РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2017Справа № 61/341

Господарський суд міста Києва колегією суддів у складі головуючого судді Головіної К.І., суддів Спичака О.М., Лиськова М.О., при секретарі судового засідання Лук'янчук Д.Ю., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Дочірня компанія «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

за участю Прокуратури міста Києва

про визнання договору укладеним

за участю представників:

від позивача: Литвин П.В. - представник за довіреністю № 14-79 від 14.04.2017 р.

від відповідача: Перепелиця А.В. - представник за довіреністю № 10-487/д від 08.08.2016 р.

від третьої особи-1: Федорова Т.В. - представник за довіреністю № 6-226 від 23.03.2017 р.

Никеруй Т.М. - представник за довіреністю № 6-232 від 27.03.2017 р.

від третьої особи-2: Швиденко О.С. - представник за довіреністю № 228/16 від 27.12.2016 р.

від прокуратури: Лиховид О.С.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2011 року до господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України», позивач) з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (далі - ПАТ «Укрнафта», відповідач) про зобов'язання укласти договір.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що в силу приписів ст. ст. 10, 22 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» та постанови КМУ № 1729 від 27.12.2001 р. «Про забезпечення споживачів природним газом» відповідач - ПАТ «Укрнафта», як уповноважена особа за договором про спільну діяльність № 410/95 від 14.09.1995 р., був зобов'язаний передати позивачу видобутий у 2011 році природний газ власного видобутку за ціною, визначеною відповідно до постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України (далі - НКРЕ) від 23.12.2010р. № 1949, на підставі відповідного договору купівлі-продажу для його подальшої реалізації позивачем для потреб населення. Посилаючись на вказані нормативні акти, позивач направив відповідачу проект такого договору, проте, останній в порушення вимог зазначеного законодавства договір щодо купівлі-продажу (поставки) природного газу, видобутого у 2011 році, у редакції позивача, не підписав та протоколу розбіжностей до вказаного договору не направив. У той же час, позивач стверджує, що природний газ, видобутий відповідачем протягом січня-лютого 2011 року в рамках договору про спільну діяльність № 410/95 від 14.09.1995 р., був спожитий населенням, у зв'язку з чим відповідачу були направлені відповідні акти приймання-передачі природного газу.

У позові ПАТ «НАК «Нафтогаз України» просило суд зобов'язати відповідача укласти договір поставки природного газу в редакції, запропонованій позивачем.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.06.2011 р. вищевказаний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у даній справі (суддя Івченко А.М.).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.08.2011 р. до участі у розгляді справи було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Дочірню компанію «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - ДК «Укртрансгаз», третя особа-1).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.08.2011 р. призначено колегіальний розгляд справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.02.2012 р. провадження у даній справі зупинено до вирішення пов'язаної з нею адміністративної справи № 2а-8944/11/2670.

У зв'язку з закінченням терміну повноважень у судді Івченка А.М. справу № 61/341 було передано на повторний автоматичний розподіл, за результатами якого дана справа передана судді Головіній К.І.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.03.2017 р. (головуючий суддя Головіна К.І.) провадження у даній справі поновлено та прийнято її до провадження колегією суддів.

До початку розгляду справи по суті позивач подав заяву про зміну предмету позову, яка була прийнята судом до розгляду. Вказана заява мотивована змінами, що відбулися в чинному законодавстві України, тому позивач просив суд визнати укладеним з 01.01.2011 р. договір поставки природного газу між НГВУ «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на умовах, передбачених Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу» № 2467-VІ із змінами та доповненнями від 08.07.2010 р., у викладеній позивачем редакції.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.05.2017 р. до участі у розгляді справи залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Дочірню Компанію «Газ України» Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - ДК «Газ України», третя особа-2).

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, на їх підтвердження надав суду пояснення та докази про те, що ним було прийнято рішення (протокол засідання правління Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» № 255 від 28.12.11р.) та здійснено документальне оформлення відбору газу ПАТ «Укрнафта», видобутого на підставі договору про спільну інвестиційну діяльність № 410/95 від 14.09.1995 р. У подальшому на підставі договору між НАК «Нафтогаз України» та ДК «Газ України» № 06/11-181 від 28 січня 2011 року, ПАТ НАК «Нафтогаз України» передало, а ДК «Газ України» прийняла для реалізації населенню газ, видобутий ПАТ «Укрнафта» за договором про спільну інвестиційну діяльність № 410/95 від 14.09.1995р., у січні 2011 року в розмірі 7 730, 95 тис. м. куб. та в лютому 2011 року - 7 927, 78 тис. куб. м., а загалом - 15 658, 74 тис. м. куб. У обґрунтування ціни газу, за якою має бути визнано договір поставки природного газу між ПАТ НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Укрнафта» укладеним, позивач послався на те, що на дату документального оформлення передачі газу від НАК «Нафтогаз України» та ДК «Газ України» у 2011 році постанова НКРЕ від 23.12.2010р. № 1949 була чинною. Просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, зазначив, що укладення спірного договору на умовах його чинності з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р., а також із встановленням для відповідача обов'язку здійснити поставку природного газу протягом 2011 року, як це передбачено у запропонованому позивачем проекті договору, вказуватиме на завідомо неможливе належне виконання його умов відповідачем, а відтак, обраний позивачем спосіб захисту його інтересів є порушенням прав відповідача. Крім того, між ПАТ «Укрнафта» та ПАТ НАК «Нафтогаз України» були відсутні фактичні відносини, які б потребували документального оформлення, щодо поставки у 2011 році природного газу, видобутого за договором про спільну інвестиційну діяльність № 410/95 від 14.09.1995р. Також вказав, що ціна товару є істотною умовою господарського договору, у той же час, у запропонованому позивачем проекті спірного договору ціна природного газу визначається відповідно до постанови НКРЕ № 1949 від 23.12.2010 р., що була визнана протиправною та скасована з дати прийняття постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2014 р. у справі № 2а-15313/12/2670. Таким чином, ціна на природний газ не встановлена ні нормами законодавства, ні угодою сторін, а задоволення судом позовних вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» призведе до порушення принципів свободи договору та заборони незаконного втручання у господарські відносини. Окрім усього, заявив клопотання про застосування строку позовної давності та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представники третіх осіб-1 і 2 - ДК «Укртрансгаз» та ДК «Газ України», а також прокурор вважали позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.09.1995 р. між підприємством «Полтаванафтогаз», що є філією ПАТ «Укрнафта», та компанією Carpatsky Petroleum Corporation (Техас, США) був укладений договір про спільну діяльність № 410/95 (далі - договір № 410/95), предметом якого сторони визначили здійснення спільної господарської діяльності по дослідно-промисловій експлуатації Рудівсько-Червонозаводського газоконденсатного родовища, а також створення необхідних виробничих потужностей для подальшої промислової експлуатації родовища (експлуатаційних свердловин).

При цьому, за змістом п. 2.2 договору № 410/95, ліцензію на дослідно-промислову експлуатацію Рудівсько-Червонозаводського родовища, тобто спеціальний дозвіл на користування надрами, отримало підприємство «Полтаванафтогаз».

Крім того, згідно з положеннями п. 11.1 договору № 410/95 на підприємство «Полтаванафтогаз» були покладені обов'язки щодо ведення сумісних справ по виконанню умов договору, організації та керівництва роботами, представництва перед третіми особами, а також доручено оперативне керівництво спільною діяльністю.

Таким чином, відповідач - ПАТ «Укрнафта» був учасником договору про спільну діяльність, та оператором і газодобувним підприємством згідно змісту вказаного договору, тобто - суб'єктом правовідносин, що виникали на ринку природного газу, і регулювались, зокрема, Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу».

Положеннями вищевказаного Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на учасників договорів про спільну діяльність покладався обов'язок щомісяця здійснювати продаж усього товарного природного газу, видобутого на підставі спеціальних дозволів на користування надрами в межах території України, континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони, - безпосередньо суб'єкту, уповноваженому Кабінетом Міністрів України на формування ресурсу природного газу, що використовується для потреб населення. Таким уповноваженим суб'єктом згідно постанови КМУ № 1729 від 27.12.2001 р. «Про забезпечення споживачів природним газом» була визначена Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - позивач.

Зважаючи на встановлену законодавством обов'язковість укладення угод з реалізації природного газу, 16.03.2011 р. позивач направив на адреси ПАТ «Укрнафта» та НГВУ «Полтаванафтогаз» підписаний ним проект договору поставки природного газу між оператором за договором № 410/95 від 14.09.1995 р. (НГВУ «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта») та НАК «Нафтогаз України», предметом якого визначив поставку оператором, як постачальником, протягом 2011 року позивачу, як покупцю, природного газу власного видобутку.

Факт направлення позивачем вищевказаного проекту договору підтверджується фіскальними чеками підприємства поштового зв'язку № 5407, № 5395 від 16.03.2011 р. та описами вкладення у цінний лист (поштові відправлення № 951, № 943) від 16.03.2011 р.

Судом також встановлено, що ПАТ «Укрнафта» отримало направлений позивачем проект договору поставки природного газу - 22.03.2011 р., а НГВУ «Полтаванафтогаз» - 24.03.2011 р., про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень № 951 та № 943.

Проте, вказаний проект договору відповідачем підписаний не був, тому позивач звернувся до суду з даним позовом (з урахуванням зміни предмету позовних вимог) про визнання договору поставки природного газу між ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Полтаванафтогаз» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» укладеним з 01.01.2011 р. в редакції, запропонованій позивачем.

Розглядаючи спір по суті та перевіряючи доводи сторін, суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування (ч. 3 ст. 179 ГК України).

Так, приписами п. 3 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на газодобувні підприємства покладений обов'язок укладати угоди з реалізації природного газу за закупівельними цінами у випадках, визначених статтею 10 цього Закону.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» встановлено, що підприємства, частка держави у статутному фонді яких становить 50 відсотків та більше, господарські товариства, 50 відсотків та більше акцій (часток, паїв) яких перебувають у статутному фонді інших господарських товариств, контрольним пакетом акцій яких володіє держава, а також дочірні підприємства, представництва та філії таких підприємств і товариств, учасники договорів про спільну діяльність та/або особи, уповноважені договорами про спільну діяльність, укладеними за участю зазначених підприємств, щомісяця здійснюють продаж усього товарного природного газу, видобутого на підставі спеціальних дозволів на користування надрами в межах території України, континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони, для формування ресурсу природного газу, що використовується для потреб населення, безпосередньо суб'єкту, уповноваженому Кабінетом Міністрів України на формування такого ресурсу, за закупівельними цінами, які для кожного суб'єкта господарювання - власника спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами щороку встановлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України згідно із затвердженим нею Порядком формування, розрахунку та встановлення цін на природний газ для суб'єктів господарювання, що здійснюють його видобуток.

Таким уповноваженим суб'єктом з формування і розпорядження ресурсами природного газу, що використовується для потреб населення, згідно з п. 2 постанови КМУ № 1729 від 27.12.2001 р. «Про забезпечення споживачів природним газом» (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) була визначена Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач).

Крім того, пунктом 2 вказаної постанови КМУ № 1729 від 27.12.2001 р. було встановлено, що потреба населення, релігійних організацій, установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів (в межах обсягів природного газу, що використовуються як пальне для забезпечення горіння Вічного вогню) в природному газі задовольняється з ресурсу природного газу, який формується за рахунок продажу підприємствами, частка держави у статутному фонді яких становить 50 відсотків та більше, господарськими товариствами, 50 відсотків та більше акцій (часток, паїв) яких перебуває у статутних фондах інших господарських товариств, контрольним пакетом акцій яких володіє держава, а також дочірніми підприємствами, представництвами та філіями таких підприємств і товариств, учасниками договорів про спільну діяльність, укладених за участю зазначених підприємств і товариств, та/або уповноваженими такими договорами особами Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України" всього обсягу природного газу (в тому числі нафтового (попутного) газу) власного видобутку, який здійснюється на підставі спеціальних дозволів на користування надрами (за винятком обсягів газу, що використовується видобувними підприємствами відповідно до напрямів, визначених прогнозним річним балансом находження та розподілу природного газу по Україні, що затверджений Кабінетом Міністрів України), а у разі нестачі - за рахунок інших ресурсів Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Підприємства, зазначені в абзаці першому цього підпункту, а також учасники договорів про спільну діяльність, відповідно до яких розмір внеску підприємств, частка держави у статутному фонді яких становить 50 відсотків та більше, господарських товариств, 50 відсотків та більше акцій (часток, паїв) яких перебуває у статутних фондах інших господарських товариств, контрольним пакетом акцій яких володіє держава, а також дочірніх підприємств, представництв та філій таких підприємств і товариств перевищує 50 відсотків загального розміру внесків учасників договорів про спільну діяльність, реалізують видобутий природний газ (за винятком обсягів газу, що використовується видобувними підприємствами відповідно до напрямів, визначених прогнозним річним балансом надходження та розподілу природного газу по Україні, що затверджений Кабінетом Міністрів України) виключно Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України" за ціною, затвердженою Національною комісією регулювання електроенергетики для кожного суб'єкта господарювання, визначеного в цьому абзаці.

Послідовний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що укладення між оператором за договором про спільну діяльність № 410/95 від 14.09.1995 р. - НГВУ «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта» та уповноваженим суб'єктом з формування і розпорядження ресурсами природного газу, що використовується для потреб населення, - НАК «Нафтогаз України» договору, предметом якого є поставка природного газу, видобутого оператором, - було обов'язковим в силу положень закону. Проте, типова форма договору поставки природного газу, умови якого були б обов'язковими для його сторін в силу ст. 184 Господарського кодексу України, була відсутня.

При цьому необхідно зазначити, що оскільки позивач звернувся до відповідача із пропозицією укласти договір, між сторонами спору виникли переддоговірні відносини. Отже, в силу приписів ч. 1 ст. 187 ГК України переддоговірні спори, що виникають при укладанні господарських договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону, можуть бути предметом розгляду суду (постанова Верховного Суду України від 25.09.2012 р. у справі № 3-39гс12).

Приписами ст. 20 ГК України закріплене право кожного суб'єкту господарювання та споживача на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема, шляхом установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.

Верховний Суду України у листі від 01.04.2014 р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» роз'яснив, що у зобов'язаннях по укладенню господарських договорів можливість вимагати укладення договорів у судовому порядку закріплюється законодавчо.

Поряд із цим, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам (аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 01.06.2016 р. по справі № 910/268/16, від 10.05.2016 р. по справі № 920/1837/14).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» обрано належний спосіб захисту його прав та інтересів, а позовна вимога про визнання договору укладеним відповідає способам захисту прав, що передбачені ст. 20 ГК України.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 180 ГК України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Частиною ч. 6 ст. 265 ГК України встановлено, що до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У свою чергу перелік істотних та обов'язкових умов договору купівлі-продажу визначено у главі 54 ЦК України.

Так, за змістом п. 1.1 проекту договору поставки природного газу, наданого позивачем, предметом договору є правовідносини сторін, за якими постачальник (НГВУ «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта») зобов'язується передати покупцю (НАК «Нафтогаз України») протягом 2011 року у власність природний газ власного видобутку для потреб населення, а покупець - приймати та оплачувати газ на умовах цього договору.

Пунктом 2.1 проекту договору встановлено, що обсяг газу, який постачальник передає покупцю протягом 2011 року, становить - до 60 500 000 куб.м.

Ціна газу за 1000 куб.м. відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 23.12.2010 р. № 1949 становить 394,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ - 78,80 грн., разом з ПДВ - 472,80 грн. (п. 4.1 проекту договору).

Розділом 6 спірного проекту договору встановлена відповідальність сторін. Так, у випадку порушення термінів поставки/непоставки місячного обсягу газу постачальник сплачує на користь покупця пеню у розмірі 0,1% вартості недопоставленого протягом місяця обсягу газу, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості (п. 6.2). За порушення строку платежу покупець сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше 1% від суми простроченого платежу (п. 6.3).

Відповідно до п. 10.1 проекту договору строк дії договору в частині поставки газу становить період з 01.01.2011 р. до 31.12.2011 р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного завершення покупцем.

Судо встановлено, що кількість газу до поставки за договором, який позивач просить суд визнати укладеним, була визначена ПАТ НАК «Нафтогаз України» на підставі первинних документів, складених позивачем без їх погодження із ПАТ «Укрнафта». Так, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що правлінням НАК «Нафтогаз України» були прийняті рішення (протокол № 77 від 20.04.2011р., протокол № 255 від 28.12.2011р.) оформити акти відбору природного газу ПАТ «Укрнафта» з ПСГ ДК «Укртрансгаз» та газотранспортної системи України. Згідно з актом № 255-6 від 29.12.11р. приймання-передачі природного газу в газотранспортній системі ДК «Укртрансгаз» Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» прийняла в газотранспортній системі ДК «Укртрансгаз» природний газ, видобутий НГВУ «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта» як оператором за СІД 410/95 у лютому 2011 року для забезпечення потреб населення 7 927 788 куб. м. газу. Згідно з актом № 263 (01) від 29.12.11р. закачування природного газу до ПСГ ДК «Укртрансгаз» Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» закачала до підземних сховищ ДК «Укртрансгаз» природний газ, видобутий НГВУ «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта» як оператором за СІД 410/95 у січні 2011 року в об'ємі 7 730 955 тис. м. куб.. Вказаний обсяг газу був відібраний з підземних сховищ газу ДК «Укртрансгаз» згідно з актом № 104 (03/1) від 29.12.2011р..

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що між НАК «Нафтогаз України» та ДК «Газ України» був підписаний договір № 06/11-181 від 28.01.2011р. про закупівлю газу, у тому числі видобутого на території України як газ власного видобутку. На виконання даного договору НАК «Нафтогаз України» передала, а ДК «Газ України» прийняла у лютому 2011 року відповідно до актів приймання-передачі № 02/11-НГУ-ГВВ/Н-1 від 25.02.11р. газ в об'ємі 45 000, 000тис. м. куб., № 02/11-НГУ-ГВВ/Н-2 від 25.02.11р.газ в об'ємі 305 000, 000 тис. м. куб., № 02/11-НГУ-ГВВ/Н від 25.02.11р. газ в об'ємі 965 571, 880 тис. м. куб., № 02/11-НГУ-ГВВ /Н-5 від 28.02.11р. газ в об'ємі 196 194, 968 тис. м. куб., № 02/11-НГУ-Г-ГВВ/Н-3Ф від 28.02.11р. газ в об'ємі 4 949, 982 тис. м. куб., а на підставі акта № 02/11-НГ-ГВВ від 29.12.11р. газ в обсязі 1 337 281, 025 тис. м. куб., всього в об'ємі 2 853 997, 86 тис. м. куб. На підставі договору № 06/11-181 від 28.01.2011р. в березні 2011 року НАК «Нафтогаз України» передала, а ДК «Газ України» прийняла газ відповідно до актів приймання-передачі № 03/11-НГУ-ГВВ/Н-3Ф від 31.03.11р. в об'ємі 41 169, 016 тис. м. куб., № 03/11-НГУ-ГВВ/Н від 31.03.11р. в об'ємі 5 363, 310 тис. м. куб., № 03/11-НГУ-ГВВ/Н-6 від 31.03.11р. в об'ємі 1 223 151, 477 тис. м. куб., № 03/11-НГУ-ГВВ/Н-5 від 31.03.11р. в об'ємі 195 807, 792 тис. м. куб., а згідно з актом № 03/11-НГУ-ГВВ від 29.12.11р. приймання-передачі природного газу НАК «Нафтогаз України» передала, а ДК «Газ України» прийняла у березні 2011 року газ в обсязі 832 723, 210 тис. м. куб., всього в об'ємі 2 298 214, 81 тис. м. куб. Загальна кількість газу ПАТ «Укрнафта», прийнятого ДК «Газ України» від НАК «Нафтогаз України» для задоволення потреб населення в лютому-березні 2011 року становила 5 152 212, 67 тис. м. куб.. Як зазначив сам позивач та підтверджено наданими доказами - копіями первинних документів, НАК «Нафтогаз України» було передано ДК «Газ України» для реалізації населенню газ, видобутий ПАТ «Укрнафта» по СІД 410/95 у січні 2011 року в розмірі 7 730, 95 тис. куб. м. та у лютому у розмірі 7 927, 78 тис. куб. м., всього 15 658, 74 тис. м. куб.

Таким чином, кількість природного газу, видобутого ПАТ «Укрнафта» у 2011 році за договором про спільну інвестиційну діяльність № 410/95 від 14.09.95р., при поданні позивачем позову була визначена на підставі фактичних даних про кількість газу, переданого НАК «Нафтогаз України» на користь ДК «Газ України» на підставі договору № 06/11-181 від 28.01.2011р. та складених на його виконання актів приймання-передачі.

Поряд із цим, слід зауважити, що у п. 1.1 проекту договору передбачено, що предметом договору є передача газу протягом 2011 року, а не зобов'язання постачальника у будь-який час

передати (без визначення періоду) газ, видобутий у 2011 році в рамках договору про спільну діяльність № 410/95 від 14.09.1995 р., як стверджує позивач.

Тому суд відхиляє доводи ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про те, що протягом лютого та березня 2011 року позивачем був поставлений населенню та спожитий останнім природний газ, в тому числі видобутий НГВУ «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта» у січні-лютому 2011 року в рамках договору про спільну діяльність № 410/95 від 14.09.1995 р., та не приймає до уваги докази, надані позивачем на підтвердження викладених доводів. Зокрема, суд не приймає до уваги як неналежний доказ наданий позивачем акт приймання-передачі природного газу, за яким ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Полтаванафтогаз», як оператор за договором про спільну діяльність № 410/95 від 14.09.1995 р., передало позивачу природний газ, видобутий у січні-лютому 2011 року в обсязі 15 658 743 куб.м. по ціні 394,00 грн. за 1000 куб.м. на суму 6 169 544,74 грн. (без ПДВ), а всього - на суму 7 403 453,69 грн. (з ПДВ), адже вказаний акт, як й інші надані позивачем докази, не свідчить про фактичне виконання саме договору поставки природного газу, спір щодо укладення якого розглядається в межах даної справи, і до того ж не підписаний представником ПАТ «Укрнафта».

Окрім усього, дослідивши наведені положення спірного проекту договору, суд зазначає, що за його умовами на постачальника (ПАТ «Укрнафта») покладений обов'язок здійснити поставку природного газу протягом чітко визначеного строку, а саме - протягом 2011 року. При цьому, за порушення строку виконання вказаного обов'язку встановлена відповідальність постачальника у вигляді сплати неустойки.

Таким чином, у разі задоволення даного позову спірний договір поставки природного газу фактично буде укладений після спливу строку, наданого постачальнику для виконання обов'язку щодо поставки товару, що позбавить його можливості виконати умови договору належним чином та може мати несприятливі економічні наслідки для постачальника у вигляді застосування до нього господарських санкцій, а відтак - порушить його права. Отже, на даний час укладення договору з наведеним предметом є неможливим.

Також з наявного у матеріалах справи протоколу № 255 від 28.12.2011р. засідання правління НАК «Нафтогаз України» вбачається, що на рахунки Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» надійшли кошти за спожитий населенням у лютому-квітні 2011 року природний газ від ДК «Газ України» згідно з алгоритмом, затвердженим постановою НКРЕ від 25.12.08№ 1529. Проте, доказів того, що НАК «Нафтогаз України» отримані від ДК «Газ України» грошові кошти за газ перерахував ПАТ «Укрнафта» на підтвердження виникнення фактичних правовідносин за договором поставки, який він просить визнати укладеним, позивачем не надано.

Щодо іншої істотної умови договору купівлі-продажу - ціни суд зазначає наступне.

Умовами спірного проекту договору передбачено, що ціна продажу природного газу визначається постановою НКРЕ № 1949 від 23.12.2010 р. «Про встановлення ціни на товарний природний газ, видобутий відповідно до договору Спільної інвестиційної діяльності від 14.09.95 № 410/95», пунктом 1 якої установлено ціну на товарний природний газ, видобутий відповідно до договору Спільної інвестиційної діяльності від 14.09.95 № 410/95 між ВАТ «Укрнафта» (Україна) і Компанією «Карпатські Петролеум Корпорейшн» (США), у розмірі 394,00 грн. за 1000 куб.м. (без урахування ПДВ).

Водночас, вказана постанова НКРЕ № 1949 від 23.12.2010 р. була визнана протиправною та скасована з дати її прийняття постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2014 р. у справі № 2а-15313/12/2670, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2014 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.05.2015 р. і набрала законної сили.

Крім того, зазначена постанова НКРЕ № 1949 від 23.12.2010 р. була визнана такою, що втратили чинність на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 878 від 02.06.2016 р. «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Національної комісії регулювання електроенергетики, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

Зважаючи на скасування протиправного нормативно-правового акту, на підставі якого умовами спірного проекту договору була визначена ціна продажу природного газу, суд відхиляє доводи позивача про те, що ціна на природний газ була встановлена на законодавчому рівні, натомість, зазначена обставина вказує на відсутність погодження такої істотної умови договору, як ціна. У свою чергу, судом встановлено, що сторони не погодили ціну продажу природного газу на власний розсуд.

Також суд зазначає, що умови п. 10.1 спірного проекту договору щодо строку дії договору, з огляду на тривалий розгляд справи в суді, не узгоджуються з приписами ч. 7 ст. 180 ГК України, відповідно до яких строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про те, що сторонами не було погоджено всіх істотних умов договору у редакції, запропонованій позивачем.

Згідно з ч. 2 ст. 187 ГК України день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

З позовних вимог вбачається, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» просить суд визнати спірний договір поставки природного газу укладеним з 01.01.2011 р.

Приписами ч. 3 ст. 631 ЦК України сторонам договору надано право встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Разом з тим, суд зазначає, що за змістом вказаної норми застосування умов договору на період до його укладення можливе лише у випадку, коли між сторонами вже існували правовідносини до моменту укладення договору.

Сторони даного спору не надали суду доказів на підтвердження поставки природного газу та його оплати, тобто не довели існування між ними відповідних правовідносин. А отже, застосування умов спірного договору на період до його укладення є неможливим.

Окрім усього, суд звертає увагу на те, що Закон України «Про засади функціонування ринку природного газу» та постанова КМУ № 1729 від 27.12.2001 р. «Про забезпечення споживачів природним газом», якими закріплювалась обов'язковість укладення спірного договору, та які були визначені ПАТ «НАК «Нафтогаз України» як правова підстава даного позову, на момент розгляду та вирішення даного спору втратили свою чинність.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, як роз'яснив Верховний Суд України у Висновках, викладених у постановах, прийнятих за результатами розгляду справ із підстав, передбачених п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за II півріччя 2016 р., складених 01.01.2017 р., до правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми. До правовідносин, які виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який втратив чинність, але права й обов'язки зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства.

Проте, як встановлено судом, у 2011 році відповідні правовідносини між сторонами не виникли, оскільки спірний договір поставки природного газу укладений не був. Тому застосування вказаних нормативно-правових актів, що передбачали обов'язковість укладення спірного договору, до правовідносин, які не виникли протягом строку чинності цих нормативно-правових актів, а виникатимуть після нього - неможливе.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання укладеним договору, на визначених в проекті позивача умовах, задоволенню не підлягають.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, викладеної у запереченнях, поданих до суду 16.05.2017 р., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Судом встановлено, що підстави для визнання укладеним з 01.01.2011 р. договору поставки природного газу між НГВУ «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» - відсутні, тому суд відмовляє в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості та не застосовує положення законодавства щодо позовної давності.

Згідно статті 49 ГПК України судові витрати по сплаті державного мита та інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32 - 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», Прокуратури міста Києва про визнання договору укладеним.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 14 вересня 2017 року.

Повний текст рішення підписаний 20 вересня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Головуючий суддя Головіна К.І.

Судді Спичак О.М.

Лиськов М.О.