РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2017Справа №910/12578/17

За позовом: приватного акціонерного товариства "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА";

до: публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ";

про: стягнення 9.268,07 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: не з'явилися;

відповідача: Головащенко Я.О. - за довіреністю від 11.10.2016 № Ц/3-04/284-16.

С У Т Ь С П О Р У:

Приватне акціонерне товариство "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ про стягнення 9.268,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем здійснене незбережне перевезення вантажу за укладеним між сторонами спору договором про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги від 25.12.2015 № 1970/ДФ/10017, що призвело до фіксування вказаного порушення із складанням комерційного акту та нанесення відповідачеві збитків в розмірі 9.268,07 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.08.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/12578/17. Розгляд справи призначено на 11.09.2017.

До господарського суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи без участі останнього.

Представником відповідача подані до суду заперечення на позовну заяву, в яких останній позов відхилив повністю, оскільки в матеріалах справи відсутні докази оплати рахунку та підписаної головним (старшим) бухгалтером копії податкової накладної, що робить неможливим визначити розмір дійсної вартості втраченого вантажу.

В судовому засіданні 11.09.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши уповноваженого представника відповідача по суті спору та дослідивши наявні докази в матеріалах справи господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між публічним акціонерним товариством "АВДІЇВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД", як постачальником, та публічним акціонерним товариством "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА", як покупцем укладено договір від 18.04.2014 № 370/14 Сб/1121 (далі - Договір поставки), відповідно до предмету якого постачальник зобов'язується передати, а відповідач прийняти та оплатити продукцію на умовах, передбачених Договором (п. 1.1 Договору поставки).

Пунктом 2.3 Договору поставки визначено, що поставка товару здійснюється партіями. Під партією товару розуміється товар, переданий на умовах дійсного Договору по одному транспортному документу. Мінімальною партією товару, який поставляється залізничним транспортом, є один вагон.

Між приватним акціонерним товариством "МАРІУПОЛЬСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ІМЕНІ ІЛЛІЧА", як вантажовласником, (далі - позивач) та публічним акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ", як виконавцем, (далі - відповідач) укладено договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги від 25.12.2015 № 1970/ДФ/10017 (далі - Договір перевезення), предметом якого є надання відповідачем позивачу послуг пов'язаних з перевезенням вантажів та проведення розрахунків за ці послуги (п. 1.1 Договору перевезення).

Пунктом 7.1 Договору перевезення визначено, що за цим договором відповідач надає позивачу послуги на станціях регіональної філії "ДОНЕЦЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" за умови наявності коштів на його особовому рахунку.

Так, публічним акціонерним товариством "АВДІЄВСЬКИЙ КОКСОХІМІЧНИЙ ЗАВОД", як вантажовідправником зі станції "АВДІЇВКА" Донецької залізниці на станцію "МАРІУПОЛЬ-СОРТУВАЛЬНИЙ" Донецької залізниці за накладною від 30.04.2017 № 49749492, яка наявна в матеріалах справи, було відправлено вагон № 61015228 з вантажем "ОРЕШЕК КОКСОВЫЙ". Вантажоодержувачем за вказаною накладною є позивач.

Відповідно до статті 52 Статуту залізниць України, затвердженого постановою КМУ від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут), на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

На станції "МАРІУПОЛЬ-СОРТУВАЛЬНИЙ" Донецької залізниці складений комерційний акт від 01.05.2017 № 485604/361 про недостачу вантажу в вагоні 61015228 в кількості 2300 кг.

В комерційному акті № від 01.05.2017 № 485604/361 зазначено, що навантаження в вагоні вище рівня бортів на 150 - 200 мм "шапкою". Маркування вапном однієї поздовжньою смугою вздовж вагона. Над 1 люком є поглиблення розміром 1000мм Х 1000мм Х 300мм в глибину. Маркування порушене. Вагон прибув у справному технічному стані.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затвердженими наказом міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2 % маси, зазначеної в перевізних документах.

Сертифікат якості на вагон № 22879. Фактична вага з урахуванням вологості в рахунку-фактурі від 30.04.2017 № 91478782 становить 137,45 тн.

Вартість однієї тонни згідно розрахунку вантажовідправника з ПДВ становить 758.272,08 грн. (без ПДВ) Х 1,2 : 137,45 тн. = 6620,05 грн.

Вага згідно документа в полувагоні - 45.000 кг.

Фактично виявлено - 43.700 кг. Недостача - 2300 кг.

45000кг Х 2 % (природні втрати) = 900 кг.

Недостача з урахуванням природних втрат становить: 2300 кг. - 900 кг. = 1400 кг.

6620,05 грн. Х 1400тн = 9268,07 грн.

Таким чином, як стверджує позивач, загальна сума недостачі складає 9.268,07 грн.

Спір між сторонами судового процесу, як стверджує позивач, виник внаслідок порушення відповідачем правил перевезення вантажу що призвело до фіксування вказаного порушення із складанням комерційних актів та нанесення відповідачеві збитків в розмірі 9.268,07 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Згідно з п. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно статті 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Положеннями п. 114 Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Відповідно до п. 2.7 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 № 04-5/225 "Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 N 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Вартість вантажу, що перевозиться з оголошеною вартістю, визначається у такому ж порядку (пункт 4 Правил перевезення вантажів з оголошеною вартістю).

Як вбачається із рахунку-фактури від 30.04.2017 № 91478782, в останньому зазначена наведена та фактична вага товару, а саме: вага фактична - 137,450Т, вага наведена - 119.994Т.

Проте, матеріали справи не містять платіжних документів, які підтверджують сплату позивачем рахунку-фактури від 30.04.2017 № 91478782, що позбавляє суд можливості встановити дійсну вартість прийнятого до перевезення та втраченого вантажу, та, як наслідок, суму збитків завданих відповідачем в результаті його незбережного перевезення.

Також в матеріалах справи відсутня копія підписаної головним (старшим) бухгалтером податкової накладної, яка підтверджує дійсну вартість вантажу.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і відповідача, який повинен був довести належними засобами доказування факт відсутності порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що позов задоволенню не підлягає, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15 вересня 2017 року

Cуддя С.В. Балац