КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2017 р. Справа№ 925/997/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача не з'явились

від відповідача не з'явились

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІГ- Жашківський цукровий завод»

на ухвалу Господарського суду Черкаської області

від 10.08.2017 (суддя Довгань К.І.)

у справі № 925/997/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«ВІГ- Жашківський цукровий завод»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будінвест-2002»

про витребування майна із чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 10.08.2017 у справі № 925/997/17 відмовлено у прийнятті позовної заяви ТОВ «ВІГ- Жашківський цукровий завод» до ТОВ «Будінвест-2002» про витребування майна з чужого незаконного відання.

Не погодившись із згаданою ухвалою суду, ТОВ «ВІГ- Жашківський цукровий завод» оскаржило її в апеляційному порядку, просило скасувати, порушити провадження у цій справі та передати справу на розгляд до Господарського суду Черкаської області. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскільки ухвалою Господарського суду Черкаської області від 10.04.2017 у справі № 04/5026/803/2012 позивачу було відмовлено у прийнятті його заяви до розгляду в межах справи про банкрутство, вимоги позивача про витребування майна з чужого незаконного володіння до іншої особи, яка до того ж не є учасником провадження у справі про банкрутство, повинні розглядатись шляхом подання окремої позовної заяви за встановленою підсудністю.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 925/997/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.08.2017 апеляційну скаргу ТОВ «ВІГ- Жашківський цукровий завод» прийнято до провадження у визначеному складі суду та розгляд справи призначено на 05.09.2017.

В судове засідання апеляційної інстанції представники сторін не з'явились, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки апеляційний суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали.

На підставі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до ч. 2 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

За змістом ст. 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Оскільки сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, неявка їх представників не перешкоджає вирішенню апеляційної скарги по суті, з огляду на приписи ч. 2 ст. 102 ГПК України апеляційний суд вважав за необхідне справу розглянути за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, ТОВ «ВІГ- Жашківський цукровий завод» в особі ліквідатора Назаренко С.А. звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до ТОВ «Будінвест-2002» про витребовування у останнього комплексу будівель за адресою: Черкаська обл. Жашківський р. м. Жашків вулиця Любомської Євгенії, будинок 76 загальною площею 11187,2 кв.м. вартістю до складу якого входить:

1) нежитлова будівля (головний корпус) з прибудовами А-2, А'-1,а' Площа: Загальна площа (кв.м): 6893.9;

2) нежитлова будівля (будівля ТЕЦ), В-3 Площа: Загальна площа (кв.м): 3327.3;

3) ґанок;

4) нежитлова будівля (будівля хімводоочистки), Е Площа: Загальна площа (кв.м): 476.6;

5) прибудова;

6) нежитлова будівля (будівля компресорної), Н Площа: Загальна площа (кв.м): 121.3;

7) нежитлова будівля (мазутна), ПЗ Площа: Загальна площа (кв.м): 68.8;

8) нежитлова будівля (насосна), П4 Площа: Загальна площа (кв.м): 16.2;

9) нежитлова будівля (ГРП), Ф Площа: Загальна площа (кв.м): 88.9;

10) нежитлова будівля (прохідна №2), X Площа: Загальна площа (кв.м): 19.8;

11) навіс;

12) навіс;

13) нежитлова будівля (гараж для легкових машин), Ж1 Площа: Загальна площа (кв.м): 124.1;

14) нежитлова будівля (ЗРУ- бкв трансформаторна №1), С Площа: Загальна площа (кв.м): 50.3;

15) труба, XXXII;

16) труба, XXXIII;

17) вимощення, ХХХХІІІ;

18) естакада, ХХХХ;

19) огорожа, 2;

20) вбиральня, У4.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначав, що постановою Господарського суду Черкаської області від 18.04.2014 його визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора. В ході розгляду справи про банкрутство згадане спірне майно було реалізоване на аукціоні, результати якого ухвалою Господарського суду Черкаської області від 26.09.2016 були визнані недійсними. Оскільки спірне майно зареєстроване за відповідачем, який добровільно його повертати позивачу відмовляється, останній змушений був звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Розглянувши позовну заяву ТОВ «ВІГ-Жашківський цукровий завод» місцевий господарський суд встановив, що останній перебуває в процедурі банкрутства, порушеній в порядку Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», стосовно нього введено процедуру ліквідації. Оскільки предметом судового розгляду у даній справі є витребування особою, яку визнано банкрутом і яка перебуває у стадії ліквідації, майна із чужого незаконного володіння внаслідок визнання недійсною угоди (правочину) про відчуження частини майнових активів боржника, за висновками суду даний спір стосується питання щодо формування майнових активів боржника у справі про банкрутство, а тому не підлягає вирішенню судом в порядку окремого позовного провадження - повинен розглядатися в межах справи про банкрутство № 04/5026/803/2012 ТОВ «ВІГ-Жашківський цукровий завод».

Апеляційний господарський суд не погоджується з такими висновками місцевого суду.

Так, право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства визначено ст. 15 ЦК України .

За приписами ст.20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Кожна особа згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту таких прав та інтересів на підставі ч. 2 згаданої статті можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як встановлено матеріалами справи, до звернення з даним позовом до суду в порядку окремого провадження, ТОВ «ВІГ-Жашківський цукровий завод» в особі ліквідатора Назаренка С.А. звернулось до Господарського суду Черкаської області в межах справи про його банкрутство із заявою до ТОВ «Будінвест-2002» про витребування майна з чужого незаконного відання.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 10.04.2017 у справі № 04/5026/803/2012 у прийнятті для розгляду у межах справи про банкрутство заяви боржника в особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Назаренка С.А., відмовлено та повернуто її разом з доданими до неї документами. Відмова суду мотивована тим, що вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння подано боржником до іншої особи, яка до того ж не є учасником провадження у справі про банкрутство боржника, отже така вимога не може розглядатися в межах справи про банкрутство, а підлягає розгляду шляхом подання окремої позовної заяви за установленою підсудністю.

Постановою від 13.04.2016 у справі № 908/4804/14 Верховний Суд України дійшов висновку, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону про банкрутство, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Така правова позиція щодо підвідомчості спорів за участю боржника викладена у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 911/4212/14, відповідно до якої положення ст.ст. 12, 16 ГПК України в силу приписів ч. 1 ст. 58 Конституції України застосовуються й до справ про банкрутство, провадження у яких здійснюється за Законом про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013.

Положеннями п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України визначено, що господарським судам підвідомчі спори з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство.

За приписами ч. 9 ст. 16 ГПК України (виключна підсудність справ) справи у майнових спорах, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Особливість вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна та коштів боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Проте відмовляючи ТОВ «ВІГ- Жашківський цукровий завод» (позивачу) у прийнятті позовної заяви до ТОВ «Будінвест-2002» про витребування майна з чужого незаконного володіння з огляду на те, що даній спір не підлягає вирішенню судом в порядку окремого позовного провадження, а повинен розглядатися в межах справи про банкрутство № 04/5026/803/2012 ТОВ «ВІГ-Жашківський цукровий завод», суд першої інстанції не врахував, що позивач уже звертався з такою заявою в межах справи про банкрутство і йому також було відмовлено, що позбавило позивача на реалізацію передбаченого законодавством права на судовий захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу.

Згідно резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 124 Конституції України, положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

За приписами частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м'якого покарання від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Тому в контексті статті 55 Конституції України органи судової влади здійснюють функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

За змістом рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року у справі №1-10/2004 року щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний інтерес), поняття «право» та «охоронюваний законом інтерес» особи, що вживаються в законах, знаходяться у логічно-смисловому зв'язку та означають прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, легітимний дозвіл, що є об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних потреб особи, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

За наявності ухвали Господарського суду Черкаської області від 10.04.2017 у справі № 04/5026/803/2012 про відмову в прийнятті для розгляду у межах справи про банкрутство заяви боржника в особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Назаренка С.А., яка набрала законної сили та є обов'язковою для виконання, апеляційний суд дійшов висновку, що право позивача на судовий захист може бути забезпечено лише шляхом розгляду судом спору в порядку окремого позовного провадження, отже підстав для відмови у прийнятті позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України немає.

Викладені в резолютивній частині вимоги позивача (апелянта) щодо порушення провадження у справі не підлягають задоволенню, адже чинним ГПК України не передбачено права апеляційного суду у випадку скасування ухвали про відмову в прийнятті позовної заяви та направлення справи на розгляд до суду першої інстанції, порушувати провадження у справі, таке право згідно ст. 64 ГПК України належить виключно суду першої інстанції.

За приписами ч. 5 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає, що наведені місцевим судом обґрунтування оскарженої ухвали є незаконними, не можуть бути достатніми підставами для відмови в прийнятті позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України, відтак апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню (в частині вимог про скасування ухвали та направлення справи на розгляд до суду першої інстанції), а ухвала місцевого суду - скасуванню з надісланням матеріалів справи до місцевого суду для розгляду справи по суті.

За змістом ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами п.4.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

Оскільки судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІГ- Жашківський цукровий завод», має бути здійснено місцевим судом за результатами розгляду ним справи за загальними правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105, 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІГ- Жашківський цукровий завод» задовольнити частково, ухвалу Господарського суду Черкаської області від 10.08.2017 у справі № 925/997/17 - скасувати.

Матеріали справи №925/997/17 надіслати до Господарського суду Черкаської області для розгляду справи по суті.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко