ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2017 справа № 913/201/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Зубченко І.В., Радіонова О.О. , Чернота Л.Ф. ,
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: не з'явився ОСОБА_4, довіреність №415 від 29.03.2017р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, м.Сєвєродонецьк Луганської області
на рішення господарського суду Луганської області
від20.06.2017р. (повний текст підписано 26.06.2017р.)
у справі№ 913/201/17 (суддя Фонова О.С.)
за позовомКомунального підприємства "Сєвєродонецьктеплокомуненерго", м.Сєвєродонецьк Луганської області
доФізичної особи - підприємця ОСОБА_5, м.Сєвєродонецьк Луганської області
простягнення 100343,66грн.

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство "Сєвєродонецьктеплокомуненерго", м.Сєвєродонецьк Луганської області, позивач, звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до відповідача, Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, м.Сєвєродонецьк Луганської області про стягнення 100343,66грн., які складаються з 41941,44грн. заборгованості за спожиту теплову енергію, 5932,89грн. - 3% річних та 52469,33грн. інфляційних.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем в порядку ст.22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) подана заява про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої останній з урахуванням строку позовної давності просив стягнути з відповідача основний борг за спожиту теплову енергію, який утворився у період з лютого 2014р. по грудень 2016р. у сумі 28200,86грн., а також 3% річних від простроченої суми в сумі 2147,80грн. та інфляційні в сумі 13334,92грн. Зазначена заява була прийнята судом, у подальшому розглядалися зменшені позовні вимоги.

Рішенням господарського суду Луганської області від 20.06.2017р. (повний текст підписано 26.06.2017р.) у справі №913/201/17 позовні вимоги Комунального підприємства "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" задоволено частково, стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 борг у сумі 28200,86грн., 3% річних у сумі 1008,16грн. та інфляційні в сумі 7266,31грн.

Рішення суду мотивоване тим, що відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується відповідним обсягом.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Фізична особа - підприємець ОСОБА_5 звернулася до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, за наслідками неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що справа №913/201/17 була порушена господарським судом Луганської області з порушенням норм процесуального права, а саме, всупереч положенням ч.1 ст.56 ГПК України та п.2 ч.1 ст.57 ГПК України, за відсутності доказів направлення копій всіх доданих до позовної заяви документів на адресу відповідача.

За твердженнями апелянта, при винесенні судового рішення місцевим господарським судом не прийнято до уваги факт умисного ухиляння позивача від укладення договору на постачання теплової енергії та відсутність доказів надсилання останнім проекту відповідного договору на адресу позивача.

Відповідач в обгрунтування апеляційної скарги також наголошує, що не отримував від позивача рахунків на оплату, та зазначає, що фіскальний чек зі списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, на які посилається Комунальне підприємство "Сєвєродонецьктеплокомуненерго", не є належним доказом вручення рахунків за спожиту теплову енергію.

Мотивуючи викладені в апеляційній скарзі вимоги, Фізична особа - підприємець ОСОБА_5 посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази надсилання та вручення відповідачу листа-вимоги щодо виконання зобов'язань у порядку ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а претензія не є за своєю правовою природою листом-вимогою і ґрунтується на приписах ст.5-6 ГПК України та ст.222 Господарського кодексу України (далі - ГК України). У зв'язку з цим, на думку відповідача, відсутній факт порушення споживачем строків виконання зобов'язань і, відповідно, нарахування 3% річних та інфляційних є безпідставним.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 17.07.2017р. (головуючий - Зубченко І.В., судді Марченко О.А., Чернота Л.Ф.) прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 05.09.2017р.

У зв'язку з перебуванням у відпустці судді - члена колегії Марченко О.А. на дату слухання справи, на підставі розпорядження керівника апарату суду, в результаті автоматичної зміни було сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий Зубченко І.В., судді Радіонова О.О., Чернота Л.Ф.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.09.2017р. підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, своїми правами, передбаченими ст.22 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що явка позивача ухвалою суду від 17.07.2017р. не визнавалась судом обов'язковою, враховуючи належне повідомлення останнього про час та місце судового засідання, судова колегія визнала за можливе розглянути справу за відсутністю представника Комунального підприємства "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" за наявними матеріалами справи.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Відповідно до п.1.1, 1.2 Статуту Комунального підприємства "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" підприємство позивача засноване на комунальній власності територіальної громади міста Сєвєродонецька Луганської області. Підприємство набуло право комунальної власності на підставі рішення виконавчого комітету Луганської обласної Ради народних депутатів від 29.02.1992р. №56 "Про розмежування комунального майна між власністю області і власністю районів, міст обласного підпорядкування". Від імені територіальної громади повноваження власника підприємства здійснює Сєвєродонецька міська рада.

Рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №1314 від 09.08.2005р. визнано виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житловому фонді міської ради теплопостачальні підприємства: Комунальне підприємство "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" та Державне підприємство "Сєвєродонецька ТЕЦ".

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одними із основних видів господарської діяльності Комунального підприємства "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Між Комунальним підприємством "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" (далі - підприємство) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (далі - споживач), було укладено договір на відпуск теплової енергії №6 від 01.06.2006р. За умовами договору підприємство зобов'язалося постачати в приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", загальною площею 92,5кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, теплову енергію в потрібних споживачу обсягах, а споживач зобов'язався оплачувати спожиту теплову енергію за встановленими тарифами у строки, визначені цим договором.

На підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №6 від 05.01.2010р., договір на відпуск теплової енергії №6 від 01.06.2006р. було розірвано 31.01.2010р. Зазначеним рішенням визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Сєвєродонецьктепло" виконавцем послуг з виробництва, постачання та транспортування теплової енергії в м.Сєвєродонецьк з 05.01.2010р.

Як зазначає позивач, на виконання рішення 12-ї сесії Сєвєродонецької міської ради шостого скликання від 30.09.2011р. №937 "Про повернення майна цілісного майнового комплексу "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" з концесійного користування", на підставі наказу господарського суду м.Києва від 29.09.2011р. №52/179 про примусове виконання рішення господарського суду м.Києва від 07.07.2011р. у справі №52/179 про розірвання Концесійного договору №2 від 17.07.2009р., Комунальне підприємство "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" розпочало свою діяльність з жовтня 2011р. та розпочало укладати договори купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді зі споживачами.

Рішенням міського голови Сєвєродонецької міської ради №958 від 27.10.2011р. затверджено акт приймання-передачі об'єкта концесії-цілісного майнового комплексу "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" від 13.10.2011р.

З огляду на викладене, Комунальним підприємством "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" на адресу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 у жовтні 2011р. було надіслано два екземпляра відповідного договору для підписання, однак на адресу позивача підписаного з боку відповідача договору повернуто не було.

Таким чином, на момент розгляду справи договір на постачання теплової енергії між сторонами у справі фактично є неукладеним.

За твердженнями позивача, за період з жовтня 2011р. по грудень 2016р. включно він надавав послуги відповідачу на постачання теплової енергії.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №240 від 12.02.2009р. про затвердження оптимізованої схеми теплопостачання м. Сєвєродонецьк вирішено взяти до відома пояснювальну записку та затвердити оптимізовану схему перспективного розвитку систем теплопостачання. За змістом додатку №1 до цього рішення північно-східну частину міста обслуговує Комунальне підприємство "Сєвєродонецьктеплокомуненерго", і, крім того зазначено, що від котельної 83-го мікрорайону постачається теплом 81-й мікрорайон.

З детальної схеми 81-го мікрорайону вбачається, що приміщення промислового магазину Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 знаходиться саме у 81-му мікрорайоні.

Як вбачається з актів про зняття показів лічильника, теплова енергія постачається за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, приміщення промислового магазину, загальною площею 92,50кв.м., яке розташовано за зазначеною адресою, знаходиться у приватній власності ОСОБА_5.

За твердженнями позивача, для оплати послуг з теплопостачання відповідачу вручалися та направлялись поштою рахунки за період з жовтня 2011р. по грудень 2016р., копії яких наявні в матеріалах справи, на загальну суму 51044,64грн. Разом з тим, відповідач оплату рахунків здійснив не в повному обсязі на загальну суму 10003,20грн., про що свідчать квитанції на оплату за спожиту теплову енергію. Згідно наданого позивачем розрахунку сума заборгованості відповідача за заявлений період складає 41941,44грн. (з урахуванням строку позовної давності в ході розгляду справи в суді першої інстанції позивачем зменшено розмір заявлених позовних вимог до 28200,86грн. основного боргу за період з лютого 2014р. по грудень 2016р.).

Комунальним підприємством "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" на адресу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 направлялась претензія №11-549/4 від 30.11.2016р. про сплату вартості спожитої теплової енергії, яка залишена останньою без відповіді та задоволення.

Наявність заборгованості за спожиту теплову стала підставою звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон України) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 5 ч.3 ст.20 цього Закону визначений обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За приписами ч.5, 6 ст.19 Закону України теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі, а споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з пунктом 2 статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показників засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Разом з тим, відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин, зобов'язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 оплатити послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.11.2014р. у справі № 916/3566/13).

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст.525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", оскільки статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснювати своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому, якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на визначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Факт надання Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 послуг з централізованого теплопостачання протягом опалювальних сезонів 2012р.-2016р. підтверджується долученими до матеріалів справи актами про зняття показів з засобу обліку теплової енергії за адресою відповідача. При цьому відповідачем зазначений факт не спростований.

Позивачем виставлялись відповідачу рахунки за період з лютого 2014р. по грудень 2016р. із зазначенням обсягу спожитої теплової енергії на опалення та її вартості. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази надсилання та вручення відповідачу листа-вимоги щодо виконання зобов'язань у порядку ч.2 ст.530 ЦК України. Разом з тим, вказані рахунки можна розцінювати як вимогу про сплату вартості спожитої теплової енергії, однак, належним чином надісланими та, відповідно, виставленими слід вважати: рахунок №218 від 28.02.2014р. за лютий 2014р. на суму 1432,04грн.; рахунок №368 від 31.03.2014р. за березень 2014р. на суму 1068,61грн.; рахунок №513 від 30.04.2014р. за квітень 2014р. на суму 275,14грн.; рахунок №792 від 30.11.2014р. за листопад 2014р. на суму 1424,20грн.; рахунок №959 від 31.12.2014р. за грудень 2014р. на суму 2241,05грн.; рахунок №85 від 31.01.2015р. за січень 2015р. на суму 2436,35грн.; рахунок №247 від 28.02.2015р. за лютий 2015р. на суму 1952,08грн.; рахунок №404 від 31.03.2015р. за березень 2015р. на суму 2488,99грн.; рахунок №547 від 30.04.2015р. за квітень 2015р. на суму 490,06грн.; рахунок №780 від 31.10.2015р. за жовтень 2015р. на суму 2078,15грн.; рахунок №931 від 30.11.2015р. за листопад 2015р. на суму 896,10грн.; рахунок №80 від 31.01.2016р. за січень 2016р. на суму 2999,35грн.; рахунок №242 від 29.02.2016р. за лютий 2016р. на суму 1799,51грн.; рахунок №412 від 31.03.2016р. за березень 2016р. на суму 1624,45грн.; рахунок №572 від 30.04.2016р. за квітень 2016р. на суму 275,00грн. Зазначені рахунки направлені поштою згідно з Правилами надання послуг поштового зв'язку, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009р.

При цьому, судова колегія погоджується з висновком господарського суду Луганської області, що рахунок №655 від 31.10.2014р. за жовтень 2014р. на суму 353,60грн., рахунок №1089 від 31.12.2015р. за грудень 2015р. на суму 2062,30грн., рахунок №831 від 30.11.2016р. за листопад 2016р. на суму 1851,31грн. та рахунок №1111 від 31.12.2016р. за грудень 2016р. на суму 2785,61грн. не можуть розцінюватися як вимоги про сплату вартості спожитої теплової енергії, оскільки позивачем не надано належних доказів надіслання їх відповідачу.

На адресу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 Комунальним підприємством "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" 02.12.2016р. було надіслано претензію від 30.11.2016р. №11-549/4 з вимогою сплати боргу за спожиту теплову енергію на суму 37304,52грн. станом на 30.11.2016р., проте, як вірно наголошено судом першої інстанції, у претензії не зазначено періоду формування боргу, що унеможливлює його співвідношення з заявленими сумами. До того ж, у розрахунку позивача така сума боргу станом на 30.11.2016р. не значиться.

Під час розгляду справи в місцевому господарському суді відповідачем заявлено про застосування наслідків пропуску позовної давності до позовної вимоги про стягнення заборгованості за період з грудня 2012р. по лютий 2014р.

За приписами ст.256 ЦК України, позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судова колегія погоджується з висновком господарського суду Луганської області про відмову у задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності до суми основного боргу за період з грудня 2012р. по лютий 2014р. з огляду на наступне.

Як вбачається з поштового штемпелю на конверті, в якому надійшла позовна заява, Комунальне підприємство "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" звернулося до господарського суду Луганської області з позовом 27.02.2017р. Рахунок №218 від 28.02.2014р. за лютий 2014р. на суму 1432,04грн. був позивачем надісланий поштою відповідачу 11.03.2014р., що підтверджується фіскальним чеком від 11.03.2014р. №1040 та списком №11 групованих поштових відправлень рекомендованих листів від 11.03.2014р. Таким чином, позовна давність за вимогою лютого 2014р., з урахуванням нормативів поштового пересилання та положень ч.2 ст.530 ЦК України, почала перебіг 22.03.2014р. та спливла 22.03.2017р. Отже, на момент звернення Комунального підприємства "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" до суду з позовом, що розглядається, позовна даність за вимогою лютого 2014р. не спливла.

Крім того, Комунальним підприємством "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" з урахуванням позовної давності, було зменшено позовні вимоги в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 суми основного боргу за спожиту теплову енергію та заявлено до стягнення 28200,86грн. за період з лютого 2014р. по грудень 2016р.

Суд апеляційної інстанції, разом з іншим, вважає вірним твердження суду першої інстанції, що згідно з даними розрахунку позивача борг за період з лютого 2014р. по грудень 2016р. складатиме 30532,90грн. При цьому, враховуючи обмеженість суду розміром позовних вимог, стягненню з відповідача підлягають 28200,86грн. за період з лютого 2014р. по грудень 2016р.

Крім основного боргу Комунальним підприємством "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" з посиланням на приписи ст.625 ЦК України нараховано та пред'явлено до стягнення інфляційні у сумі 13334,92грн. та 3% річних у сумі 2147,80грн. за період з січня 2013р. по грудень 2016р. на борг з січня 2013р. по грудень 2016р.

Згідно з п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних, здійснений судом першої інстанції, судова колегія зазначає, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, стягненню з відповідача підлягають інфляційні в розмірі 7266,31грн. При цьому, господарським судом правомірно зазначено, що позивачем безпідставно нараховано інфляційні за період з березня 2013р. по грудень 2016р. на борг у сумі 2083,62грн., що виник у січні 2013р., оскільки, як вбачається з матеріалів справи та розрахунку самого позивача, відповідачем вказаний борг було повністю сплачено 17.05.2013р. (900,00грн. сплачено 26.03.2016р. та 600,00грн. сплачено 17.05.2013р.), а індекс інфляції у квітні 2013р. склав 100,00% і, відповідно, інфляція, обрахована на суму боргу 1183,62грн., яка проіснувала повний місяць квітень 2013р., дорівнює нулю. Крім того, Комунальним підприємством "Сєвєродонецьктеплокомуненерго" безпідставно нараховано інфляційні на борг за місяцями, відносно яких немає доказів надсилання рахунків відповідачу, а саме: рахунок №655 від 31.10.2014р. за жовтень 2014р. на суму 353,60грн.; рахунок №1089 від 31.12.2015р. за грудень 2015р. на суму 2062,30грн.; рахунок №831 від 30.11.2016р. за листопад 2016р. на суму 1851,31грн.; рахунок №1111 від 31.12.2016р. за грудень 2016р. на суму 2785,61грн. Разом з тим, суд першої інстанції правомірно наголосив, що враховуючи, що відповідачем обґрунтовано заявлено позовну давність щодо вимог про стягнення боргу з грудня 2012р. по січень 2014р., а інфляційні нарахування є похідною від цього вимогою, то у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних нарахувань на борг за період з січня 2013р. по січень 2014р. слід відмовити.

Перевіривши розрахунок 3% річних, здійснений господарським судом Луганської області, колегія суддів дійшла висновку про його правомірність та математичну вірність. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних у сумі 1008,16грн. При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що враховуючи, що Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 обґрунтовано заявлено позовну давність щодо вимог про стягнення боргу з грудня 2012р. по січень 2014р., а 3% річних є похідною від цього вимогою, то у задоволенні позову в частині стягнення 3% річних, нарахованих на борг за період з січня 2013р. по січень 2014р. слід відмовити. Крім того, судова колегія погоджується з твердженням місцевого господарського суду про те, що позивачем безпідставно нараховані 3% річних на борг за місяцями, відносно яких немає доказів надсилання рахунків відповідачу, а саме: рахунок №655 від 31.10.2014р. за жовтень 2014р. на суму 353,60грн.; рахунок №1089 від 31.12.2015р. за грудень 2015р. на суму 2062,30грн.; рахунок №831 від 30.11.2016р. за листопад 2016р. на суму 1851,31грн. та рахунок №1111 від 31.12.2016р. за грудень 2016р. на суму 2785,61грн.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач зазначає, що справа №913/201/17 була порушена господарським судом Луганської області з порушенням норм процесуального права, а саме, всупереч положенням ч.1 ст.56 ГПК України та п.2 ч.1 ст.57 ГПК України, за відсутності доказів направлення копій всіх доданих до позовної заяви документів на адресу відповідача. З цього приводу судова колегія зазначає, що у випадку неотримання копій, доданих до позовної заяви, відповідач не був позбавлений можливості скористуватися правами, передбаченими ст.22 ГПК України, та ознайомитися з матеріалами справи. Крім того, відповідно до приписів ст.104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Інші доводи апелянта спростовані матеріалами справи, вищевикладеними висновками суду апеляційної інстанції та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

З огляду на наведене вище, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Луганської області від 20.06.2017р. (повний текст підписано 26.06.2017р.) у справі №913/201/17 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 ГПК України, підстав для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги за наведеними в ній мотивами не вбачається.

Відповідно до статті 49 ГПК України, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати по сплаті судового збору при зверненні з апеляційною скаргою підлягають віднесенню на заявника скарги.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5, м.Сєвєродонецьк Луганської області на рішення господарського суду Луганської області від 20.06.2017р. (повний текст підписано 26.06.2017р.) у справі №913/201/17 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 20.06.2017р. (повний текст підписано 26.06.2017р.) у справі №913/201/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий І.В. Зубченко

Судді: О.О. Радіонова

Л.Ф. Чернота

Надруковано 5 прим: 1 - позивачу;1 - відповідачу; 1 - ГСЛО;1 - до справи;1 - ДАГС.