РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

05 вересня 2017 року Справа № 903/1010/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Маціщук А.В.

судді Гулова А.Г. ,

судді Петухов М.Г.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Державного агентства резерву України

на рішення Господарського суду Волинської області від 11.05.2017 р.

у справі № 903/1010/16

за позовом Державного агенства резерву України

до Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2"

про зобов'язання провести освіження зерна державного резерву та стягнення 7287181,60 грн.

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення Господарського суду Волинської області 11.05.2017 р. у справі № 903/1010/16 відмовлено у задоволенні позову Державного агентства резерву України до Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів № 2" про зобов`язання провести освіження зерна державного резерву та стягнення 7287181,60 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач ОСОБА_1 агентство резерву України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області 11.05.2017 р. у справі № 903/1010/16 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що судом не взято до уваги надані ОСОБА_1 агентством резерву України приймальні акти форми № Р-16, які засвідчують факт закладення матеріальних цінностей на відповідальне зберігання Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів № 2".

Вважає, що судом не враховано умови п.2.6 договору відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву, за умовами якого зберігач зобов'язаний проводити освіження (поновлення) та заміну цінностей на продукцію аналогічного асортименту і якості самостійно без залучення додаткових коштів з поданням Держрезерву акта форми Р-17 протягом 3-ох днів після здійснення операції.

Відповідно до п.4 ст.11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" підприємства, установи, організації всіх форм власності, яким встановленні мобілізаційні та інші спеціальні завдання, зобов'язані забезпечити розміщення, зберігання, своєчасне освіження, заміну, а також відпуск матеріальних цінностей державного резерву згідно з зазначеними завданнями власними силами.

Посилаючись на абз. 2 п. 7, аб. 3 п. 12 Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1997 р. № 1129 зазначає, що закладення до державного резерву матеріальних цінностей, які знаходяться на зберіганні у відповідальних зберігачів в порядку освіження, заміни провадиться зберігачами із дотриманням вимог Держрезерву щодо якості матеріальних цінностей. Освіження матеріальних цінностей державного резерву, що знаходяться у відповідальних зберігачів, а також заміна їх продукцією аналогічного асортименту та якості здійснюються ними самостійно без залучення додаткових бюджетних коштів.

Скаржник зазначає, що відповідно до п. 5.3. Інструкції про оформлення операцій з матеріальними цінностями державного матеріального резерву, затвердженої наказом Мінекономрозвитку України від 24.09.2012 № 1042, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 16.11.2012 р. № 1925/22237, освіження (поновлення) матеріальних цінностей оформлюється актом про освіження товарів (матеріалів) державного резерву (без розриву у часі) за формою № Р-17.

Посилаючись на ч. 12 ст. 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв" скаржник зазначає, що у разі порушення правил і умов зберігання, несвоєчасного освіження та заміни матеріальних цінностей державного резерву, а також зберігання матеріальних цінностей, що не відповідають затвердженій номенклатурі, діючим стандартам і технічним умовам, несвоєчасного подання встановленої звітності підприємства, установи і організації - відповідальні зберігачі сплачують штраф у розмірі 20 % вартості матеріальних цінностей, щодо яких допущено порушення.

Скаржник просить врахувати наведені обставини і скасувати рішення Господарського суду Волинської області 11.05.2017 р. у даній справі та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на ч. 1 ст. 12 Закону України «Про державний матеріальний резерв» пояснює, що державний резерв матеріальних цінностей є недоторканним і може використовуватися лише за рішенням Кабінету Міністрів України. Дана норма також кореспондуються із п. 2.5 договору відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву № юр-2зб/3 56-2009 від 08.01.2009 р., де визначено, що зберігач зобовязаний проводити відпуск цінностей тільки за нарядами Комітету.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 агентством резерву України не надано розпоряджень про зобов'язання Державного підприємства Луцький комбінат хлібопродуктів № 2 провести освіження переданого на зберігання зерна, тому обовязок освіження зерна у Державного підприємства Луцький комбінат хлібопродуктів № 2 не виник.

Вважає необґрунтованими посилання скаржника на положення абзацу 2 пункту 4 статті 12 Закону та абзацу 3 пункту 12 Порядку щодо обовязку відповідача проводити освіження самостійно, оскільки дані норми передбачають лише використання власних коштів для заміни матеріальних цінностей, проте така заміна можлива лише за наявності відповідного рішення уповноваженого органу, яким є ОСОБА_1 агентство резерву України.

Також вважає, що договори на закладення зерна на зберігання та приймальні акти форми №Р-16 долучені скаржником до матеріалів справи в підтвердження факту закладення на зберігання зерна не підтверджують факт закладення такого зерна за договором № юр-2зб/356-2009 від 08.01.2009 р.

Просить рішення Господарського суду Волинської області 11.05.2017 р. у справі № 903/1010/16 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Сторони не забезпечив участь представників у судовому засіданні.

Ліквідатор Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів № 2" подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення /а.с. 247-248 у т.2/та письмовими заявами і поясненнями сторін, явка представників в судове засідання обовязковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість завершення розгляду апеляційної скарги без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги чи позицією іншої сторони і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено таке.

08.01.2009 р. ОСОБА_1 комітетом України з державного матеріального резерву/комітет та державним підприємством "Луцький комбінат хлібопродуктів № 2"/зберігач укладений договір відповідального зберігання цінностей державного резерву № юр-2зб/356-2009 /а.с. 11-13 у т.1/, за умовами якого зберігання матеріальних цінностей державного резерву здійснюється у зерносховищах зберігача (п.1.1).

Відповідно до п. 1.2. комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно із специфікацією у кількості та за вартістю згідно з актом форми Р-16.

Відповідно до п.2.5 передбачено обов`язок зберігача проводити відпуск цінностей тільки за нарядами комітету.

Згідно з п.2.6 зберігач зобов`язаний проводити освіження (поновлення) та заміну цінностей на продукцію аналогічного асортименту і якості самостійно без залучення додаткових коштів з поданням комітетові акта форми Р-17 протягом 3-ох днів після здійснення операції.

У відповідності до п.3.2 договору комітет зобов`язаний контролювати додержання умов зберігання цінностей, їх наявність та якісний стан.

Відповідно до розділу 6 договору за невиконання чи неналежне виконання своїх зобовязань за договором комітет і зберігач несуть відповідальність згідно із законодавством, зокрема - згідно із Законом України «Про державний матеріальний резерв», іншими актами законодавства.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання цінностей (п.7.3).

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Відповідно до Указу Президента України від 09.12.2010 р. №1085/2010 "Про організацію системи центральних органів виконавчої влади" ОСОБА_1 комітет України з державного матеріального резерву реорганізовано в ОСОБА_1 агентство резерву України.

Отже, ОСОБА_1 агентство резерву України є правонаступником Державного комітету України з державного матеріального резерву та має функції щодо організації відповідального зберігання матеріальних цінностей, в т.ч. мобілізаційного резерву відповідно до встановлених мобілізаційних та інших спеціальних завдань, а також функції щодо контролю за виконанням підприємствами - відповідальними зберігачами зобовязань по зберіганню, освіженню матеріальних цінностей державного резерву, за дотриманням порядку їх відпуску, своєчасного повернення позичених матеріальних цінностей, а також за відповідністю даних цінностей затвердженій номенклатурі.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про державний матеріальний резерв" державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.2 Закону визначено, що відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву є зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву;

- освіження запасів державного резерву це відпуск матеріальних цінностей з державного резерву у зв'язку із закінченням встановленого терміну зберігання матеріальних цінностей, тари, упаковки, а також внаслідок виникнення обставин, які можуть призвести до псування або погіршення якості продукції до закінчення терміну її зберігання, за умови одночасної або наступної поставки і закладення до державного резерву тієї ж кількості аналогічних матеріальних цінностей в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Статтею 11 Закону визначено, що запаси матеріальних цінностей державного резерву розміщуються на підприємствах, в установах і організаціях, спеціально призначених для зберігання матеріальних цінностей державного резерву. Частина запасів матеріальних цінностей державного резерву може зберігатися на промислових, транспортних, сільськогосподарських, постачальницько-збутових та інших підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності на договірних умовах. Підприємства, установи і організації всіх форм власності, яким встановлені мобілізаційні та інші спеціальні завдання, зобов'язані забезпечити розміщення, зберігання, своєчасне освіження, заміну, а також відпуск матеріальних цінностей із державного резерву згідно з зазначеними завданнями власними силами.

Згідно з п. 4 Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1997 р. № 1129, розміщення запасів матеріальних цінностей державного резерву здійснюється Держрезервом на підприємствах, в установах і організаціях системи державного резерву, а також на інших підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності на договірних умовах.

Відповідно до п.10 вказаного Порядку матеріальні цінності вважаються закладеними до державного резерву після підписання акта про їх приймання, розміщення на місці постійного зберігання та оформлення відповідних бухгалтерських документів складського обліку.

В п.12 Порядку визначено, що освіження матеріальних цінностей державного резерву, що знаходяться у відповідальних зберігачів, а також заміна їх продукцією аналогічного асортименту та якості здійснюються ними самостійно без залучення додаткових бюджетних коштів.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 24.09.2012 р. № 1042, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.11.2012 р. за № 1925/22237, затверджено Інструкцію про оформлення операцій з матеріальними цінностями державного матеріального резерву (надалі Інструкція).

Згідно з п.п.1.1., 1.2. Інструкції визначено процедуру оформлення документів для проведення операцій із закладення, переміщення, освіження (поновлення) та відпуску матеріальних цінностей з державного матеріального резерву (далі - державний резерв) та їх відображення в обліку Державного агентства резерву України (далі - Держрезерв).

Оформлення операцій закладення матеріальних цінностей до державного резерву здійснюється на підставі таких документів: акта Кабінету Міністрів України; протоколу оцінки пропозицій конкурсних торгів (цінових пропозицій); договору про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти; договору відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву; приймального акта за формами: № Р-11 і № Р-13 - у разі закладення матеріальних цінностей організаціями, що належать до сфери управління Держрезерву (готується організацією, що належить до сфери управління Держрезерву); № Р-16 - у разі закладення матеріальних цінностей підприємствами - відповідальними зберігачами або підприємствами, що належать до сфери управління Держрезерву (готується підприємством - відповідальним зберігачем або підприємством, що належить до сфери управління Держрезерву, самостійно); документів, що засвідчують якість матеріальних цінностей (оригінал або завірена в установленому порядку копія паспорта (сертифіката) якості виробника, декларація виробника, сертифікат відповідності, висновок санітарно-епідеміологічної експертизи, ветеринарне свідоцтво); акта виконання договору про закупівлю матеріальних цінностей до державного резерву (далі - акт), який складається у довільній формі; рахунку або рахунку-фактури на оплату поставлених матеріальних цінностей та податкової накладної, які надаються постачальником матеріальних цінностей до Держрезерву.

Документи, передбачені підпунктами 1.2.2 - 1.2.4 і 1.2.7 цього пункту, готуються Держрезервом.

Згідно з п.п.1.3., 1.4. Інструкції підприємство - відповідальний зберігач або підприємство, установа, організація, які належать до сфери управління Держрезерву, не пізніше наступного робочого дня після оформлення приймального акта надсилає його із супровідним листом постачальнику матеріальних цінностей. Постачальник надає приймальний акт до Українського державного науково-дослідного інституту нанобіотехнологій та ресурсозбереження (далі - УкрНДІНанобіотехнологій) для проведення організації робіт з контролю за якісними показниками матеріальних цінностей.

Після проведення УкрНДІНанобіотехнологій зазначених робіт приймальні акти підписуються керівником цього інституту, скріплюються печаткою та надаються до Держрезерву.

Постачальник матеріальних цінностей не пізніше наступного робочого дня після оформлення приймального акта підприємством, установою чи організацією надсилає до Держрезерву разом із супровідним листом рахунок або рахунок-фактуру.

Згідно зі статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст.33-34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши суду належні та допустимі докази; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем/скаржником на підтвердження доводів про закладення на підставі договору від 08.01.2009 р. № юр-2зб/356-2009 до державного матеріального резерву зерна на зберігання Державному підприємству «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» надані суду копії приймальних актів форми № Р-16: № 027885 від 10.08.2016 р. (зберігальне зобовязання № 10), № 027880 від 30.09.2016 р. (зберігальне зобовязання № 11), від 31.10.2016 р. (зберігальне зобовязання № 12) /а.с.21-23 у т.1/.

Проте, зміст цих актів свідчить про переміщення зерна (3,500 т пшениці 4 класу 2007 року, 404,800 т пшениці 4 класу 2007 року, 271,350 т пшениці 4 класу 2007 року, ДСТУ 3768, 2004 р.) з Державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» на ОСОБА_1 підприємство «Чортківське КХП» Державного агентства матеріального резерву України, а не про закладення зерна ОСОБА_1 агентством резерву України на зберігання ОСОБА_1 підприємством «Луцький комбінат хлібопродуктів №2». Тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що дані акти не є належними доказами на підтвердження факту закладення зерна до державного резерву на ОСОБА_1 підприємство «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» за договором № юр-2зб/356-2009 від 08.01.2009 р.

Також позивач надав суду копії приймальних актів форми № Р-16 № 034204 від 15.10.2009 р. (зберігальне зобовязання № 3), № 034518 від 07.03.2007 р. (зберігальне зобовязання № 2), № 034520 від 15.08.2007 р. (зберігальне зобовязання № 5), № 024004 від 25.09.2007 р. (зберігальне зобовязання № 10), № 034521 від 04.09.2007 р. (зберігальне зобовязання № 9), № 034531 від 07.11.2007 р. (зберігальне зобовязання № 11), № 034003 від 27.08.2007 р. (зберігальне зобовязання № 8), № 034523 від 25.07.2007 р. (зберігальне зобовязання № 3) /а.с.169-176 у т.1/.

Колегією суддів встановлено, що у перелічених приймальних актах підставою закладення зерна до державного резерву зазначені інші договори, а саме: № 68/юр.-2009 від 14.07.2009 р., № НОМЕР_1 від 15.10.2009 р., № юр.-2/900з-2007 від 06.03.2007 р., №юр.-2/978з-2007 від 15.08.2007 р., №юр.2/1092з-2007 від 25.09.2007 р., №юр.-2/1026з-2007 від 04.09.2007 р., №юр 2/1213з-2007 від 07.11.2007 р., №юр 2/1006з-2007 від 27.08.2007 р., №юр 2/940з-2007 від 25.07.2007 р. /а.с. 14-28 у т.2/, тоді як підставою відповідальності у даній справі позивач визначає невиконання зобовязань за договором №юр-2зб/356-2009 від 08.01.2009 р.

Тому дані акти не можна вважати належними доказами на підтвердження факту закладення до державного резерву на ОСОБА_1 підприємство «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» зерна, зазначеного у позовній заяві.

Умовами п.1.2. договору передбачено також передача-приймання цінностей зберігачеві на підставі специфікації, де мають бути зазначені кількість та інші характеристики зерна. Підписана сторонами специфікація, яка б свідчила про виконання конкретного договору, суду не надана.

Отже, в порядку ст.ст.33-34 ГПК України суду не надані ні приймальні акти, які б містили посилання на договір зберігання №юр-2зб/356-2009 від 08.01.2009 р., ні інші документи, оформлення яких передбачено при закладенні на відповідальне зберігання відповідно до умов договору та п.1.2. Інструкції про оформлення операцій з матеріальними цінностями державного матеріального резерву.

Відповідно до п.2.1 Інструкції про оформлення операцій з матеріальними цінностями державного матеріального резерву, оформлення відпуску матеріальних цінностей з державного резерву в порядку освіження (поновлення), заміни та в порядку розбронювання здійснюється на підставі таких документів, зокрема, розпорядження (наряду) Держрезерву на відпуск матеріальних цінностей.

Відповідно до п.2.2 Інструкції про оформлення операцій з матеріальними цінностями державного матеріального резерву, відпуск матеріальних цінностей з державного резерву, здійснюється після надходження коштів на рахунок Держрезерву, відкритий у ОСОБА_1 казначейській службі України, на підставі розпорядження (наряду). Розпорядження (наряд) оформлюється Держрезервом (п.2.4 Інструкції).

Вказане положення відображено в п.2.5 договору відповідального зберігання, де передбачено, що відпуск цінностей здійснюється за нарядами Державного комітету України з державного матеріального резерву.

У відповідності до п.5.1 Інструкції про оформлення операцій з матеріальними цінностями державного матеріального резерву, освіження (поновлення) матеріальних цінностей державного резерву, а також заміна їх на продукцію аналогічного асортименту та якості проводяться самостійно підприємствами - відповідальними зберігачами матеріальних цінностей державного резерву без залучення додаткових коштів.

Освіження (поновлення) матеріальних цінностей оформлюється актом про освіження товарів (матеріалів) державного резерву (без розриву в часі) за формою № Р-17 згідно з додатком 5 до цієї Інструкції для матеріальних цінностей державного резерву та формою 1мр (для службового користування) для матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (п.5.3 інструкції).

У відповідності до п.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про державний матеріальний резерв» № 11 від 17.10.2012 р. розяснено, що згідно зі статтею 12 Закону державний резерв матеріальних цінностей є недоторканним і може використовуватися лише за рішенням Кабінету Міністрів України. У зв'язку з цим господарським судам слід з'ясовувати наявність документів, необхідних для відпуску матеріальних цінностей державного резерву, якими можуть бути відповідне розпорядження Кабінету Міністрів України, довіреність на їх отримання та документ, що підтверджує особу отримувача матеріальних цінностей, тощо. При цьому необхідно враховувати, що відпуск з державного резерву матеріальних цінностей, що піддягають освіженню, здійснюється також за рішенням центрального органу виконавчої влади, яким є Держрезерв України, а тому і в даному випадку слід встановлювати наявність рішення цього органу щодо проведення відповідної операції.

Такі розяснення ґрунтуються на вищенаведених нормах законодавства, зокрема, нормах ст.2 Закону України "Про державний матеріальний резерв" та п.2.1 Інструкції про оформлення операцій з матеріальними цінностями державного матеріального резерву.

При цьому посилання позивача на норми пункту 4 (абз.2) статті 12 Закону України «Про державний матеріальний резерв» та абзацу 3 пункту 12 Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву щодо обов`язку Державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» проводити освіження самостійно є необґрунтованими, оскільки наведені норми передбачають використання власних коштів для заміни матеріальних цінностей, однак така заміна можлива лише на підставі відповідного рішення Державного агентства резерву України.

За відсутності розпорядження (наряду) Держрезерву відсутні підстави для висновку про порушення ОСОБА_1 підприємством «Луцький комбінат хлібопродуктів № 2» в частині не здійснення освіження матеріальних цінностей.

Акт контрольно-ревізійного управління Державного агентства резерву України /а.с.25-31 у т.1/ за відсутності первинних документів, не є підставою для висновків про зобовязання з урахуванням норм ст.34 ГПК України.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що наданими суду доказами не підтверджено обовязок відповідача виконати освіження конкретного зерна (зазначеного у позовній заяві), тому відсутні підстави для задоволення позову. Позовна вимога про застосування відповідальності у вигляді штрафних санкцій за несвоєчасне освіження матеріальних цінностей не підлягає задоволенню як похідна, оскільки не встановлено порушення такого зобовязання.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Волинської області 11.05.2017 р. у справі № 903/1010/16 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і немає підстав для його скасування чи зміни за ст.104 ГПК України. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з ч.1 ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача Державного агентства резерву України залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Волинської області від 11.05.2017 р. у справі № 903/1010/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 903/1010/16 повернути Господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Петухов М.Г.