. основного боргу на підставі п.1-1 ст. 80 ГПК України суд припиняє провадження у справі.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст.549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Пунктом 8.3. Договору сторони погодили, що у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом 5 цього Договору, із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеного позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 41 644,65грн. за період з 21.11.2016 р. по 31.05.2017р. (за зобов"язання за жовтень-грудень 2016 року, січень-квітень 2017р.), 3% річних в сумі 5 488,68грн. за період з 21.11.2016 р. по 31.05.2017р. (за зобов"язання за жовтень-грудень 2016 року, січень-квітень 2017р.) та інфляційні в сумі 18 908,15грн. за період з 21.08.2016р. по 31.05.2017р. (за зобов"язаннями за листопад 2016р. - лютий 2017р.) (розрахунок в мат. справи, а.с.9-10).

При перевірці наданого позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних судом виявлено, що період та розмір нарахувань є обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства України, тому, приймаючи до уваги, що судом встановлено прострочення відповідачем грошового зобов'язання, вимоги в цій частині вимог задовольняються в повному обсязі.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 525 082,49грн. основного боргу, 47 644,65грн. пені, 5 488,68 грн. 3% річних, 18 908,15 грн. інфляційних втрат обґрунтовані і підлягають задоволенню, в частині стягнення 15 656,59грн. основного боргу провадження у справі припинити.

Судові витрати відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України покладаються пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33, 43, 49,п.п 1-1 ст. 80, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження в частині стягнення 15 656,59грн. основного боргу.

3. Стягнути з Диканського комбінату комунальних підприємств (38500, Полтавська область, смт. Диканька, вул. Гоголя, 2; код ЄДРОПУ 32546679) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (03065, м. Київ, проспект Космонавта Комарова, 44; ) 525 082,49грн. основного боргу, 47 644,65грн. пені, 5 488,68 грн. 3% річних, 18 908,15 грн. інфляційних втрат та 8956,86грн. судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 04.09.2017року

Суддя Гетя Н.Г.