ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2017 р. Справа № 922/1361/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя

ОСОБА_1 , суддя Фоміна В. О.

за участі секретаря судового засідання Марченко В.О.

за участі представників:

позивача не зявився,

першого відповідача - ОСОБА_2 (довіреність від 13.02.2012),

другого відповідача - не зявився,

прокурора Ногіної О.М. (посвідчення №032167 від 11.02.2015),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області (вх. №1978 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 31.05.2017 у справі № 922/1361/17

за позовом Заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м.Харків,

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "СК "Восток", с.Бугаївка, Харківська область,

2) Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області, смт.Шевченкове, Харківська область,

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 31.05.2017 (суддя Прохоров С.А.) відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного 29.12.2007 між Шевченківською райдержадміністрацією та СК Восток та зареєстрованого 20.01.2008 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договору оренди землі в Шевченківському районному відділі Харківської регіональної філії ДП Центр ДЗК при Держкомземі України за №04, яким СК Восток надано в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 3,3730 га (пасовища), що знаходиться на території Сподобівської сільської ради Шевченківського району за межами населеного пункту, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Заступник прокурора Харківської області з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Скарга обґрунтована тим, що спірний договір укладено з порушенням ст.13 Закону України «Про оцінку земель», ст.ст.15, 21 Закону України «Про оренду землі», а саме, без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є обовязковим у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Як зазначає апелянт, оскільки сторонами при укладенні спірного договору були порушені акти цивільного законодавства, цей договір підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№8294 від 08.08.2017) підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

05.09.2017 до суду від позивача надійшло клопотання (вх.№9234), в якому позивач просив суд розглянути справу за відсутності його представника з урахуванням наданого до матеріалів справи відзиву на апеляційну скаргу.

Прокурор у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник першого відповідача проти апеляційної скарги заперечував та просив суд рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Представник другого відповідача у судове засідання не зявився, про причини не зявлення суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи ухвалою суду від 08.08.2017.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника першого відповідача, дослідивши наявні докази по справі, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила.

В квітні 2017 року заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до ТОВ "СК Восток" та до Шевченківської районної державної Адміністрації Харківської області, в якому просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, який 29.12.2007 укладений між Шевченківською райдержадміністрацією та СК Восток та 20.01.2008 зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі в Шевченківському районному відділі Харківської регіональної філії ДП Центр ДЗК при Держкомземі України за №04, яким СК Восток надано в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 3,3730 га (пасовища), що знаходиться на території Сподобівської сільської ради Шевченківського району за межами населеного пункту, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позов обґрунтовано тим, що розпорядженням голови Шевченківської райдержадміністрації від 28.12.2007 №503 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та надано дозвіл на складання документів, що посвідчують право оренди ТОВ "СК "Восток" на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області.

На виконання зазначеного розпорядження між Шевченківською райдержадміністрацією та СК Восток 29.12.2007 укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель запасу площею 3,3730 га (пасовища), що знаходиться на території Сподобівської сільської ради Шевченківського району за межами населеного пункту, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказаний договір оренди земельної ділянки 20.01.2008 зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на постійного користування землею, договорів оренди землі в Шевченківському районному відділі Харківської регіональної філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України" за №04. Строк дії договору оренди - 49 років.

Згідно з інформацією Держгеокадастру у Шевченківському районі Харківської області від 16.03.2017 № 8-20.29-0.4-214/2-17 в архіві відділу відсутня технічна документація з нормативної грошової оцінки вищевказаної земельної ділянки.

Відповідно до інформації Шевченківської районної ради Харківської області від 20.03.2017 № 116 технічна документація з нормативної грошової оцінки вищевказаної земельної ділянки на сесіях районної ради не затверджувалася.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом.

Позивач у відзиві на позовну заяву (вх.№17503 від 29.05.2017) зазначив, що Головне управління, як юридична особа, утворена у травні 2015, тому не приймало будь-якої участі в укладенні зазначеного договору оренди землі від 29.12.2007, укладеного між Шевченківською райдержадміністрацією та СК Восток, не є стороною вказаного договору, ніяких зобовязань за вказаним договором оренди землі не несе.

Перший відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 14791 від 10.05.2017) проти позову заперечував, посилаючись, зокрема, на те, що укладення спірного договору оренди землі без зазначення нормативно-грошової оцінки землі було здійснено за прямою вказівкою державного органу, наділеного відповідною компетенцією.

31.05.2017 Господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 121 Конституції України (в редакції, яка діяла до 30.09.2016 року) було передбачено, що одним із завдань прокуратури України є представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

15.07.2015 року набрав чинність розділ IV Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року N 1697-VII, який визначає повноваження прокурора з виконання покладених на нього функцій, в тому числі, ст. 23, що встановлює підстави представництва інтересів громадянина або держави в суді. Цим Законом було внесено також зміни до ГПК України, зокрема до статей 2 та 29.

Відповідно до ст.ст. 2, 29 ГПК України прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених ч. 2 або 3 ст. 25 Закону України "Про прокуратуру". Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви (заяви, скарги) у порядку, встановленому ст. 63 цього Кодексу.

Підстави для здійснення прокурором представництва держави в суді визначені у ч. 3 та 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року N 1697-VII.

Зокрема, у Законі України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзац перший та другий частини третьої статті 23).

У п. 1 та 3 постанови "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" від 23 березня 2012 року N 7 (із змінами) Пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що право прокурора на здійснення представництва в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави виникає у випадках нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування або іншим суб'єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. Звертаючись до суду, прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва у порядку, передбаченому ч. 2 або 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". Слід враховувати, що прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду із представництвом інтересів держави або громадянина, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. Зазначені обставини повинні перевірятися судом при зверненні прокурора з відповідною заявою або скаргою до суду.

Отже, після 15.07.2015 року, прокурор звертаючись до суду з позовом в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва. Доведення цих підстав здійснюється у загальному порядку відповідно до вимог ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України шляхом подання належних та допустимих доказі. Відповідно, наявність одного факту порушення інтересів держави недостатньо для здійснення представництва прокурором інтересів держави в суді. Таке право, в тому числі право подавати позов, прокурор має лише, якщо орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження.

Саме лише посилання в позовній заяві прокурора на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, не достатньо для прийняття судом цієї заяви та рішення такого спору по суті.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 65 ГПК України суддя при підготовці справи до розгляду вчиняє необхідні дії, спрямовані на забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи.

Отже, на стадії підготовки справи до судового розгляду суд першої інстанції може вчинити необхідні дії та перевірити наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, і відповідно до ст. ст. 65, 86 та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" в ухвалі про порушення провадження у справі повинен підтвердити ці підстави з наведенням відповідного обґрунтування. Прийняття судом позову прокурора до розгляду без перевірки наявності у нього підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді є порушенням вимог ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ч. 3 ст. 2 та ч. 1 ст. 29 ГПК України. Водночас, таке порушення не є істотним і не може мати наслідки скасування прийнятого у справі рішення, якщо такі підстави будуть обґрунтовані безпосередньо у рішенні суду.

У справі, яка переглядається, заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області подав позов 24.04.2017, тобто, після набрання чинності розділом IV Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року N 1697-VII.

Як зазначено в позовній заяві, прокурор звертається до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, як субєкта уповноваженого розпоряджатися спірною земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення. Підставою для представництва є порушення інтересів держави, зокрема, зазначено, що в звязку з не проведенням нормативно-грошової оцінки істотно занижується орендна плата за використання землі, що призводить до ненадходження коштів до бюджету.

Окрім того, як зазначив прокурор, дотримання належного економічного регулювання земельних відносин, забезпечення надходжень платежів з орендної плати до місцевих бюджетів у законодавчо визначених межах шляхом їх вірного правового (в тому числі договірного) врегулювання, що виключає невизначеність у правовідносинах сторін, безпосередньо належить до інтересів держави. Водночас, органом Держгеокадастру до цього часу не вжито заходів щодо зобовязання відповідачів привести у відповідність розмір орендної плати до вимог законодавства на підставі належного виготовлення технічної документації з нормативної грошової оцінки, що спричиняє порушення економічних інтересів держави.

Тому, як зазначає прокурор, не здійснення відповідними органами повноважень щодо захисту вказаних інтересів держави, є підставою для представництва в суді інтересів держави відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

Водночас, прокурором не надано доказів на підтвердження того, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження.

Суд першої інстанції не надав жодної оцінки тим обставинам, що в обґрунтування підстав для звернення із позовом в інтересах держави прокурор посилається на те, що прокуратурою встановлено факт укладення договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення всупереч вимогам ст.13 Закону України «Про оцінку земель», ст.ст.15, 21 Закону України «Про оренду землі» без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є обовязковим у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, про що позивача було повідомлено у листі №03-07-3892вих-17 від 12.04.2017.

Відповідно до абз.1, 2 ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до абз.1, 2 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобовязаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного субєкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або субєктом владних повноважень.

З урахуванням наведених норм, при зверненні прокурора з позовом в інтересах позивача, доведенню на загальних підставах підлягає також дотримання визначеного ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» досудового порядку звернення до суду щодо повідомлення субєкта владних повноважень про таке звернення. Слід також зазначити, що положеннями ст.23 Закону України «Про прокуратуру» визначено саме обовязок прокурора на здійснення відповідних дій.

До суду першої інстанції прокурором ні при поданні позову, ні до прийняття рішення у справі не було надано доказів на підтвердження обставин повідомлення позивача про звернення до суду до подання позову.

Місцевий господарський суд на ці обставини уваги не звернув та не дослідив як обставини виконання прокурором положень ст.23 Закону України «Про прокуратуру» щодо попереднього, до звернення до суду повідомлення відповідного субєкта владних повноважень, так і не перевірив та не підтвердив наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, згідно вимог ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 було зобовязано прокурора надати суду апеляційної інстанції докази направлення на адресу позивача листа №03-07-3892вих-17 від 12.04.2017 в порядку ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

31.08.2017 до суду від прокуратури надійшов лист №03-27-1851-17 від 28.08.2017, до якого, зокрема, надано копію реєстру на просту кореспонденцію, яка здана у поштове відділення 12.04.2017, що підтверджує направлення позивачу зазначеного листа.

Проте, колегія суддів зазначає, що на зазначеному реєстрі відсутній відтиск штампу «Укрпошти», який би підтверджував доводи прокурора про направлення листа №03-07-3892вих-17 від 12.04.2017.

Відповідно до абз.2 ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази попереднього звернення прокурора до позивача.

Відповідно до абз.7 п.3 постанови Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №7 "Про деякі питання участі ппрокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" якщо прокурор, що звертається до господарського суду в інтересах держави або громадянина, у позовній заяві не обґрунтував наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави або громадянина в суді, то господарський суд повертає позовну заяву без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 63 ГПК. У разі ж коли суд у зазначених випадках помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора, відповідний позов залишається без розгляду згідно з пунктом 1 частини першої статті 81 названого Кодексу.

Місцевий господарський суд наведеним обставинам оцінки не надав та розглянув по суті подану прокурором заяву, в звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення по справі про залишення позову прокурора без розгляду.

Відповідно до приписів ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобовязує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є такою, що підлягає задоволенню частково, в звязку з чим рішення Господарського суду Харківської області від 31.05.2017 у справі № 922/1361/17 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення по справі про залишення позову без розгляду.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, п.2 статті 103, п.4 ч.1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 31.05.2017 у справі № 922/1361/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов залишити без розгляду.

Повний текст постанови складено 08.09.2017

Головуючий суддя Білоусова Я.О.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Фоміна В. О.