РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017Справа №910/4413/17

За позовомДержавної іпотечної установи
до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
провизнання права на припинення зобов'язання та визнання припиненим зобов'язання

Головуючий суддя Смирнова Ю.М.

Судді Головатюк Л.Д.

Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивачаТодосієнко В.М., Вичівська О.Ю. - представники
від відповідачаМостепанюк В.І. - представник
від третьої особине з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна іпотечна установа звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про:

- визнання права на припинення зобов'язання перед відповідачем щодо сплати відсоткового доходу за п'ятий та шостий відсотковий періоди за облігаціями серій «A3», «B3», «C3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року зарахуванням зустрічних однорідних вимог на підставі п.8 ч.2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

- визнання припиненим зобов'язання перед відповідачем щодо сплати відсоткового доходу за п'ятий та шостий відсоткові періоди за облігаціями серій «A3», «B3», «C3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року (з урахуванням клопотання про виправлення описок, поданого 23.06.2017).

Позовні вимоги мотивовані тим, що Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» є боржником Державної іпотечної установи за Договором банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013, а Державна іпотечна установа є боржником Банку по виплаті відсоткового доходу за п'ятий та шостий відсоткові періоди за облігаціями серій «A3», «B3», «C3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року. Листами від 29.06.2016 та від 27.12.2016 з посиланням на ст. 601 Цивільного кодексу України та п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивач звернувся до відповідача із заявами про зарахування вищевказаних зустрічних однорідних вимог на загальну суму 161291973,10 грн. Однак, відповідачем факт припинення зобов'язань позивача перед відповідачем щодо сплати відсоткового доходу шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог заперечується.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/4413/17, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 за клопотанням відповідача продовжено строк вирішення спору у справі №910/4413/17 на 15 днів, розгляд справи відкладено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2017 розгляд справи №910/4413/17 вирішено здійснювати колегіально у складі трьох суддів.

За результатами автоматичного розподілу справи №910/4413/17 визначено склад колегії для розгляду справи: головуючий суддя Смирнова Ю.М., судді Головатюк Л.Д. та Літвінова М.Є.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.07.2017 колегією суддів у складі: головуючий суддя Смирнова Ю.М., судді Головатюк Л.Д. та Літвінова М.Є. прийнято справу №910/4413/17 до провадження та призначено розгляд справи на 26.07.2017.

В судовому засіданні 26.07.2017 оголошувалась перерва до 12.09.2017.

Представники позивача в судове засідання з'явилися, позов підтримали.

Відповідач проти позову заперечує, вказуючи на те, що оскільки облігації серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3», емітовані Державною іпотечною установою, на загальну суму ,50 грн, виявлені та включені до складу ліквідаційної маси АТ «Дельта Банк», проведення спірного зарахування зустрічних однорідних вимог суперечить приписам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 №2. Також відповідач зазначає, що умовами договору договірне списання коштів з рахунків позивача можливе виключно у випадках несвоєчасних розрахунків клієнта за договором банківського рахунку, у зв'язку з чим абз. 2 п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюється на спірні правовідносини.

Третя особа письмових пояснень по справі не надала, своїм правом не скористалася.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників учасників процесу, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.02.2013 між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (Банк) та Державною іпотечною установою (клієнт) було укладено договір банківського рахунку №26/995-070 (надалі - Договір банківського рахунку), за умовами якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті №0995 та отримує плату за обслуговування рахунку згідно з тарифами банку на банківські послуги.

Пунктом 1.2 Договору банківського рахунку передбачено, що банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування відповідних сум з рахунка та проводити інші операції за рахунком у межах законодавства України.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Кадирова Владислава Володимировича уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» (АТ «Дельта Банк»).

Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.04.2015 № 71 «Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 до 02.09.2015 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №147 від 03.08.2015 «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» було продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» по 02.10.2015 включно, продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. по 02.10.2015 включно.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 року № 181 «Про початок ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким розпочато процедуру ліквідації Банку з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно та призначено уповноважену особу Фонду, якій делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-51 вказаного Закону, провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В. на два роки з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні ст. 35 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомою, і не потребує доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

За змістом ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Листом №7804/15/2 від 28.10.2015 позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» із заявою про визнання його кредиторських вимог на загальну суму ,20 грн, з яких ,16 грн заборгованості за Договором банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013.

11.01.2016 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про затвердження Реєстру вимог кредиторів АТ «Дельта Банк».

Із витягу з Переліку (Реєстру) вимог кредиторів АТ «Дельта Банк», затвердженого Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 11.01.2016 (з урахуванням змін №1, затверджених рішенням №291 Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 03.03.2016) вбачається, що вимоги позивача акцептовані на загальну суму ,01 грн та включені до сьомої черги погашення.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2013 Правлінням Державної іпотечної установи було прийнято рішення про закрите (приватне) розміщення облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3».

У п. 4.2 Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року (надалі - Проспект емісії) наведено параметри випуску облігацій, а саме:

- характеристика облігацій: серія «Z2» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «A3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «B3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «C3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «D3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням;

- кількість облігацій: 50000 штук відсоткових іменних облігацій, у тому числі: серія «Z2» - 10000 штук; серія «A3» - 10000 штук; серія «B3» - 10000 штук; серія «C3» - 10000 штук; серія «D3» - 10000 штук;

- номінальна вартість облігацій (серій «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3»): 100000,00 грн;

- загальна номінальна вартість випуску облігацій: ,00 грн, в тому числі: серія «Z2» - ,00 грн; серія «A3» - ,00 грн; серія «B3» - ,00 грн; серія «C3» - ,00 грн; серія «D3» - ,00 грн.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» є власником відсоткових іменних облігацій Державної іпотечної установи згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року, а саме:

- серії «A3» загальною кількістю 4565 шт.;

- серії «B3» загальною кількістю 10000 шт.;

- серії «C3» загальною кількістю 2700 шт.

Копії відповідних Реєстрів власників іменних цінних паперів, складених Публічним акціонерним товариством «Національний депозитарій України», долучені до матеріалів справи.

Пунктом 4.8 Проспекту емісії передбачено, що виплата відсоткового доходу здійснюється за рахунок коштів емітента в національній валюті депозитарною установою, з якою власник облігацій уклав договір про обслуговування рахунку у цінних паперах. Виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок власника облігацій. Виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється з періодичністю один раз на півроку. Виплата відсоткового доходу здійснюється на підставі реєстру власників, який складає Центральний депозитарій ПАТ «НДУ» на момент завершення операційного дня, що передує даті початку відповідної виплати (даті останньої виплати).

За змістом п. 4.8 Проспекту емісії, для п'ятого та шостого відсоткових періодів емітент встановлює такі умови виплати відсоткового доходу:

- для облігацій серії «А3»: для п'ятого відсоткового періоду датою закінчення виплати відсоткового доходу визначено 28.06.2016, розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію становить 4487,67 грн; для шостого відсоткового періоду датою закінчення виплати відсоткового доходу визначено 27.12.2016, розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію становить 4487,67 грн;

- для облігацій серії «В3»: для п'ятого відсоткового періоду датою закінчення виплати відсоткового доходу визначено 28.06.2016, розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію становить 4736,99 грн; для шостого відсоткового періоду датою закінчення виплати відсоткового доходу визначено 27.12.2016, розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію становить 4736,99 грн;

- для облігацій серії «С3»: для п'ятого відсоткового періоду датою закінчення виплати відсоткового доходу визначено 28.06.2016, розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію становить 4736,99 грн; для шостого відсоткового періоду датою закінчення виплати відсоткового доходу визначено 27.12.2016, розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію становить 4736,99 грн.

Як зазначає позивач, у Державної іпотечної установи є зобов'язання перед Банком щодо виплати відсоткового доходу з відсоткових іменних облігацій згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року за п'ятий та шостий відсоткові періоди у загальному розмірі 161291973,10 грн.

Листом №3076/15/3 від 29.06.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою, якою повідомив Банк про зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме: вимог Державної іпотечної установи до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» за Договором банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013 на суму 80645986,55 грн та вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Державної іпотечної установи про сплату відсоткового доходу за п'ятий відсотковий період за облігаціями серій «A3», «B3», «C3» у розмірі 80645986,55 грн згідно Проспекту емісії.

Листом №6564/15/3 від 27.12.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій заявив про зарахування зустрічних однорідних вимог Державної іпотечної установи до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» за Договором банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013 на суму 80645986,55 грн та вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Державної іпотечної установи про сплату відсоткового доходу за шостий відсотковий період за облігаціями серій «A3», «B3», «C3» у розмірі 80645986,55 грн згідно Проспекту емісії.

Однак, у відповідь на вищевказані заяви відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для задоволення звернення Державної іпотечної установи щодо зарахування зустрічних однорідних вимог в період після затвердження ліквідаційної маси, оскільки це може призвести до порушення прав інших кредиторів Банку.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що відповідач порушує передбачене ст. 601 Цивільного кодексу України та п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» право Державної іпотечної установи на припинення його зобов'язання, а тому просить суд визнати право на припинення зобов'язань перед відповідачем зарахуванням однорідних вимог на підставі п.8 ч.2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та визнати припиненим зобов'язання перед відповідачем щодо сплати відсоткового доходу за п'ятий та шостий відсоткові періоди за облігаціями серій «A3», «B3», «C3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 202 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За приписами ст. 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку, питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами.

Як свідчать матеріали справи, станом на момент звернення позивача до відповідача із заявами про зарахування зустрічних однорідних вимог (листи №3076/15/3 від 29.06.2016 та №6564/15/3 від 27.12.2016) позивач був кредитором Банку за Договором банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013 (вимоги на суму ,01 грн акцептовані та включені до реєстру); грошові кошти спрямовувались на погашення зобов'язань позивача за емітованими ним борговими цінними паперами (облігаціями серії серій «A3», «B3», «C3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року), на дату початку процедури виведення Фондом Банку з ринку кошти перебували на поточному рахунку позивача; договірне списання з цього рахунку передбачено умовами даного Договору (п.п. 5.1 - 5.3 Договору); позивач не є пов'язаною з Банком особою в розумінні ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідачем факту існування перелічених у п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» умов, необхідних для зарахування зустрічних однорідних вимог, не спростовано. Більш того, з матеріалів справи вбачається, що після початку процедури виведення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з ринку відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та заяв Державної іпотечної установи від 29.10.2015 та 29.12.2015 було здійснено зустрічне зарахування однорідних вимог між АТ «Дельта Банк» та Державною іпотечною установою на суму 161291973,10 грн, внаслідок якого припинено зобов'язання Державної іпотечної установи перед Банком щодо виплати відсоткового доходу за облігаціями серій «А3», «В3», «С3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року за третій та четвертий відсоткові періоди. Даний факт визнано Банком, про що повідомлено позивача листами №2416 від 25.11.2015 та №109 від 12.01.2016.

Заперечуючи здійснення спірного зарахування, відповідач зазначає, що Рішенням виконавчої дирекції Фонду №895 від 02.06.2016 було затверджено ліквідаційну масу ПАТ «Дельта Банк, до складу якої включені облігації Державної іпотечної установи (серії «А3», «В3», «С3») у кількості 17265 шт. з загальною вартістю 9,50 грн, на підтвердження чого надано довідку вих. №4440 від 06.06.2017, а також витяг із відповідного акту.

За твердженням відповідача, зміни до ліквідаційної маси неплатоспроможного банку можуть бути внесені виключно за наявності підстав, які є вичерпними, а саме: 1) виявлення майна, що не включене до ліквідаційної маси; 2) оприбуткування майна на баланс такого банку за результатами претензійно-позовної роботи. Оскільки облігації серії «A3», «B3», «C3», емітовані Державною іпотечною установою, виявлені та включені до складу ліквідаційної маси АТ «Дельта Банк», можливість проведення спірного зарахування виключається.

Тобто, доводи відповідача фактично зводяться до того, що після затвердження ліквідаційної маси неплатоспроможного банку зарахування зустрічних однорідних вимог є неможливим, оскільки це суперечить приписам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 №2 (надалі - Положення).

Однак, вказані доводи відповідача судом відхиляються з огляду на таке.

Пунктом 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено можливість здійснення зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, в процедурі ліквідації останнього за наявності певних спеціальних умов, необхідних для здійснення такого зарахування.

Відповідно до п. 4.30 Положення у разі необхідності Фонд в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог, зокрема, на підставі клопотання Фонду в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) про зменшення вимог кредитора(ів) в результаті зарахування зустрічних однорідних вимог, передбачених статтею 46 Закону.

Можливість зарахування зустрічних однорідних вимог, а також внесення відповідних змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів, в даному випадку не ставиться в залежність від стану формування ліквідаційної маси неплатоспроможного банку.

Пунктом 4.14 глави 4 розділу V Положення (на який відповідач посилається в обґрунтування своїх заперечень) визначено дії Фонду або уповноваженої особи Фонду у разі виявлення майна, що не було включене до ліквідаційної маси або оприбутковане на баланс банку за результатами претензійно-позовної роботи, а саме: у разі виявлення майна, що не було включене до ліквідаційної маси або оприбутковане на баланс банку за результатами претензійно-позовної роботи, з метою забезпечення достовірності переліку майна банку, що входить до його ліквідаційної маси, Фонд або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй Фондом відповідних повноважень) може вносити зміни до ліквідаційної маси, але не частіше одного разу на квартал. Такі зміни затверджуються виконавчою дирекцією Фонду.

Водночас, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку не містять заборони проведення зарахування зустрічних однорідних вимог (за умови дотримання встановлених п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону вимог) після затвердження ліквідаційної маси неплатоспроможного банку.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується наявність всіх передбачених законом умов для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог сторін за емітованими позивачем облігаціями та договору банківського рахунку, суд дійшов висновку, що в силу ст. 601 Цивільного кодексу України та п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зобов'язання Державної іпотечної установи перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» щодо сплати відсоткового доходу за п'ятий та шостий відсоткові періоди за облігаціями серій «A3», «B3», «C3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року у загальному розмірі 161291973,10 грн припинилися зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не спростовано наявності всіх передбачених законом умов для проведення спірного зарахування зустрічних однорідних вимог, а також не доведено, що спірне зарахування суперечить положенням законодавства, в тому числі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 №2.

За таких обставин, вимоги позивача про визнання припиненим зобов'язання Державної іпотечної установи перед Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» щодо сплати відсоткового доходу за п'ятий та шостий відсоткові періоди за облігаціями серій «A3», «B3», «C3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача про визнання права Державної іпотечної установи на припинення відповідних зобов'язань перед відповідачем зарахуванням зустрічних однорідних вимог на підставі п.8 ч.2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд відзначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року (заява №8722/02).

Таким чином, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Одним із способів захисту, передбачених ст. 16, є визнання права. Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. При цьому, метою подання цього позову є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб'єктивного права особою.

Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання права на припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог в даному випадку є неефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та (з огляду на задоволення судом позовних вимог в частині визнання зобов'язання припиненим) не призводить до відновлення порушеного права, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати припиненим зобов'язання Державної іпотечної установи (01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34, ідентифікаційний код 33304730) перед Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» (01133, м.Київ, вул. Щорса, будинок 36-б, ідентифікаційний код 34047020) щодо сплати відсоткового доходу за п'ятий та шостий відсоткові періоди за облігаціями серій «A3», «B3», «C3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року у розмірі 161291973 (сто шістдесят один мільйон двісті дев'яносто одна тисяча дев'ятсот сімдесят три) грн 10 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» (01133, м.Київ, вул. Щорса, будинок 36-б, ідентифікаційний код 34047020) на користь Державної іпотечної установи (01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34, ідентифікаційний код 33304730) судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 18.09.2017

Головуючий суддя Ю.М. Смирнова

Судді Л.Д. Головатюк

М.Є. Літвінова