ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

07 вересня 2017 р. Справа № 902/692/17

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕДІС УКРАЇНА", м.Одеса

до: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Вінниця

про стягнення 7 350,76 грн

За участю секретаря судового засідання Василишеної Н.О.

За участю представників:

позивача: Паламар Тарас Степанович, довіреність № 1168 від 26.05.2017 р., паспорт серії НОМЕР_2 виданий Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 19.03.2005 р.

відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ :

Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕДІС УКРАЇНА" заявлено позов до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 7 350,76 грн заборгованості з яких 5 998,13 грн основного боргу, 35,54 грн 3% річних, 299,79 грн пені та 1 017,30 грн штрафу у зв'язку з неналежним виконанням останнім зобов'язань за договором поставки № 7574-ВН/17 від 16.05.2017 р.

Ухвалою суду від 19.07.2017 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/692/17 та призначено до розгляду на 07.09.2017 р.

07.09.2017 р. на електронну адресу суду від представника позивача надійшов лист з платіжним дорученням № @2PL194384 від 25.04.2017 р. про сплату відповідачем 5 714,00 грн за тютюнові вироби.

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, пояснень щодо обставин викладених в позові та визначених судом документів не надав, хоча про дату, час і місце розгляду справи останній повідомлявся належним чином - ухвалою суду від 19.07.2017 р., яка надсилалась рекомендованою кореспонденцією.

Обізнаність відповідача про дату судового засідання підтверджується поштовим повідомленням № 291, яке наявне в матеріалах справи.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд враховує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

В зв'язку з відсутністю поданого клопотання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

07.09.2017 р. представником позивача в судовому засіданні подано додаткові письмові пояснення (№ 3449/ГО/ЮД від 06.09.2017 р.).

Також, останнім подано клопотання (№ 3444/ГО/ЮД від 05.09.2017 р.) в якому останній в зв'язку з частковим погашення відповідачем заборгованості 18.07.2017 р. в сумі 360,00 грн просить стягнути з останнього 7 350,76 грн заборгованості з яких 5 998,13 грн основного боргу, 299,79 грн пені, 1 017,30 грн штрафу, 35,54 грн 3 % річних. Додатком до клопотання додано ряд документів на виконання вимог ухвали суду.

Вказане клопотання приймається судом до розгляду, як таке, що не суперечить приписам ст.22 ГПК України та розцінюється судом як заява про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу.

В судовому засіданні 07.09.2017 р. представником позивача подано заяву (вх.канц. 06-52/8641/17 від 07.09.2017 р.) в якій останній просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 5 998,13 грн та 35,54 грн 3% річних. Також в заяві останній відмовляється від позовних вимог в частині стягнення з відповідача 299,79 грн пені та 1 017,30 грн штрафу.

Вказана заява приймається судом до розгляду, як така, що не суперечить приписам ст.22 ГПК України та розцінюється судом як відмова від позову в частині стягнення пені та штрафу.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

16.05.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕДІС УКРАЇНА" ( Продавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (Покупець) укладено договір поставки № 7574-вн/17 (а.с. 9-12, т. 1).

Відповідно п.1.1 Договору Продавець зобов'язується передавати тютюнові вироби або інші групи товарів у власність Покупця відповідно до його замовлення (замовлень), а Покупець зобов'язується приймати та оплачувати товар на умовах, зазначених у цьому договорі. Придбаний Покупцем за договором товар буде в подальшому реалізовуватися через об'єкти торгівлі Покупця на території України.

Асортимент, кількість, ціна товару визначається сторонами на кожну партію окремо (п. 1.2 Договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 15.03.2018 р. включно, а по відношенню платежів - до повного виконання Покупцем своїх зобов'язань по оплаті отриманого товару (п. 1.3 Договору).

Асортимент, кількість та ціна товару, що продається за договором, вказується у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною договору (п. 2.1 Догоовру0.

Згідно п. 2.3 Договору поставка Продавцем тютюнових виробів Покупцю здійснюється за наявності в документах, згідно з якими вони відпускаються, реєстраційних номерів сертифіката відповідності, які Продавець зазначає у видаткових накладних.

Поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі замовлення (замовлень) Покупця та виходячи з наявності відповідного асортименту товару на складі Продавця. Замовлення на партію погоджується відповідальними особами (п. 3.1 Договору).

Відповідно п. 4.1 Договору ціна товару визначається у відповідності з ціною вказаною в прайс листах Продавця, які діють на момент виконання Продавцем замовлень Покупця і вказується у видаткових накладних з урахуванням ПДВ. Загальна сума даного договору не обмежується і визначається на підставі фактично поставленого товару згідно видаткових накладних.

Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця. Проте не виключаються інші способи розрахунків, передбачені чинним законодавством України, за погодженням з Продавцем (п. 4.2 Договору).

Товар відпускається на умовах повної передоплати (п. 4.3 Договору).

Згідно п. 6.1 Договору у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених договором, сторона, що допустила невиконання або неналежне виконання, відшкодовує іншій стороні нанесені збитки в повному обсязі.

На виконання умов договору від 16.05.2017 р. за період з 08.04.2017 по 29.04.2017 р. позивачем відповідачу на підставі видаткових накладних поставлено товар (тютюнові вироби) на загальну суму 22 822,13 грн, за які відповідачем проведено оплату з 07.04.2017 р. по 18.07.2017 р. частково на загальну суму 16 824,00 грн.

Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 5 998,13 грн (22 822,13 грн - 16 824,00 грн).

Наведені вище обставини щодо поставки товару та часткового розрахунку підтверджуються наявними у справі доказами - видатковими накладними, довідкою ПАТ "Банк Восток" від 06.09.2017 р., довідкою ПАТ "Державний ощадний банк України" від 06.09.2017 р., меморіальними ордерами тощо.

30.05.2017 р. на адресу відповідача направлено претензію (№ 2349/ГО/ЮД від 29.05.2017 р.) щодо сплати заборгованості за поставлений товар.

Однак за твердженням позивача відповіді надано не було, заборгованість не погашено.

Непроведення відповідачем в повному обсязі розрахунків за отриману продукцію спонукало позивача звернутися з відповідним позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З моменту укладення сторонами договору № 7574-ВН/17 від 16.05.2017 р. між ними виникли зобов'язання які регулюються параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу України "Поставка".

Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.4 Договору передбачено, що товар відпускається на умовах повної передоплати, а тому прострочення боржника наступає з моменту прийняття товару у разі відсутності такої оплати.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З врахуванням наведеного вище вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за переданий товар в сумі 5 998,13 грн (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 07.09.2017 р.) є правомірною та обґрунтованою, з огляду на що підлягає задоволенню судом в повному обсязі.

Також судом розглянуто вимоги позивача щодо стягнення з відповідача (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) 35,54 грн 3% річних у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором № 7574-ВН/17 від 16.05.2017 р. за період з 05.05.2017 р. по 11.07.2017 р. у зв'язку з чим суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Таким чином, заявлення позивачем вимог про стягнення з відповідача 3% річних невиконання умов договору є правомірним, оскільки відповідає умовам укладеного договору та чинного законодавства.

При перерахунку суми 3 % річних за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора судом не виявлено помилок, в зв'язку з чим підлягають задоволенню повністю.

Також в засіданні суду розглянуто заяву позивача (вх.канц. 06-52/8641/17 від 07.09.2017 р.) про відмову від позову в частині стягнення 299,79 грн пені та 1 017,30 грн штрафу.

Давши оцінку даній заяві суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення у справі, крім іншого, відмовитись від позову.

Частина 6 названої статті вказує, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Згідно п.4 ч.1 ст.80 ГПК України - господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Заява позивача про відмову від позову в частині стягнення 2 299,79 грн пені та 1 017,30 грн штрафу приймається судом, оскільки відмова позивача від позову в цій частині не суперечить чинному законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, відповідає обставинам і матеріалам справи.

При цьому суд враховує, що заяву про відмову від позову підписано уповноваженим представником позивача (ОСОБА_4.), зміст довіреності якої (№ 1168 від 26.05.2017 р.) свідчить про відсутність обмеження на вчинення вказаної процесуальної дії.

В зв'язку з цим провадження у справі в частині стягнення 2 299,79 грн пені та 1 017,30 грн штрафу підлягає припиненню на підставі п.4 ч.1 ст.80 ГПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів тощо).

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з врахуванням вищевикладених мотивів про припинення провадження у справі в частині вимог про стягнення пені та штрафу та зменшення розміру основного боргу (заява від 07.09.2017 р.)

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

07.09.2017 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, п.4 ч.1 ст.80, ст.ст.82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕДІС УКРАЇНА", проспект Шевченка, 4А, м. Одеса, 65044 (ідентифікаційний код - 30622532) - 5 998 грн 13 коп. - боргу, 35 грн 54 коп. - 3 % річних, 1 313 грн 32 коп. - відшкодування витрат на сплату судового збору.

3. Прийняти відмову позивача від позову в частині стягнення 299 грн 79 коп. пені та 1 017 грн 30 коп. штрафу.

4. Провадження у справі в частині стягнення 299 грн 79 коп. пені та 1 017 грн 30 коп. штрафу припинити згідно з п.4 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Копію рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом з поштовим повідомленням про вручення поштової кореспонденції.

Повне рішення складено 12 вересня 2017 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи.

2 - відповідачу - АДРЕСА_1