КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2017 р. Справа№ 910/9627/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Михальської Ю.Б.

Яковлєва М.Л.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 18.09.2017

розглядаючи апеляційну скаргу Приватного підприємства "Мєга-Вуд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 (повне рішення складено 10.07.2017)

у справі №910/9627/17 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метрудтранс"

до Приватного підприємства "Мєга-Вуд"

про стягнення 236 154,93 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/9627/17 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного підприємства "Мєга-Вуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метрудтранс" 236 154,93 грн. основного боргу та 3 542,33 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Приватне підприємство "Мєга-Вуд" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 та прийняти нове рішення суду, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В своїх доводах апелянт посилається на те, що рішення місцевого господарського суду прийнято з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.08.2017 у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Михальська Ю.Б., Тищенко О.В. прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №910/9627/17 у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.08.2017, у зв'язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у відпустці, для розгляду справи №910/9627/17 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Михальська Ю.Б., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2017 у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Михальська Ю.Б., Яковлєв М.Л. прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу.

Представником позивача на підставі ст. 96 ГПК України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому ТОВ "МЕТРУДТРАНС" просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі № 910/9627/17 - без змін.

30.08.2017, через канцелярію суду, представником позивача подано додаткові пояснення, які долучено судом до матеріалів справи.

18.09.2017, в судовому засіданні, представником позивача додано заяву, в якій ТОВ «Метрудтранс» просить долучити до матеріалів справи копію договору на ТЕО № МРТ-605 про організацію перевезень вантажів від 25.09.2014 з додатками № 1 та №2 (на 11 аркушах), яку також долучено судом до матеріалів справи.

Представники позивача приймали участь у судових засіданнях, в яких надавали свої пояснення, заперечували проти доводів, що викладені в апеляційній скарзі та просили апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін. В судовому засіданні від 18.09.2017, представник позивача надав судовій колегії для огляду та дослідження оригінал договору на ТЕО №МРТ-605 про організацію перевезень вантажів від 25.09.2014 з додатками № 1 та №2, на якому містять печатки та підписи обох сторін.

Представники відповідача участь в судових засіданнях не приймали, надіславши клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. Крім того, про день та час розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про вручення поштових відправлень, які знаходяться в матеріалах справи. За таких обставин та враховуючи заявлене клопотання колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідача.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Метрудтранс" (далі - виконавець, позивач) та Приватним підприємством "Мєга-Вуд" (далі - клієнт, відповідач) було укладено договір на ТЕО № МРТ-605 про організацію перевезень вантажів (далі - договір), відповідно до умов якого виконавець зобов'язується за плату і за рахунок клієнта виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішньодержавних та експортно-імпортних перевезень вантажів.

Згідно з п. 2.2.5 договору клієнт зобов'язується здійснювати попередню оплату за послуги пов'язані з організацією перевезення вантажів, що замовлені клієнтом, шляхом перерахування коштів у сумах, що відповідають обсягу замовлених послуг (з урахуванням режиму роботи банківських установ, але не менше ніж середньодобове нарахування протягом трьох діб, що склалося за попередні періоди) за реквізитами вказаними у п. 12.1 даного договору та забезпечувати своєчасне надходження коштів на зазначений рахунок виконавця.

Пунктом 2.2.7 договору передбачено, що клієнт зобов'язується проводити оплату за надані послуги, пов'язані з організацією перевезень вантажів, та інші додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, які замовлені клієнтом, відповідно до розділу 3 договору.

Відповідно до п. 2.2.19 договору у терміни, встановлені розділом 3 договору, клієнт зобов'язаний підписувати акти звірки розрахунків, акти виконаних робіт та надання послуг, пов'язаних з організацією перевезень вантажів, які сформовані та надані виконавцем.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість наданих послуг з перевезення, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 236154,93 грн.

Так, у червні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Метрудтранс" звернулось до Господарського міського суду з позовом до Приватного підприємства "Мєга-Вуд"про стягнення 236.154,93 грн. боргу, який виник внаслідок неналежного виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору на ТЕО № МРТ-605 про організацію перевезень вантажів від 25.09.2014.

При прийняті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Приватне підприємство "Мєга-Вуд" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 та прийняти нове рішення суду, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Пунктом 4 частиною 1 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Як визначено ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Так, договір, укладений між Товариства з обмеженою відповідальністю "Метрудтранс" та Приватного підприємства "Мєга-Вуд" за своєю правовою природою відноситься до договорів перевезення.

Проте, як вбачається з апеляційної скарги, представник відповідача, зазначає, що договір на ТЕО № МРТ-605 від 25.09.2014 про організацію перевезень вантажів не підписаний з боку Приватного підприємства "Мєга-Вуд", а тому є доказом відсутності укладеного договору. Колегія суддів не погоджується з таким твердження апелянта, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору ( ч. 3).

Статтею 9 Закону Україну «Про транспортно-експедиторську діяльність» передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Істотними умовами договору транспортного експедирування є: відомості про сторони договору: вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов'язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Так, з додатків до договору № 1-№4, додаткової угоди № 3 до договору від 13.04.2016, протоколу погодження договірної ціни між виконавцем і клієнтом №2 до договору від 31.08.2016, протоколу погодження договірної ціни між виконавцем і клієнтом №3 до договору від 01.04.2017 (том 1, арк.. справи 16-26) вбачається, що по істотних умовах вищевказаного договору сторонами досягнуто згоди, про що свідчать підписи та печатки на зазначених документів від обох сторін.

Крім того, судом першої інстанції досліджено банківські виписки за березень та квітень 2017 року, згідно з яких відповідачем було здійснено часткову оплату наданих позивачем послуг, що свідчить про те, що упродовж тривалого часу відповідач вчиняв дії, спрямовані на виконання договору на ТЕО №МРТ-605 від 25.09.2014.

Згідно з ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Так, представником позивача було надано судовій колегії для огляду та дослідження оригінал договору на ТЕО №МРТ-605 про організацію перевезень вантажів від 25.09.2014 з додатками № 1 та №2, на якому містяться печатки та підписи обох сторін. Копія вказаного договору долучено до матеріалів справи.

На підставі викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що договір на ТЕО № МРТ-605 від 25.09.2014 про організацію перевезень вантажів є укладеним.

Посилання апелянта на те, що нібито договір № МРТ-605 від 25.09.2014 про організацію перевезень вантажів та договір на ТЕО № МРТ-605 від 25.09.2014 про організацію перевезень вантажів є різними договорами, не відповідає дійсності, оскільки абревіатура «ТЕО» означає транспортно-експедиторське обслуговування та не входить в склад номеру договору, отже мова йде про один і той же договір.

Частиною 1 статті 916 Цивільного кодексу України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що загальна ціна договору складається із суми наданих послуг, пов'язаних з організацією перевезень вантажів, вартість яких визначається в протоколі погодження договірної ціни, який є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 3.8 договору акти виконаних робіт оформлюються сторонами щомісяця, не пізніше останнього дня звітного місяця. По закінченні кожного місяця не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним, виконавець надає клієнту витяг з особового рахунку і податкову накладну, рахунки, документи, що підтверджують надання послуг, акти виконаних робіт та інші розрахунково-фінансові документи відповідного до цього договору.

Як вже зазначалось вище, відповідно до п. 2.2.19 договору у терміни, встановлені розділом 3 договору, клієнт зобов'язаний підписувати акти звірки розрахунків, акти виконаних робіт та надання послуг, пов'язаних з організацією перевезень вантажів, які сформовані та надані виконавцем.

Клієнт протягом 5 робочих днів з дня отримання акту виконаних робіт та надання послуг зобов'язаний надіслати виконавцю підписаний акт, вказавши дату підписання або мотивовану відмову від підписання.

У разі не підписання в установлений цим пунктом даного договору термін акту виконання робіт (надання послуг) та ненадання мотивованої відмови від підписання, акт виконаних робіт та надання послуг вважається підписаним та акцептованим.

Як вбачається з матеріалів справи, акт надання послуг № 277 від 31.03.2017 на суму 331.428,99 грн., додаток до акту виконаних робіт з 01.03.2017 по 31.03.2017; акт звірки взаєморозрахунків за березень 2017 року та акт надання послуг № 380 від 30.04.2017 на суму 117.732,26 грн., додаток до акту виконаних робіт з 01.04.2017 по 30.04.2017; акт звірки взаєморозрахунків за квітень 2017 року не підписано з боку відповідача.

Місцевим господарським судом встановлено, що зазначені вище акти за березень 2017 року позивач надіслав відповідачу 18.04.2017, в свою чергу, акти за квітень 2017 року позивач надіслав відповідачу 12.05.2017. Вказане підтверджується описами вкладення у цінний лист від 18.04.2017 та від 12.05.2017 та поштовими квитанціями № 8390 та № 8359 від 18.04.2017 та № 1396 та № 1397 від 12.05.2017.

Проте, відповідач не направив підписаний акт або мотивовану відмову від підписання. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в силу умов п. 2.2.19 договору послуги за березень, квітень 2017 року за договором вважаються наданими та прийнятими відповідачем без зауважень.

Як вже зазначалось вище, згідно з п. 2.2.5 договору клієнт зобов'язаний здійснювати попередню оплату за послуги. пов'язані з організацією перевезення вантажів, що замовлені клієнтом, шляхом перерахування коштів у сумах, що відповідають обсягу замовлених послуг (з урахуванням роботи банківських установ, але не менше ніж середньодобове нарахування протягом 3 діб, що склалося за попередні періоди) за реквізитами вказаними в п. 12.1 даного договору та забезпечувати своєчасне надходження коштів н зазначений рахунок виконавця.

Відповідно до п. 3.2 договору оплата послуг відповідно до договору здійснюється сторонами у національній валюті України, на умовах попередньої оплати.

Статтею 909 Цивільного кодексу України зазначено, що обов'язковою підставою для здійснення відправником свого обов'язку щодо оплати послуг перевезення є надання цих послуг.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що послуги перевезення вантажу були надані відповідачу, а отже у останнього виник обов'язок по їх сплаті.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань за договором вартість наданих послуг перевезення повністю не виконав, в зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, яка складає 236154,93 грн.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

На підставі викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягнення в загальному розмірі 236154,93 грн., оскільки позивачем надано належні докази надання послуг.

Щодо посилання апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, судом відмовлено в клопотанні про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було направлено відповідачу ухвалу про порушення провадження у справі від 16.06.2017 - 20 червня 2017 року, на дві адреси : проспект Визволителів, будинок 5, місто Київ, 02660 та вулиця Козацька, будинок 120/4, місто Київ, 03680. Вказані ухвали, представником відповідача отримано 21.06.20.17 та 22.06.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (том 1, аркуш справи 2-3).

У клопотанні про відкладення розгляду справи від 05.07.2017, заявник зазначає, що не зможе забезпечити явку уповноваженого представника. Проте, причини неявки, відповідач не зазначає. Крім того, не надав належних та допустимих доказів у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджують факт відсутності у відповідача, як юридичної особи, можливості направити представника у судове засідання. Доказів того, що керівництво відповідача, яке в силу ст. 28 Господарського процесуального кодексу України може бути представником юридичної особи, не в змозі прийняти участь в судовому засіданні не подано.

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Отже, враховуючи те, що обставини, за яких не можливо вирішити спір в даному судовому засіданні відсутні, а також те, що в матеріалах справи наявних документів достатньо для вирішення справи по суті, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про розгляд справи без участі представника відповідача.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/9627/17 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на те, що доводи позивача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/9627/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Мєга-Вуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/9627/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/9627/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/9627/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Ю.Б. Михальська

М.Л. Яковлєв