ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року Справа № 904/7293/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Владимиренко С.В. - доповідач,
суддів:Губенко Н.М.,
Шевчук С.Р.
розглянув касаційну скаргуМеталургійного підприємства "Дніпродзержинський сталеливарний завод" дочірнього підприємства "Дніпровагонмаш"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.06.2017р.
та рішеннягосподарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2017р.
у справі№904/7293/14 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомМеталургійного підприємства "Дніпродзержинський сталеливарний завод" дочірнього підприємства "Дніпровагонмаш"
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
простягнення 89941,06грн.
та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
до Металургійного підприємства "Дніпродзержинський сталеливарний завод" дочірнього підприємства "Дніпровагонмаш"
простягнення 26300грн. та моральної шкоди в сумі 48000грн.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 вересня 2017 року у зв'язку з відпусткою судді Кролевець О.А., для слухання справи №904/7293/14 сформовано колегію суддів Вищого господарського суду України у складі головуючий суддя (доповідач) - Владимиренко С.В., судді: Губенко Н.М., Шевчук С.Р.

за участю представників

позивача - Зибало Н.О.,

відповідача - ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Металургійне підприємство "Дніпродзержинський сталеливарний завод" Дочірнє підприємство ПАТ "Дніпровагонмаш" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення попередньої оплати за договором №013/09/01 від 12.09.2013р. в розмірі 78100грн., 10082,21грн. інфляційних втрат, 1758,85грн. 3% річних та судовий збір.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, в свою чергу, звернулась із зустрічним позовом до Металургійного підприємства "Дніпродзержинський сталеливарний завод" Дочірнє підприємство ПАТ "Дніпровагонмаш" про стягнення заборгованості в розмірі 42800 грн. за договором №О13/09/01 від 12.09.2013р.

Справа слухалась судами неодноразово.

Під час нового розгляду справи, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2017 р. у справі №904/7293/14 (суддя Бондарєв Е.М.) позовні вимоги за зустрічним позовом задоволено частково у сумі 6000 грн. Здійснено поворот виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2016 р. у цій справі. Стягнуто з фізичної особи ОСОБА_4 на користь металургійного підприємства "Дніпродзержинський сталеливарний завод" дочірнє підприємство публічного акціонерного товариства "Дніпровагонмаш" 20300 грн. основної заборгованості та 499,16 грн. судового збору в порядку повороту виконання рішення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.06.2017р. (колегією суддів у складі головуючого судді Кузнецова В.О., суддів: Кощеєва І.М., Науменка І.М.) рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2017 р. у справі №904/7293/14 залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими у справі вказаними вище судовими рішеннями, Металургійне підприємство "Дніпродзержинський сталеливарний завод" Дочірнє підприємство ПАТ "Дніпровагонмаш" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, зазначаючи про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права в частині задоволених позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, просить рішення та постанову скасувати в частині стягнення з нього 6000 грн., а справу №904/7293/14 передати на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між Металургійним підприємством "Дніпродзержинський сталеливарний завод" дочірнім підприємством публічного акціонерного товариства "Дніпровагонмаш" (позивач за первісним позовом, замовник) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (відповідач за первісним позовом, виконавець) укладено договір на впровадження комп'ютерних систем №О13/09/01 від 12.09.2013р. відповідно до умов якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов'язання здійснити роботи з впровадження на комп'ютерах замовника програмного продукту - "1С: Підприємство 8", що належить замовнику на праві власності, в обсязі та вартістю відповідно до переліку робіт, що є невід'ємним додатком № 1 до договору, в строки, що визначаються планом-графіком робіт з розробки та впровадження автоматизованої системи обліку (додаток №3 до договору).

Загальна вартість робіт за даним договором складає 110000грн. (додаток № 1 до договору).

Згідно п. 2.1 договору виконавець проводить роботи з впровадження на території і комп'ютерах замовника програмного продукту "1С: Підприємство 8 для України", його налаштування відповідно до підготовлених виконавцем і підписаними обома сторонами переліком робіт, плану-графіку і замовленнями на виконання робіт за методикою, викладеною в додатку №4 до договору.

Додатком №3 "План-графік робіт до договору" сторонами узгоджено строк виконання робіт: з 01.10.2013р. по 28.02.2014р.

Відповідно до п. 5.4 договору облік робіт виконавця ведеться кожного місяця. Оплата робіт здійснюється попередньо в наступному порядку:

- виконавець відповідно до плану-графіку виписує рахунок на оплату робіт наступного етапу (п. 5.4.1 договору);

- протягом 3 робочих днів з дати виставлення рахунку замовник здійснює оплату виставленого рахунку (п. 5.4.2 договору );

- по завершенні етапу, у разі якщо трудовитрати виконавця, зафіксовані в документах обліку робочого часу, перевищать попередньо оплачений час, виконавець має право виставити додаткові рахунки, які замовник зобов'язаний оплатити в порядку, передбаченому п. 5.4.2 договору (п. 5.4.3 договору);

- по завершенні робіт за договором, у разі якщо трудовитрати виконавця будуть меншими, ніж сума авансового платежу, виконавець протягом 3 робочих днів з моменту складання акту здачі-приймання робіт повинен здійснити повернення зайво отриманих сум (п. 5.4.4 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору облік робочого часу і виконаних робіт ведеться сторонами шляхом складання документів обліку робочого часу - листів обліку робочого часу.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що документи обліку робочого часу складаються і підписуються уповноваженими представниками сторін і містять такі відомості: дату складення; прізвище спеціаліста виконавця, який виконав роботу; перелік виконаних робіт (проведення налаштувань) і вказівки на необхідність їх продовження, або на їх завершення і приймання налаштувань замовником; кількість витраченого робочого часу.

Згідно з п.4.3. договору, зазначені документи робочого часу, з одного боку, є документами, що підтверджують приймання виконаних робіт (проведених налаштувань), а з іншого - визначають обсяг, який підлягає оплаті. На їх підставі в кінці кожного етапу робіт виписується акт виконаних робіт із зазначенням сумарного часу роботи виконавця.

По завершенню роботи по кожному з етапів, сторони підписують акт здачі-приймання етапу робіт, в якому на підставі демонстрації роботи системи, а також документів обліку робочого часу, відображають обсяг виконаних робіт та їх оцінку: задовільно/незадовільно (п.6.3. договору).

Виконавець приступає до виконання робіт за договором відповідно до плану-графіку не пізніше 5 днів після отримання оплати програмного продукту та послуг згідно з розділом 5 договору (п. 2.5 договору).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ФОП ОСОБА_4 надано металургійному підприємству "Дніпродзержинський сталеливарний завод" дочірньому підприємству публічного акціонерного товариства "Дніпровагонмаш" рахунки-фактури №СВ-0000117 від 23.09.2013р. на суму 35300 грн. та №СВ-0000123 від 01.12.2013 р. на суму 68700грн., які оплачені позивачем за первісним позовом, як попередня оплата на загальну суму 104000грн. (платіжні доручення №3638 від 25.09.2013р., №4477 від 10.12.2013р.).

Сторонами підписано акт прийняття робіт №СВ-0000245 від 12.11.2013р. про виконання ФОП ОСОБА_4 робіт на суму 25900грн., який складений на підставі листів обліку робочого часу за відповідний період.

Разом з тим, судами встановлено, що підставою для звернення фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 із зустрічним позовом у даній справі стала несплата Металургійним підприємством "Дніпродзержинський сталеливарний завод" дочірнього підприємства "Дніпровагонмаш" рахунків-фактур №СВ-0000001 від 08.01.2014р. на суму 6000грн., №СВ-0000090 від 01.03.2014р. на суму 20300грн., №СВ-0000091 від 01.08.2014р. на суму 16500грн., ФОП ОСОБА_4 направила їх на адресу позивача за первісним позовом 07.10.2014р. листом з описом вкладень. Як встановлено судами разом з рахунками-фактурами на адресу відповідача за зустрічним позовом направлено вимогу про сплату заборгованості за договором у розмірі 42800грн., реєстри виконаних робіт та акти здачі-прийняття робіт за договором за жовтень - грудень 2013р., січень-лютий 2014р., березень - червень 2014р. (акти здачі-прийняття робіт №СВ-0000252 від 01.12.2013р. на суму 9400грн., №СВ-0000253 від 01.12.2013р. на суму 33020грн., №СВ-0000001 від 08.01.2014р. на суму 35680грн., №СВ-0000188 від 01.03.2014р. на суму 3700грн., №СВ-0000002 від 08.01.2014р. на суму 2300грн., №СВ-0000189 від 01.03.2014р. на суму 20300грн.).

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

У ст.509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідносини, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 цього ж кодексу визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1, 2 ст.632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно наданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 розрахунку суми позову за період з 01.10.2013 р. по 28.02.2014 р. заплановано до виконання 544,5 годин на 20 робочих місць на суму 110000 грн., відповідачем за зустрічним позовом фактично оплачено 104000 грн. Разом з тим, позивач за зустрічним позовом посилається на виконання робіт у зазначений період у більшому обсязі, а саме: 640,5 годин на 40 робочих місць на загальну суму 130 300 грн. Отже, залишок несплаченої суми за виконані роботи (послуги) складає 26 300грн.

Проте судами вірно зазначено, що згідно ч.ч.1,2 ст.632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. При цьому, у відповідності до вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України судами попередніх інстанцій встановлено, що матеріали справи не містять, а сторонами не надано доказів узгодження збільшення кількості годин (до 640,5 годин на 40 робочих місць) для виконання договору.

Відтак, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що передбачене п.5.4.3. договору право фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на виставлення додаткових рахунків замовнику по закінченню певного етапу робіт, у випадку якщо трудовитрати виконавця послуг, перевищують попередньо оплачений час не змінює положень договору, якими сторонами погоджено загальну ціну договору у розмірі 110000 грн. (п.5.2. договору, додатки 1,3 до договору). Враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій у відповідності до вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України кількість годин та вартість робіт за договором у сумі 110000 грн., з яких 104000 грн. було оплачено відповідачем за зустрічним позовом, ненадання останнім доказів оплати вартості наданих послуг у сумі 6000 грн., суди дійшли обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог в частині стягнення заборгованості у розмірі 6 000 грн. та відмову у задоволенні решти зустрічних позовних вимог.

Обґрунтованим є і висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд про здійснення повороту виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2016 р. в даній справі. Відповідно до ст. 122 Господарського процесуального кодексу України якщо виконані рішення або постанова змінені чи скасовані і прийнято нове рішення про повну або часткову відмову в позові, або провадження у справі припинено, або позов залишено без розгляду, боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за зміненими чи скасованими у відповідній частині рішенням, постановою. Так, дійшовши висновку про необхідність часткового задоволення зустрічного позову, встановивши при цьому, що скасоване рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2016 р. в даній справі відповідач уже виконав, обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню є заява відповідача про поворот виконання рішення, яка вірно частково задоволена судом та за якою з позивача за зустрічним позовом підлягає стягненню 20300 грн. основної заборгованості та 499,16 грн. судового збору.

Крім того, колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, оскільки це суперечить меті касаційного перегляду справи, що полягає у перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Зважаючи на визначені законом межі повноважень суду касаційної інстанції, доводи заявника касаційної скарги про надання судами попередніх інстанцій невірної оцінки доказам у справі, а саме копіям платіжних доручень та рахунків на оплату, не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки зводяться до переоцінки обставин справи, що не є компетенцією останнього відповідно до вказаних вище вимог ст.1117 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, враховуючи те, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують встановлених судами обставин та не впливають на правильність здійснених судами висновків у цій справі, Вищий господарський суд України не знайшов законних підстав для повного або часткового задоволення вимог касаційної скарги, а тому постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115,1117,1119,11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Металургійного підприємства "Дніпродзержинський сталеливарний завод" дочірнього підприємства "Дніпровагонмаш" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.06.2017р. у справі №904/7293/14 залишити без змін.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді Н.М. Губенко

С.Р.Шевчук