номер провадження справи 15/88/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2017 Справа № 908/1548/17

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС», 71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133

до відповідача ОСОБА_1 підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, 71503, Запорізька область, м. Енергодар, пр. Будівельників, 17, офіс 5-1

про стягнення коштів

Суддя Горохов І.С.

Секретар судового засідання Чернетенко А.С

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 08.12.2016р.;

від відповідача: не зявився;

суть спору:

До господарського суду Запорізької області звернувся позивач ОСОБА_3 підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС», Запорізька область, м. Енергодар до відповідача ОСОБА_1 підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, Запорізька область, м. Енергодар про стягнення 4 760 625,08 грн.

27.07.2017 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Горохову І.С.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.07.2017 порушено провадження у справі № 908/1548/17, присвоєно справі номер провадження 15/88/17, розгляд якої призначено на 09.08.2017. Ухвалою суду від 09.08.2017 розгляд справи відкладався на 04.09.2017.

Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за наявними у справі документальними доказами.

Позивач підставою для звернення з позовом до суду зазначив неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором про надання послуг за договором № 12Т-13/37-121-SD-15-02254 від 23.04.2013 на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідачем зобовязання по сплаті наданих послуг за грудень 2016 року не виконано. У звязку з чим утворилась заборгованість у розмірі 4 196 524,68 грн. За прострочення виконання грошових зобовязань позивач просив стягнути з відповідача 264 769,99 грн. пені нарахованої за період з 31.01.2017 по 05.07.2017. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України до стягнення заявлено суму інфляційних втрат в розмірі 239 827,05 грн. нарахованих за період прострочення з 31.01.2017 по 14.06.2017 та 3% річних в сумі 59 503,36 грн. нарахованих за період з 31.01.2017 по 05.07.2017. Позов обґрунтовано ст.ст. 530, 546, 549, 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198, 218, 230, 231 Господарського кодексу України.

У судовому засіданні 04.09.2017 представник позивача надав пояснення до позовної заяви та підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судові засідання 09.08.2017 та 04.09.2017 не зявлявся, письмовий відзив та витребувані судом документи не надав. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 розяснено, що за змістом статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив, будь-яких клопотань, заяв від нього не надійшло.

Суд визнав можливим розглянути справу на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України у відсутність відповідача за наявними в ній матеріалами, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні.

В судовому засіданні 04.09.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи представника позивача та з урахуванням наданих доказів судом встановлено наступне.

23.04.2013 між ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» (теплопостачальна організація, позивач) та КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради (споживач, відповідач) укладений договір № 12Т-13/37-121-SD-15-02254 про надання послуг з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.

Відповідно до п. 1.1 договору, теплопостачальна організація зобов'язується надати послуги споживачу, зазначені у п. 1.2 договору, в необхідних йому обсягах відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства, а споживач зобов'язується сплачувати за отримані послуги за встановленими тарифами у строки, які передбачені цим договором.

Найменування послуг: «Надання послуг з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії». Теплопостачальна організація надає послуги споживачу із параметрами тепло носіння відповідно до температурного графіку теплової мережі, затвердженого головним інженером (першим заступником генерального директора) теплопостачальної організації та узгодженого місцевими органами влади, в обсягах згідно додатку № 1 до цього договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1 теплопостачальна організація повинна надати споживачу послуги, якість яких відповідає вимогам документів, зазначених у розділі 1 цього договору. Строк постачання та показники якості надання послуг можуть бути змінені за рішенням місцевих органів самоврядування (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 4.1 договору в редакції додаткової угоди від 24.06.2014 розрахунковим документом на оплату є 2-х сторонній акт про надання послуг з виробництва теплової енергії, 2-х сторонній акт про надання послуг з транспортування теплової енергії, 2-х сторонній акт про надання послуг з постачання теплової енергії. Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються споживачем за фактично спожитий обсяг теплової енергії на підставі оформлених 2-х сторонніх актів про надання послуг з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії, постачання теплової енергії відповідно до діючого в звітний період тарифу на теплову енергію.

Пункт 4.4 договору закріплює, що розрахунки за відпущену теплову енергію, враховуючи транспортування та постачання теплової енергії, здійснюється споживачем за фактичний обсяг щомісяця до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок теплопостачальної організації. Можливі інші форми розрахунків за відпущену теплову енергію за договором, які не суперечать діючому законодавству.

Згідно з п. 6.1.1 договору споживач теплової енергії зобовязаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати спожиту теплову енергію, включаючи виробництво, транспортування та постачання теплової енергії за встановленими тарифами, в порядку та в строки, передбачені цим договором, а також нормативними документами, вказаними в п. 1.1 цього договору.

Відповідно до п. 7.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобовязань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором. За невиконання або неналежне виконання сторонами зобовязань за договором винна сторона відшкодовує іншій заподіяні збитки. Відшкодування збитків не звільняє від виконання зобовязань за цим договором.

Пунктом 4.5 сторони узгодили, що у випадку прострочення сплати наданих послуг в строк, зазначений за п. 4.4 цього договору, споживач зобовязаний сплатити теплопостачальній організації пеню за весь час прострочення в розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла за період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення оплати.

Згідно з п. 11.1 договору договір вважається укладеним з моменту його підписання споживачем та теплопостачальною організацією та діє до 31.12.2013. Дія договору продовжується на кожний наступний календарний рік, якщо за 1 місяць до припинення строку його дії жодна із сторін не заявить про закінчення його дії.

Доказів припинення дії договору сторони не надали, отже його умови на момент розгляду справи судом є чинними.

Позивачем на користь відповідача на виконання умов договору № 12Т-13/37-121-SD-15-02254 від 23.04.2013 були надані послуги з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії відповідно до актів про надання послуг:

- № 160/12 від 31.12.2016 про надання послуг з виробництва теплової енергії (населення) на суму 2 806 335,48 грн.;

- № 161/12 від 31.12.2016 про надання послуг з транспортування теплової енергії (населення) на суму 727 606,44 грн.;

- № 162/12 від 31.12.2016 про надання послуг з постачання теплової енергії (населення) на суму 12 819,00 грн.;

- № 163/12 від 31.12.2016р. про надання послуг з виробництва теплової енергії (бюджетні установи) з 01.12.2016 по 29.12.2016 на суму 874 213,24 грн.;

- № 164/12 від 31.12.2016 про надання послуг з виробництва теплової енергії (бюджетні установи) з 30.12.2016 по 31.12.2016 на суму 59 040,44 грн.;

- № 165/12 від 31.12.2016 про надання послуг з транспортування теплової енергії (бюджетні установи) з 01.12.2016 по 29.12.2016 на суму 226 659,71 грн.;

- № 166/12 від 31.12.2016 про надання послуг з транспортування теплової енергії (бюджетні установи) з 30.12.2016 по 31.12.2016 на суму 14 664,98 грн.;

- № 167/12 від 31.12.2016 про надання послуг з постачання теплової енергії (бюджетні установи) на суму 4 250,40 грн.;

- № 168/12 від 31.12.2016 про надання послуг з виробництва теплової енергії (інші споживачі) з 01.12.2016 по 29.12.2016 на суму 371 135,08 грн.;

- № 169/12 від 31.12.2016 про надання послуг з виробництва теплової енергії (інші споживачі) з 30.12.2016 по 31.12.2016 на суму 25 076,69 грн.;

- № 170/12 від 31.12.2016р. про надання послуг з транспортування теплової енергії (інші споживачі) з 01.12.2016 по 29.12.2016 на суму 96 225,23 грн.;

- № 171/12 від 31.12.2016 про надання послуг з транспортування теплової енергії з 30.12.2016 по 31.12.2016 на суму 6 228,77 грн.;

- № 172/12 від 31.12.2016 про надання послуг з постачання теплової енергії (інші споживачі) на суму 1 804,50 грн.

Усього послуг за договором № 12Т-13/37-121-SD-15-02254 від 23.04.2013 за грудень надано на суму в розмірі 5 226 059,96 грн.

Зобов'язання по сплаті наданих послуг з виробництва теплової енергії за актом № 160/12 від 31.12.2016 було припинено частково проведенням заліку зустрічних однорідних вимог 30.01.2017 на підставі заяви № 42-30/2244 в сумі 516 204,53 грн.

Зобов'язання по сплаті наданих послуг з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії за грудень 2016 припинено частково оплатою 15.06.2017 платіжним дорученням № 6_6F012/26 від 14.06.2017 на суму 513 330,75 грн.

Отже, після проведення заліку зустрічних однорідних вимог залишок заборгованості за грудень 2016 склав 4 196 524,68 грн.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати наданих послуг, позивач за захистом своїх порушених прав та законних інтересів звернувся з позовом до суду.

Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення у розмірі 4 196 524,68 грн. підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Правовідносини сторін є господарськими та такими, що виникли на підставі договору про надання послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона,має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо його виконання, однак відповідач свої зобовязання щодо оплати за надані позивачем послуги не здійснив, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Отже, вимога позивача про стягнення із відповідача грошових коштів у розмірі 4 196 524,68 грн. задовольняється судом.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 264 769,99 грн. пені за період з 31.01.2017 по 05.07.2017.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.5 сторони погодили, що у випадку прострочення сплати наданих послуг в строк, зазначений за п. 4.4 цього договору, споживач зобовязаний сплатити теплопостачальній організації пеню за весь час прострочення в розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла за період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення оплати.

З огляду на наведене судом встановлено підстави щодо стягнення пені за несвоєчасно виконане грошове зобов'язання. Наданий позивачем розрахунок пені суд визнав виконаним вірно, тому вимога про стягнення 264 769,99 грн. пені підлягає задоволенню.

За прострочення оплати боргу позивач нарахував 3% річних в сумі 59 503,36 грн. нарахованих за період з 31.01.2017 по 05.07.2017 та суму інфляційних втрат в розмірі 239 827,05 грн. нарахованих за період прострочення з 31.01.2017 по 14.06.2017.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив розрахунок позивача та встановив, що він є вірним, у звязку з чим вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 59 503,36 грн. та інфляційних втрат в розмірі 239 827,05 грн. є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати наявної заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідач суду не надав, підстав в обґрунтування заперечень не зазначив.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються відповідача.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради (71503, Запорізька область, м. Енергодар, пр. Будівельників, 17, оф. 5-1, ідентифікаційний код 32166551) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133, ідентифікаційний код 19355964) суму заборгованості в розмірі 4 196 524,68 грн. (чотири мільйона сто девяносто шість тисяч пятсот двадцять чотири гривні 68 коп.), суму пені в розмірі 264 769,99 грн. (двісті шістдесят чотири тисячі сімсот шістдесят девять гривень 99 коп.), 3 % річних в розмірі 59 503,36 грн. (пятдесят девять тисяч пятсот три гривні 36 коп.), суму інфляційних втрат в розмірі 239 827,05 грн. (двісті тридцять девять тисяч вісімсот двадцять сім гривень 05 коп.) та суму судового збору в розмірі 71 409,38 грн. (сімдесят одна тисяча чотириста девять гривень 38 коп.). Видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 Господарського процесуального кодексу України 07 вересня 2017 року.

Суддя І. С. Горохов