РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року Справа № 924/372/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, свідоцтво № 879, від 06.09.2016 року.

відповідача: представник не з'явився

третьої особи: представник не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю "Адамс" на рішення господарського суду Хмельницької області від 25.07.17р. у справі № 924/372/17 (суддя Субботіна Л.О.)

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "ВЕЛТС", м. Львів

до відповідача ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю "АДАМС"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Інтер. Оіл." м.Харків

про витребування майна зі зберігання

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Велтс" (надалі - позивач) звернулось в господарський суд Хмельницької області з позовною заявою (т.1, а.с.3-4) до ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю "Адамс" (надалі відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Інтер. Оіл.", про витребування у відповідача зі зберігання соку яблучного концентрованого неосвітленого 65 Вх. в кількості 310 365 кг.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 25.07.2017 року (т.2, а.с. 11-15) позов задоволено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції з посиланням на ч.1 ст. 936, ст.953, ст. 610 ЦК України вказав, що відповідачем не доведено факту передачі позивачу соку яблучного концентрованого неосвітленого 65 Вх в кількості 310 365 кг, що є предметом спору, відповідно до умов пункту 3.13 договору.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою (т.2, а.с.24-26) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Хмельницької області від 25.07.2017 року у даній справі скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що вищевказане судове рішення є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема прийняте з неповним з'ясуванням судом обставин справи та із неправильною правовою кваліфікацією відносин, що склалися між сторонами, а тому підлягає скасуванню.

Скаржник, зокрема, зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні спору допустився неправильної правової кваліфікації відносин сторін, застосувавши положення статей 936,938,949,953 Цивільного и кодексу України. При цьому посилається на ту обставину, що за спірним договором (п.3.12) на відповідача покладено лише обов'язок забезпечення цілодобового безперешкодного доступу транспорту та персоналу замовника на територію для приймання готової продукції, в той час як за договором зберігання передбачається передача на зберігання товару та повернення його на першу вимогу, що у даному випадку не відбулося.

Крім того, апелянт вказує, що судом не досліджено належним чином докази, що підтверджують оплату позивачем виконаних робіт. Так, суд першої інстанції втрутився у договірні відносини між сторонами та зобов'язав ТОВ «Адамс» вчинити дії з передачі готової продукції, не переконавшись у виконані позивачем своїх договірних зобов'язань та наявність підстав для передачі такої продукції. Крім того, не надано доказів невиконання відповідачем обов'язків, передбачених у договорі, в частині допуску транспорту замовника для відвантаження готової продукції.

Апелянт також не погоджується із висновком суду щодо відсутності належно оформлених первинних документів на підтвердження господарської операції по поставці яблучного соку. Вказує, що відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи є лише підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, які фіксують факти здійснення таких операцій.

У своїй апеляційній скарзі скаржник також посилається на те, що суд першої інстанції не встановив, на яких підставах відповідач відвантажив сік до ТОВ «Аква Маріс» у той час як у накладних значиться отримувачем ТОВ «Велтс». При цьому скаржник вказує, що ТОВ «Аква Маріс» зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, де також зареєстровано одного із засновників ТОВ «Велтс» - ТОВ Трентова ЛТД». Факт поставки підтверджується перевізником ТОВ «Інтер.Ойл». Відтак, вказує, що відповідач добросовісно виконав умови договору.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 924/372/17 у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. (т.2, а.с. 20).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 14 серпня 2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 13 вересня 2017 р. на 10.30 год. (т.2, а.с.21).

У судове засідання, яке відбулось 13 вересня 2017 року, з'явився представник позивача, який заперечив вимоги апеляційної скарги та надав пояснення по суті спору. Зокрема вказав, що посилання скаржника на притримання продукції підтверджує факт наявності даної продукції на території його складських приміщень.

Крім того, апелянт не надав доказів того, що переписка за допомогою електронної пошти велась відповідальним працівником відповідача. Вказує, що листування електронною поштою щодо поставки транспортних засобів під погрузку не відповідає вимогам Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронний цифровий підпис».

Також позивачем зазначено, що доводи апелянта щодо виконання договору не підтверджуються матеріалами справи. Зокрема, відсутні видані позивачем довіреності матеріально відповідальній особі на отримання товару, а видаткові накладні, надані позивачем, є нічим іншим, як первинним документом для розрахунків.

Відтак, позивач вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а рішення господарського суду Хмельницької області від 25.07.2017 року без змін.

Крім того, позивач у судовому засіданні заявив клопотання про долучення до матеріалів справи відзиву на апеляційну скаргу, в якому вищевказана позиція викладена письмово.

Представники відповідача (апелянта) та третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у судове засідання не з'явились та не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Представник позивача не заперечив щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності представників відповідача (апелянта) та третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Згідно з пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26 грудня 2011 року, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

З врахуванням того, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, наявна апеляційна скарга відповідача з викладеною позицією відносно оскаржуваного судового рішення, в правовому полі статей 101, частини 1 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідача (апелянта) та третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Після оголошення колегією суддів вступної та резолютивної частини постанови, об 11 год 29 хв. (про що зроблено відмітку відповідальним представником канцелярії суду), до суду надійшло термінове електронне повідомлення від відповідача (апелянта) з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника. У зв"язку з тим, що дане клопотання надійшло після розгляду апеляційної скарги та постановлення судового рішення, розгляд останнього в межах судового засідання був неможливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.09.2016р. між ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю "Адамс" (далі - виконавець) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Велтс" (далі - замовник) було укладено договір надання послуг по виготовленню продукції з давальницької сировини (яблук) №, предметом якого згідно п. 1.1 є надання виконавцем замовнику за плату послуг по виготовленню готової продукції, узгодженої сторонами в замовленнях, з сировини замовника, протягом терміну дії цього договору.

У відповідності до п. 1.2 договору виконавець бере на себе зобов'язання виготовити по завданню замовника готову продукцію на власних або орендованих виробничих площах, що знаходяться за адресою: 32319, Хмельницька обл., Кам'янець-Подільський р-н, с.Мукша Китайгородська, вул. Матросова, буд.1, та виробничих потужностях, залучаючи для цього власних фахівців. Крім того, виконавець зобов'язується зберігати у власних спеціалізованих складських приміщеннях надану на переробку необхідну сировину для виготовлення готової продукції та готову продукцію до моменту вимоги.

Згідно п. 1.3 договору замовник бере на себе зобов'язання по поставці необхідної сировини для виготовлення готової продукції. Крім того, замовник зобов'язується приймати готову продукцію та сплачувати виконавцю вартість виконаних робіт по виготовленню готової продукції.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що замовник передає виконавцю письмове замовлення на виготовлення готової продукції, в якому вказує запланований асортимент готової продукції та мінімально необхідну кількість готової продукції по кожній окремій позиції асортименту.

Давальницька сировина має бути поставлена замовником виконавцю за попереднім погодженням із виконавцем, на склад виконавця, власними силами та за власний рахунок (п. 3.3 договору).

Виконавець зобов'язується не пізніше двох календарних днів з моменту отримання давальницької сировини згідно з завданням здійснити виробничий цикл по переробці сировини та отриманні готової продукції та повідомити замовника про закінчення виготовлення продукції та наявність готової продукції для приймання в термін, що не перевищує один день з моменту її виготовлення (п. 3.9 договору).

У п. 3.11 договору сторони передбачили, що замовник зобов'язується забрати продукцію зі складу виконавця, після одержання повідомлення виконавця про готовність, узгоджує з виконавцем строк планованого відвантаження. Термін по відвантаженню не повинен перевищувати сто двадцять днів з моменту отримання повідомлення про готовність продукції.

Обов'язки по відвантаженню продукції лежать на замовнику. Виконавець повинен забезпечити цілодобовий безперешкодний доступ транспорту та персоналу замовника на територію виконавця, з метою приймання готової продукції (п. 3.12 договору).

Продукція передається на складі виконавця на підставі пакету відвантажувальних документів, до складу якого входять: акт приймання-передачі готової продукції, звіт про використання виготовленої сировини, сертифікат якості продукції, контрольні зразки готової продукції. З моменту підписання усіх супровідних документів продукція вважається переданою виконавцем та прийнятою замовником за кількістю та якістю та підтверджується підписанням акту приймання-передачі наданих послуг та акту приймання-передачі готової продукції.

Право власності на продукцію, продукти переробки продукції, її залишки та відходи, що придатні для подальшого використання, належать замовнику (п. 3.13 договору).

Пунктом 4 договору передбачені обов'язки виконавця, зокрема, виготовляти готову продукцію з давальницької сировини на власних чи орендованих виробничих потужностях, залучаючи для цього власних фахівців, із застосуванням, якщо це необхідно, допоміжних матеріалів (п. 4.1.1); зберігати на відповідальному зберіганні, до запитання (вимоги про повернення) у власних спеціалізованих складських приміщеннях необхідну сировину для виготовлення готової продукції та готову продукцію. Забезпечити умови зберігання сировини для виготовлення готової продукції та готову продукцію у відповідності з ДСТУ на таку продукцію (п. 4.1.2); надавати замовнику можливість безперешкодного цілодобового доступу до складської документації та іншої інформації, яка пов'язана з виконанням цього договору. Також забезпечити представникам замовника вільний доступ до своїх приміщень для виконання ними своїх зобов'язань по цьому договору (п.4.2 договору).

Згідно п. 9.1 договору протягом усього виробничого циклу власником необхідної сировини (переданої замовником виконавцю) та готової продукції є замовник.

У відповідності до п. 9.7.3 договору повідомлення направляються згідно з положеннями Розділу 10 "Особливості системи документообігу з використанням електронних каналів" цього договору.

Пунктом 10.1 договору визначено, що у межах цього договору під системою документообігу з використанням електронних каналів приймається обмін документами та інформацією по електронній пошті, телефонного та факсимільного зв'язку.

Усе листування, пов'язане з виконанням цього договору (включаючи, але не обмежуючись, складеними, переданими, отриманими документами відповідальними особами обох сторін) з використанням електронних каналів має силу оригіналу до отримання оригіналів останніх (п. 10.2 договору).

Згідно п. 10.8 договору всі повідомлення, запити та документи сторін цього договору направляються поштою (якщо терміново - електронною поштою, факсом або телеграмою) на українській мові за підписом керівника ТДВ "Адамс" або уповноваженого представника відповідної сторони, що направляє цінним листом з обов'язковим письмовим повідомленням про одержання за зазначеними нижче фактичними адресами.

Термін дії цього договору: початок - з моменту його підписання обома сторонами, закінчення - 31.12.2017р. (п.14.1 договору).

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

У відповідності до умов договору позивач передав на зберігання відповідачу сік яблучний концентрований неосвітлений 65 Вх., що підтверджується актами прийому - передачі на зберігання соку від 29.11.2016р. в кількості 316 060 кг, від 16.12.2016р. в кількості 218 812 кг та від 31.01.2017р. в кількості 75 778 кг. Загальна кількість переданого на зберігання соку становить 610 650 кг.

Відповідач повернув позивачу зі зберігання вищевказаний сік яблучний лише в загальній кількості 300 285 кг., що підтверджується актами прийому-передачі зі зберігання від 10.02.2017р. в кількості 25792 кг, від 10.02.2017р. - 28436 кг, від 07.02.2017р. - 28104 кг, від 07.02.2017р. - 27577 кг, від 03.02.2017р. - 27618 кг, від 03.02.2017р. - 25014 кг, від 27.01.2017р. - 22250 кг, від 23.01.2017р. - 22465 кг, від 21.01.2017р. - 24660 кг, від 21.01.2017р. - 22759 кг, від 18.01.2017р. - 22734 кг, від 22.12.2016р. - 22876 кг.

Позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення продукції № 31-03-2017/1 від 31.03.2017р., в якій просив повернути сік яблучний концентрований неосвітлений 65 Вх в кількості 310 365 кг, переданий позивачем на зберігання відповідачу згідно актів прийому-передачі на зберігання, в строк до 05.04.2017р., а також узгодити час та періодичність допуску представників позивача для отримання продукції зі зберігання. Вказана вимога отримана відповідачем 07.04.2017р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

У відповідь на вказану вимогу відповідач листом № 08/04/2017 від 07.04.2017р. повідомив, що він умови договору по виготовленню соку яблучного концентрованого неосвітленого виконав в повному обсязі. Відповідач пропонував позивачу серед іншого, терміново оформити акти прийому-передачі зі зберігання за лютий-березень 2017 року, провести звірку по залишках соку яблучного концентрованого неосвітленого. Також вказував, що тільки після виконання визначених ним у листі робіт буде проводитись відвантаження соку яблучного концентрованого неосвітленого.

Листом № 06-04-2017/1 від 06.04.2017р. позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою повернути сік яблучний, переданий відповідачу на зберігання. А в листі № 07-04-2017/1 від 07.04.2017р. повідомив відповідачу у відповідь на лист № 08/04/2017 від 07.04.2017р., що зобов'язання відповідача щодо повернення продукції із зберігання не залежать від виконання обов'язків позивачем, передбачених договором від 01.03.2017р. Також позивач повідомив, що акти отримання зі зберігання продукції в лютому 2017 року належним чином оформлені і в повному обсязі повернуті відповідачу.

Згідно листа № 12/04/2017 від 12.04.2017р. відповідач повідомив позивача, що в період з 23.12.2016р. по 16.03.2017р. відповідач провів відвантаження соку яблучного концентрованого неосвітленого в кількості 604836 кг. Однак, з даної кількості оформлено актами приймання-передачі на 322815 кг. Тому відповідач повторно просив оформити акти приймання-передачі зі зберігання за лютий-березень.

Листом № 35/17 від 29.05.2017р. відповідач надіслав на адресу позивача акти приймання-передачі зі зберігання за період з 13.02.2017р. по 16.03.2017р. для підписання. Однак, вказані акти так і не були підписані позивачем.

29.06.2017р. відповідач звертався до ТОВ "Інтер.Оіл" з листом № 50/17, в якому просив підтвердити перевезення в період з 13.02.2017р. по 15.03.2017р. соку яблучного концентрованого неосвітленого в загальній кількості 281948 кг, вказати пункт розвантаження даної кількості продукції та повідомити назву товароотримувача.

У відповідь на вказаний лист ТОВ "Інтер.Оіл" повідомило, що товариство здійснювало перевезення в період з 13.02.2017р. по 15.03.2017р. Яблучний концентрат був доставлений в с.Михайлівка-Рубежівка, вул.Шкільна, 15 згідно договору про перевезення, укладеного з ТОВ "Аква Маріс". Перевезення оплачені ТОВ "Аква Маріс", що підтверджується актами виконаних робіт і податковими накладними. Претензій щодо недопоставки товару від ТОВ "Аква Маріс" не надходило.

Відповідач, вказуючи, що він в повному обсязі передав позивачу продукцію, яку останній просить повернути із зберігання, долучив до матеріалів справи товарно-транспортні накладні на відвантаження соку яблучного концентрованого неосвітленого, вантажоодержувачем в яких вказано ТОВ "Велтс", пункт розвантаження: Київська обл., с.Михайлівка-Рубежівка, вул.Шкільна, 15, корпус Л, зокрема: №24 від 03.03.2017р. на 24960 кг, № 25 від 09.03.2017р. на 24 060 кг, № 26 від 09.03.2017р. на 27350 кг, № 27 від 10.03.2017р. на 25190 кг, № 28 від 13.03.2017р. на 28570 кг, № 29А від 13.03.2017р. на 16948 кг, № 29 від 13.03.2017р. на 9882 кг, №30 від 14.03.2017р. на 22770 кг, № 31 від 15.03.2017р. на 26910 кг, № 32 від 15.03.2017р. на 26910 кг, №18 від 13.02.2017р. на 28950 кг, № 19 від 13.02.2017р. на 26690 кг, № 20 від 16.02.2017р. на 26270 кг, №21 від 16.02.2017р. на 25200 кг. Вказані товарно-транспортні накладні містять підписи відповідальних осіб вантажовідправника (бухгалтер, керівник) та підписи водіїв про прийняття продукції. Підписи відповідальної особи вантажоодержувача на вказаних накладних відсутні.

Також відповідач надав видаткові накладні № РН-0000018 від 13.02.2017р. на 28950 кг, №РН-0000019 від 13.02.2017р. на 26690 кг, № РН-0000020 від 15.02.2017р. на 26270 кг, № РН-000021 від 16.02.2017р. на 25200 кг, №РН-0000024 від 03.03.2017р. на 24960 кг, № РН-0000025 від 09.03.2017р. на 24 060 кг, № РН-0000026 від 09.03.2017р. на 27350 кг, № РН-0000027 від 10.03.2017р. на 25190 кг, № РН-0000028 від 13.03.2017р. на 28570 кг, № РН-0000030 від 13.03.2017р. на 16948 кг, № РН-0000029 від 13.03.2017р. на 9882 кг, №РН-0000031 від 14.03.2017р. на 22770 кг, № РН-0000032а від 15.03.2017р. на 26910 кг, № РН-0000033 від 15.03.2017р. на 25810 кг. Вказані накладні містять підписи керівника та головного бухгалтера відповідача, особи, що відвантажила продукцію, та підписи водіїв про її отримання.

Додатково відповідачем долучено до матеріалів справи копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів та посвідчень водіїв, що отримували яблучний сік згідно вищевказаних товарно-транспортних та видаткових накладних, журнал вивезення товарно-матеріальних цінностей ТДВ "Адамс", переписку з електронної пошти щодо автомобілів, які необхідно завантажити, відправником вказаних листів визначено ОСОБА_3, заяву про порушення кримінальної справи за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України, ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 24.05.2017р. про надання старшим слідчим СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області та/або працівникам Управління захисту економіки у Львівській області дозволу на тимчасовий доступ до документів, які стосуються співпраці з ТДВ "Адамс" і ТОВ "Велтс" щодо закупівлі, зберігання, реалізації яблучного концентрату та соку концентрованого яблучного неосвітленого та їх вилучення, пояснення працівників ТДВ "Адамс" щодо відвантаження соку яблучного.

Заперечуючи отримання спірної продукції уповноваженими працівниками позивача, останній надав журнал обліку довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей за перший квартал 2017 року, звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за лютий-березень 2017 року.

Також матеріали справи містять договір № 1 про надання транспортно-експедиційних послуг від 17.01.2017р., укладений між ТОВ "Інтер.Оіл" (виконавець) та ТОВ "Велтс" (замовник", предметом якого є взаємовідносини сторін, що виникають між сторонами при організації та виконанні перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжміських та міжнародних сполученнях, а також при розрахунках між замовником та виконавцем.

Розглядаючи позовні вимоги, колегія суддів вважає за необхідне врахувати наступні положення законодавства.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Пунктом 3 ст.3, ст.627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі, боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінського господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі, кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як передбачено приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено вище, 01.09.2016р. між позивачем та відповідачем було укладено договір надання послуг по виготовленню продукції з давальницької сировини (яблук) №, предметом якого згідно п. 1.1 є надання відповідачем позивачу за плату послуг по виготовленню готової продукції, узгодженої сторонами в замовленнях, з сировини позивача. Також у відповідності до п. 1.2 даного договору відповідач зобов'язався зберігати у власних спеціалізованих складських приміщеннях надану на переробку необхідну сировину для виготовлення готової продукції та готову продукцію до моменту вимоги.

Колегія суддів констатує, що за своєю правовою природою договір надання послуг по виготовленню продукції з давальницької сировини (яблук) № від 01.09.2016р. є змішаним договором, який містить елементи договору підряду та договору зберігання.

Як передбачено ч. 1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Згідно з ч. 1 ст. 953 ЦК України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Колегією суддів не беруться до уваги доводи апелянта щодо невірної правової кваліфікації відносин сторін судом першої інстанції, у зв'язку із наступним.

Зокрема відповідач вказує, що за спірним договором (п.3.12) на нього покладено лише обов'язок забезпечення цілодобового безперешкодного доступу транспорту та персоналу замовника на територію для приймання готової продукції, в той час як за договором зберігання передбачається передача на зберігання товару та повернення його на першу вимогу, що у даному випадку не відбулося.

Разом з тим, вказані доводи спростовуються матеріалами справи, а саме пунктами 1.2 та 4.1.2 спірного договору, з яких вбачається наявність обов'язку щодо зберігання сировини для виготовлення продукції та готової продукції.

Крім того, факт передачі на зберігання товару та повернення його частини на вимогу поклажодавця підтверджується актами прийому - передачі на зберігання соку від 29.11.2016р., від 16.12.2016р., від 31.01.2017р., наявним у матеріалах справи, згідно яких позивач передав на зберігання відповідачу сік яблучний концентрований неосвітлений 65 Вх. в кількості 610 650 кг, а відповідач зобовязувався зберігати у власних спеціалізованих складських приміщеннях вказану продукцію до моменту вимоги.

Відтак, вище перелічені умови договору та дії сторін по його виконанню свідчать про укладення та виконання, крім договору підряду, і договору зберігання.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Колегією суддів встановлено, що відповідач частково повернув позивачу зі зберігання сік яблучний концентрований неосвітлений 65 Вх. в загальній кількості 300 285 кг, що підтверджується актами прийому-передачі зі зберігання від 10.02.2017р., від 07.02.2017р., від 03.02.2017р., від 27.01.2017р., від 23.01.2017р., від 21.01.2017р., від 18.01.2017р. та від 22.12.2016р.

Залишок належної позивачу готової продукції, що перебуває на зберіганні у відповідача, становить 310 365 кг.

Позивач, на підставі п. 1.2 договору зберігання, до закінчення строку дії договору неодноразово звертався до відповідача з листами № 31-03-2017/1 від 31.03.2017р., № 06-04-2017/1 від 06.04.2017р, які містили вимогу про повернення соку яблучного концентрованого неосвітленого 65 Вх в кількості 310 365 кг зі зберігання з посиланням на ст. 936 ЦК України, та просив відповідача до 05 квітня 2017 року повернути майно, передане на зберігання.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача щодо виконання ним своїх договірних зобов'язань щодо повернення позивачу соку яблучного концентрованого неосвітленого 65 Вх в кількості 310 365 кг, у зв'язку з наступним.

Зокрема, колегія суддів бере до уваги те, що при укладенні договору надання послуг по виготовленню продукції з давальницької сировини (яблук) № від 01.09.2016р. сторонами у п.3.13 договору передбачено, що продукція передається на складі відповідача на підставі пакету відвантажувальних документів, до складу якого входять: акт приймання-передачі готової продукції, звіт про використання виготовленої сировини, сертифікат якості продукції, контрольні зразки готової продукції. З моменту підписання усіх супровідних документів продукція вважається переданою виконавцем та прийнятою замовником за кількістю та якістю та підтверджується підписанням акту приймання-передачі наданих послуг та акту приймання-передачі готової продукції.

Однак, у матеріалах справи відсутні підписані акти приймання-передачі між сторонами.

Крім того, враховуючи відсутність вищевказаних актів, колегія суддів відхиляє доводи апелянта, викладені у апеляційній скарзі, щодо недослідження судом першої інстанції обставин та доказів оплати позивачем виконаних робіт. Так, пунктом 2.5 договору, підставою для здійснення оплати послуг виконавця (відповідача), являється наданий виконавцем пакет документів аналогічного змісту вищевказаного пункту 3.13 договору.

Щодо товарно-транспортних накладних на відвантаження соку яблучного концентрованого неосвітленого, вантажоодержувачем в яких вказано ТОВ "Велтс" та видаткових накладних наданих відповідачем як доказ передачі товару зі зберігання позивачу, колегія суддів не вважає їх належними доказами виконання договору, оскільки дані документи не містять ознак первинного документу, так як відсутні підписи відповідальної за прийняття особи, відсутня посада, печатка, а також заповнення даних довіреності отримувача .

З цього приводу колегія суддів зазначає, що оформлення первинних документів здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон) та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі Положення).

Зокрема, у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. N 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.1 Положення визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно п. 2.5 вищевказаного Положення документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Керівником підприємства, установи затверджується перелік осіб, які мають право давати дозвіл (підписувати первинні документи) на здійснення господарської операції, пов'язаної з відпуском (витрачанням) грошових коштів і документів, товарно-матеріальних цінностей, нематеріальних активів та іншого майна. Кількість осіб, які мають право підписувати документи на здійснення операцій з видачі особливо дефіцитних товарів і цінностей, бланків суворої звітності, повинно бути обмежено (п. 2.13 Положення).

Разом з тим, відповідачем не надано належних доказів, які б підтверджували, що вказані у товарно-транспортних накладних особи були уповноважені позивачем на отримання визначеної в накладних продукції. Долучені свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів та посвідчення водіїв підтверджують лише право власності на транспортний засіб та право керування ними та жодним чином не свідчать, що вказані водії були уповноваженими представниками позивача на отримання та перевезення продукції.

Крім того, відсутність відповідних документів, що уповноважують водіїв отримати та доставити продукцію, стверджується копією журналу обліку довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей за перший квартал 2017 року, наявного у матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства та обставини справи в сукупності, в тому числі і щодо відсутності передбаченого договором переліку підтверджуючих його виконання документів, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо належності первинних документів.

Щодо доводів апелянта про підтвердження факту здійснення ним поставок листами про поставку транспортних засобів під погрузку від 20.01.2017р., 03.03.2017р., 08.04.2017р. , 12.03.2017р., надісланими на електронну пошту позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 10.8 договору сторони погодили, що всі повідомлення, запити та документи сторін цього договору направляються поштою (якщо терміново - електронною поштою, факсом або телеграмою) на українській мові за підписом керівника ТДВ "Адамс" або уповноваженого представника відповідної сторони, що направляє цінним листом з обов'язковим письмовим повідомленням про одержання за зазначеними в договорі фактичними адресами.

Разом з тим, вказані листи не містять жодного підпису, а у договорі відсутні положення про те, що така переписка має юридичну силу для сторін.

Відтак, колегія суддів не вважає вищевказані листи належним доказом у розумінні ст.32 Господарського процесуального кодексу України.

Колегією суддів при досліджені доказів береться до уваги те, що факт доставки спірної продукції позивачу заперечується також і третьою особою ТОВ "Інтер.Оіл", яка згідно договору № 1 про надання транспортно-експедиційних послуг від 17.01.2017р. надавала позивачу послуги перевезення, і не отримувала жодних заявок від позивача на перевезення соку яблучного у кількості 310 365 кг. Зокрема, згідно листа ТОВ "Інтер.Оіл" яблучний концентрат, перевезення якого здійснювалось в період з 13.02.2017р. по 15.03.2017р., був доставлений в с.Михайлівка-Рубежівка, вул.Шкільна, 15 згідно договору про перевезення, укладеного з ТОВ "Аква Маріс", яке в повному обсязі оплатило послуги перевезення.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не встановив, на яких підставах відповідач відвантажив сік до ТОВ «Аква Маріс» у той час як у накладних значиться отримувачем ТОВ «Велтс», а також посилання на ідентичне місце реєстрації вказаних юридичних осіб. Правовідносини, які склалися між відповідачем та ТОВ «Аква Маріс», не є предметом даного позову.

Підсумовуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено факту передачі позивачу соку яблучного концентрованого неосвітленого 65 Вх в кількості 310 365 кг, що є предметом спору, відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, документально не підтвердженими, такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак, скаржник, в порушення вимог ст.33 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування чи зміни та задоволення апеляційної скарги.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 , 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю "Адамс" від 03.08.17р. на рішення господарського суду Хмельницької області від 25.07.2017 р. у справі № 924/372/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 25 липня 2017 року у справі №924/372/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №924/372/17 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.