КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2017 р. Справа№ 910/3117/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Сітайло Л.Г.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Романовій Ю.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Коломієць Є.В. за довіреністю, Гладун А.І. за довіреністю;

від відповідача 1: Таболін О.С. за довіреністю;

від відповідача 2: Перетятько С.Я. за довіреністю;

від третьої особи 1: Гладищенко М.І. за довіреністю;

від третьої особи 2: Дубей В.Ю. за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Правнича консалтингова Група" та Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2017

у справі № 910/3117/17 (головуючий суддя Ващенко Т.М.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Правнича консалтингова Група"

до 1. Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

2. Національного банку України

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1.Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Скай Кепітал Менеджмент"

та 2.Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт"

про визнання недійсним договору застави майнових прав в частині

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Правнича консалтингова Група" (надалі - позивач, ТОВ "Правнича консалтингова група") звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (надалі - відповідач 1, ПАТ "Дельта банк") та Національного банку України (надалі - відповідач 2), у якому просило (з врахуванням наданих позивачем уточнень): визнати недійсним Договір застави майнових прав №06/ЗМП від 26.02.2014р., укладений між АТ "Дельта банк" та Національним банком України, в частині передання в заставу майнових прав за Договором кредитної лінії №ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013р., укладеного між АТ "Дельта банк" та ДП "Укрспирт", відповідно до пункту 1.1. Договору застави майнових прав №06/ЗМП від 26.02.2014 та запису №з/п 5894 в Додатку 1 до Договору застави майнових прав №06/ЗМП від 26.02.2014 "Реєстр укладених АТ "Дельта банк" кредитних договорів з фізичними та юридичними особами, що пропонуються у забезпечення Національному банку України (пул кредитів), заборгованість за якими класифікована за ІІ категорією якості".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2017, на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у розгляді даної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Скай Кепітал Менеджмент" (надалі - третя особа 1, ТОВ "Компанія з управління активами "Скай Кепітал Менеджмент"), 2. Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (надалі - третя особа 2, ДП "Укрспирт").

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 у справі №910/3117/17 відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Правнича консалтингова Група" звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 08.06.2017 у справі № 910/3117/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а саме (з урахуванням наданих позивачем уточнень): визнати недійсним договір застави майнових прав № 06/ЗМП від 26.02.2014, укладений між відповідачами, в частині передання в заставу майнових прав за договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013.

Вимоги та доводи апеляційної скарги позивача мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, за невідповідності висновків, викладених у відповідному рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи. Зокрема, позивач зазначає, що господарський суд міста Києва, встановивши у своєму рішенні від 08.06.2017 у справі № 910/3117/17 порушення вимог законодавства, допущені при передачі права вимоги ПАТ "Дельта банк" до ДП "Укрспирт" за договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013 в заставу відповідачу 2, не надав такій обставині належної правової оцінки та зробив протиправний висновок про відсутність підстав для визнання недійсним договору застави майнових прав № 06/ЗМП від 26.02.2014. Крім того, позивач вважає, що відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції не надав належної правової оцінки невідповідності ряду реквізитів кредитних договорів, переданих в заставу за договором застави майнових прав № 06/ЗМП від 26.02.2014 та зазначених в додатку № 1 до вказаного договору застави, дійсним даним таких реквізитів кредитних договорів, права за якими передавалися в заставу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Сітайло Л.Г., Ткаченка Б.О.) апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 28.08.2017.

Також не погоджуючись із прийнятим рішенням, Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги третьої особи 2 мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, за невідповідності висновків, викладених у відповідному рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи. Зокрема, третя особа 2 зазначає, що передача в заставу майнових прав відбулась з порушенням норм постанови НБУ №91, а тому договір застави майнових прав має бути визнаний недійсним у відповідний частині.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2017 апеляційну скаргу третьої особи 2 прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 28.08.2017.

23.08.2017 третя особа 2 подала додаткові пояснення щодо обставин справи.

28.08.2017 відповідач 1 подав відзив на апеляційні скарги, у якому заперечує проти їх задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

28.08.2017 відповідач 2 подав відзив на апеляційні скарги, у якому заперечує проти їх задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

28.08.2017 представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із неможливістю його явки, а також про продовження строку вирішення спору.

28.08.2017 представник третьої особи 2 подав клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2017 об'єднано у одне провадження розгляд апеляційних скарг ТОВ "Правнича консалтингова Група" та ДП "Укрспирт". Задоволено клопотання представників позивача і третьої особи 1, продовжено строк вирішення спору у справі № 910/3117/17. Розгляд апеляційних скарг у справі № 911/3117/17 відкладено на 11.09.2017.

11.09.2017 від відповідача 1 надійшла заява про відвід судді Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 заяву представника ПАТ "Дельта Банк" про відвід судді Сітайло Л.Г. у справі № 910/3117/17 - відхилено.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали апеляційні скарги позивача та третьої особи 2, просили їх задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційних скарг, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційних скарг, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Представник третьої особи 1 у судовому засіданні підтримав апеляційні скарги.

Представник третьої особи 2 у судовому засіданні підтримав апеляційні скарги позивача та третьої особи 2, просив їх задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Так, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.12.2013 між ПАТ "Дельта банк" (кредитор) та ДП "Укрспирт" (позичальник) було укладено договір кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1, відповідно до п. 1.1 якого кредитор зобов`язується надавати позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами (транш) на умовах, визначених цим договором, в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 130 000 000 грн. зі сплатою плати за користування кредитом в розмірі 24 % в порядку, визначеному цим договором, та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 25.12.2014 включно.

Відповідно до п. 1.2 договору № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013 кредит надається позичальнику для поповнення обігових коштів.

У п. 1.3 вказаного правочину контрагентами було визначено умови забезпечення виконання позичальником своїх обов`язків за договором.

Договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 8.3 договору № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013).

Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, в тому числі, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 513 зазначеного Кодексу правочин стосовно заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Як встановлено місцевим господарським судом, 12.09.2014 між ПАТ "Дельта банк" (первісний кредитор) та ТОВ "Компанія з управління активами "Скай Кепітал Менеджмент" (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до п. 1.1 якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги належного виконання зобов`язань ДП "Укрспирт" за договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013 (основний договір), а саме право вимоги щодо: повернення заборгованості за кредитом в розмірі 54 156 500 грн.; повернення заборгованості за процентами в розмірі 3 973 454,99 грн. Всього загальна сума вимог, які виникли і нараховані за основним договором на день укладання правочину, складає 58 129 954,99 грн.

За умовами п. 1.3 договору від 12.09.2014 про відступлення права вимоги з моменту набрання чинності цим договором, новий кредитор повністю замінює первісного кредитора в основному договорі та отримує всі права, що виникають з договорів, укладених в забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань за основним договором.

У п. 1.4 вказаного правочину вказано, що ціна відступлення права вимоги за основним договором, що підлягає сплаті новим кредитором на користь первісного кредитора становить 58 129 954, 99 грн. без податку на додану вартість.

Договір набирає чинності, а у його сторін виникають взаємні права та обов`язки, передбачені цим договором, виключно на наступний день після настання відкладальної обставини, під якою сторони розуміють відсутність добровільного погашення боржником заборгованості за основним договором у строк до 11.02.2015р. включно (п. 5.2 договору від 12.09.2014).

22.12.2014 між ПАТ "Дельта банк" та ТОВ "Компанія з управління активами "Скай Кепітал Менеджмент" було укладено додаткову угоду № 1 до договору від 12.09.2014 про відступлення права вимоги, відповідно до змісту якої у зв`язку з тимчасовим виконанням боржником зобов`язань за основним договором в сумі 4 388 248 грн. контрагенти погодили, що первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги належного виконання зобов`язань ДП "Укрспирт" за договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013 (основний договір), а саме право вимоги щодо: повернення заборгованості за кредитом в розмірі 51 967 154,26 грн.; повернення заборгованості за процентами в розмірі 1 774 552,73 грн. Всього загальна сума вимог, які виникли і нараховані за основним договором на день укладання правочину, складає 53 741 706,99 грн.

Доказів, які б свідчили про погашення боржником заборгованості за основним договором № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013 в строк до 11.02.2015 включно матеріали справи не містять.

12.02.2015 між ТОВ "Компанія з управління активами "Скай Кепітал Менеджмент" (первісний кредитор) та ТОВ "Правнича консалтингова група" (новий кредитор) було укладено договір № 8/2-VP про відступлення права вимоги, згідно умов п. 1.1 якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги належного виконання зобов`язань ДП "Укрспирт" за договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013 (основний договір), а саме повернення заборгованості за кредитом в розмірі 51 967 154,26 грн.; повернення заборгованості за процентами в розмірі 1 774 552,73 грн. Всього загальна сума вимог, які виникли і нараховані за основним договором на день укладання правочину, складає 53 741 706,99 грн.

Згідно з п. 1.4 договору від 12.02.2015 про відступлення права вимоги з моменту набрання чинності цим договором, новий кредитор повністю замінює первісного кредитора в основному договорі та отримує всі права, що виникають з договорів, укладених в забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань за основним договором.

У п.1.5 вказаного правочину зазначено, що ціна відступлення права вимоги за основним договором, що підлягає сплаті новим кредитором на користь первісного кредитора, становить 58 229 954,99 грн. без податку на додану вартість.

Визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками контрагентів та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим правочином (п. 5.3 договору від 12.02.2015).

З матеріалів справи також вбачається, що 26.02.2014 між Національним банком України (кредитор) та ПАТ "Дельта банк" (позичальник) було укладено кредитний договір № 06, відповідно до п. 1.1 якого кредитор надає позичальнику кредит для збереження ліквідності в сумі 800 000 000 грн. на строк з 26.02.2013 до 20.12.2015 (включно). Процентна ставка за користування кредитом встановлюється на рівні 19,5 % річних. Базовою кількістю днів для нарахування процентів є фактична кількість днів у місяці/фактична кількість днів у році.

За умовами п. 1.8 договору № 06 від 26.02.2014 забезпеченням за цим кредитним договором виступають майнові права на загальну суму 3 355 266 666,35 грн. згідно з реєстром, який є додатком до договору застави майнових прав № 06/ЗМТ від 26.02.2014.

Цей кредитний договір вважається укладеним з дати його підписання і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, що не звільняє сторін від відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань за цим кредитним договором (п. 3 договору № 06 від 26.02.2014).

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 Цивільного кодексу України).

Так, 26.02.2014 між Національним банком України (заставодержатель) та ПАТ "Дельта банк" (заставодавець) укладено договір застави майнових прав № 06/ЗМП, предметом застави за яким є майнові права за кредитними договорами, що укладені між заставодавцем і юридичними та фізичними особами, перелік яких наведено у додатку № 1 до договору, що є невід`ємною його частиною (надалі всі вищезазначені кредитні договори та генеральні кредитні договори, договори про відкриття кредитної лінії, договори про кредитування, чи інша назва договору про надання кредитних коштів на умовах повернення, платності, строковості, забезпеченості та цільового характеру використання разом та/або окремо). Станом на 25.02.2014 заборгованість за кредитними договорами становить 3 355 266 666,35 грн. (п. 1.1. договору № 06/ЗМП від 26.02.2014).

За змістом п. 2.6 Постанови № 11 від 29.05.2013 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). У зв`язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (ст.ст. 205-210, 640 Цивільного кодексу України, частина друга - п`ята, сьома ст. 180 Господарського кодексу України тощо).

Так, відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписом ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Вказані положення норм цивільного законодавства кореспондуються з положеннями ст. 180 Господарського кодексу України.

При цьому, за змістом п. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про заставу" у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Опис предмета застави в договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо).

Предметом застави можуть бути майно та майнові права (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про заставу").

Як вбачається з п. 1.2 договору застави № 06/ЗМП від 26.02.2014 майнові права сторони за домовленістю оцінюють в сумі 3 355 266 666,35 грн., що відповідає незалежній експертній оцінці, яка здійснена 25.02.2014 суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю "Незалежна експертна компанія "Правий берег".

Пунктом 1.3 договору № 06/ЗМП від 26.02.2014 зазначено, що надана застава забезпечує належне виконання заставодавцем вимог заставодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з кредитного договору № 06 від 26.02.2014р., укладеного між заставодержателем, а також всіх додаткових договорів (угод), що будуть укладені до нього, а також з усіх окремих кредитних договорів (та змін до них), в тому числі, щодо зобов`язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов, в тому числі, щодо: повернення заставодавцем заставодержателю кредиту в сумі 800 000 000 грн. в строк до 20.02.2015 включно; сплати заставодавцем процентів за користування кредитом в розмірі 19,5 % в порядку та строки, визначені кредитним договором; виконання заставодавцем інших зобов`язань, передбачених кредитним договором, у повному обсязі, на умовах і в строки, визначені в кредитному договорі, в тому числі, зобов`язань щодо сплати неустойок (пені та штрафів) та відшкодування збитків. Також цим договором забезпечується належне виконання вимог заставодержателя щодо відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет застави, зазначений у п. 1.1 цього договору, та інших вимог заставодержателя, право на задоволення яких за рахунок вартості предмета застави заставодержатель має відповідно до чинного законодавства України

За умовами п. 6.3 договору № 06/ЗМП від 26.02.2014 вказаний правочин набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання зобов`язання за кредитним договором чи настання одного з випадків, з якими чинне законодавство пов`язує припинення права застави.

Вказаний договір підписано представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору № 06/ЗМП від 26.02.2014 застави майнових прав, укладеного між відповідачами, в частині передання в заставу майнових прав за договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013, укладеного між ПАТ "Дельта банк" та ДП "Укрспирт", керуючись приписами чинного на момент укладання договору цивільного та господарського законодавства України, а з огляду на встановлені обставини суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору застави, скріплено договір підписами посадових осіб та печатками сторін, а тому спірний правочин було вчинено.

Водночас, у своїх позовних вимогах у справі № 910/3117/17, як на одну з підстав для визнання недійсним договору застави, позивач посилається на те, що передання в заставу права вимоги банку до ДП "Укрспирт" за договором кредитної лінії, здійснено з порушенням п.п. 7, 8 Положення про надання Національним банком України кредитів банкам України для збереження їх ліквідності, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24.02.2014 № 91 (далі - Положення НБУ № 91), чинної на дату укладення договору застави та п. 1 ч. 1 ст. 42 Закону України "Про Національний банку України". Зокрема, це стосується невідповідності предмету застави, який було прийнято в заставу Національним банком України, вимогам вказаних норм.

За змістом п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Надаючи правову оцінку таким доводам позивача суд першої інстанції у своєму рішенні від 08.06.2017 вказав, що невідповідність предмету застави, який було прийнято в заставу Національним банком України, може свідчити саме про порушення останнім визначеного порядку та підстав надання кредитів банкам України для збереження їх ліквідності, а ніяким чином не може вказувати на невідповідність договору застави № 06/ЗМІ від 26.02.2014 в частині передання в заставу майнових прав за договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013, укладеним між ПАТ "Дельта банк" та ДП "Укрспирт", вимогам чинного законодавства.

Разом з тим, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не погоджується із вказаним висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Національний банк України для забезпечення виконання покладених на нього функцій здійснює операції, зокрема з надання кредитів банкам для підтримки ліквідності за ставкою не нижче ставки рефінансування Національного банку та в порядку, визначеному Національним банком України (п. 1 ч. 1 ст. 42 Закону України "Про Національний банк України").

Відповідно до п. 7 Положення НБУ № 91 Національний банк України має право приймати рішення про надання кредиту банку для збереження його ліквідності під забезпечення у вигляді майнових прав за укладеними банком-позичальником кредитними договорами з юридичними (крім банків) та фізичними особами, заборгованість за якими класифікована за I категорією якості, а в разі його недостатності - під забезпечення у вигляді майнових прав за укладеними банком-позичальником кредитними договорами з юридичними та фізичними особами, заборгованість за якими класифікована за II категорією якості, відповідно до нормативно-правового акту Національного банку з питань формування та використання резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями за умови, зокрема, що: заборгованість за кредитним договором обліковується за відповідним балансовим рахунком банку не менше ніж 180 календарних днів; стан обслуговування боргу протягом останніх 180 календарних днів поспіль визначений як "високий" або "добрий".

При цьому, Національний банк України приймає в забезпечення за кредитом для збереження ліквідності банку кредити відповідно до реєстру укладених банком-позичальником кредитних договорів, які відповідають вимогам, передбаченим у пункті 7 цього Положення, за ринковою вартістю, визначеною за результатами оцінки, проведеної відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" незалежним суб'єктом оціночної діяльності, з певними коригуючими коефіцієнтами (п. 8 Положення НБУ № 91).

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що невідповідність предмету застави, який було прийнято в заставу Національним банком України, може свідчити лише про порушення останнім визначеного порядку та підстав надання кредитів банкам України для збереження їх ліквідності та не може вказувати на невідповідність договору застави вимогам законодавства.

Так, встановлення нормативно-правовими актами тих чи інших вимог до активів, що можуть прийматися Національним банком України в заставу, не можуть стосуватися підстав та порядку надання кредитів банкам України, оскільки з п. 7 Положення НБУ № 91 вбачається, що підставою надання такого кредиту Національним банком України є необхідність збереження ліквідності банку, а не передача банком у заставу тих чи інших активів.

Натомість цим же пунктом Положення НБУ №91 визначені вимоги, яким має відповідати актив банку, що передається у заставу в рахунок забезпечення зобов'язань банку-позичальника.

При цьому, вказана норма в частині визначення таких вимог, має імперативний характер, про що свідчить словосполучення "за умови" у гіпотезі вказаної норми, яка стосується визначення критеріїв, яким має відповідати актив, що передається у заставу.

З наведеного вбачається, що актив, який не відповідає вказаним умовам не може бути предметом застави на забезпечення виконання банком-позичальником умов кредитного договору.

Вказане підтверджується і положеннями пункту 10 Положення НБУ № 91, згідно якого невідповідність переданих у забезпечення активів положенням пункту 7 цього положення є підставою для повернення банком-позичальником частини заборгованості за кредитом для збереження ліквідності банку або поповнення чи замінити його забезпеченням відповідно до переліку та вимог, установлених у п. 7 цього Положення, у розмірі, достатньому для задоволення вимог Національного банку України за кредитним договором з урахуванням коригуючих коефіцієнтів.

Таким чином, чинне на момент укладення спірного договору законодавство не припускало можливості передання у заставу майнових прав за кредитами, що не відповідають вимогам положення п. 7 положення НБУ № 91.

Згідно з п. 2.1. спірного договору застави майнових прав № 06/ЗМП, заставодавцем (ПАТ "Дельта банк") було засвідчено, що: заборгованість за кредитними договорами, що укладені між заставодавцем і юридичними та фізичними особами обліковується за відповідними балансовими рахунками банку не менше 180 календарних днів; стан обслуговування боргу за кредитними договорами, що укладені між заставодавцем і юридичними та фізичними особами, протягом 180 календарних днів поспіль визначений як "високий" або "добрий".

Водночас, рішенням господарського суду міста Києва від 08.06.2017 встановлено, що станом на момент укладення договору застави № 06/ЗМП від 26.02.2014 заборгованість ДП "Укрспирт" за договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013 обліковується менше 180 днів. Тобто не відповідала вимогам, встановленим пунктом 7 Положення НБУ № 91.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів заміни у порядку пункту 10 положення НБУ № 91 переданого у заставу активу (майнових прав за договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013) забезпеченням відповідно до переліку та вимог, установлених у п. 7 цього Положення, у розмірі, достатньому для задоволення вимог НБУ за кредитним договором з урахуванням коригуючих коефіцієнтів.

Відповідачами також не надано і доказів повернення банком-позичальником частини заборгованості за кредитом для збереження ліквідності банку.

За таких умов вбачається, що Національним банком України при укладенні договору застави майнових прав № 06/ЗМП прийнято в забезпечення за кредитом, для збереження ліквідності банку, майнові права за кредитним договором (№ ВКЛ-2007072/1), заборгованість за яким обліковувалась менше 180 днів.

Таким чином, договір застави майнових прав, у частині передання в заставу майнових прав за договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1, було укладено з порушенням вимог нормативно-правового акту - п.п. 7, 8 Положення НБУ № 91.

У зв'язку з цим варто зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, серед яких вимога ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно п. 2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Також варто зазначити, що нормативно-правові акти Національного банку України - нормативно-правові акти, що видаються Національним банком України у межах його повноважень на виконання цього та інших законів України (ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність").

Положення НБУ № 91 розроблене відповідно до Конституції України, Законів України "Про Національний банк України", "Про банки і банківську діяльність", інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів НБУ, зареєстроване в Міністерстві юстиції України та за своєю суттю є нормативно-правовим актом.

Таким чином, недотримання вимог Положення НБУ № 91 при укладенні Національним банком України будь-яких договорів, є підставою для визнання їх недійсними.

Беручи до уваги те, що договір застави майнових прав, у частині передання в заставу майнових прав за договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1, було укладено з порушенням вимог Положення НБУ № 91, то вказане слугує підставою для визнання такого правочину недійсним, у відповідній частині та може розцінюватися як окрема підстава для звернення позивача для захисту своїх прав в суді.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції також зазначав, що укладання між відповідачем 1 та відповідачем 2 кредитного договору та спірного договору застави направлено саме на виконання Національним банком України задач, що покладені на останнього чинним законодавством, зокрема, щодо збереження стабільності банківської системи України шляхом підтримання ліквідності банків, а задоволення позовних вимог заявника могло б призвести до зменшення вартості застави та нівелювання такої правової мети передачі майна в заставу Національному банку України, як забезпечення виконання боржником своїх обов`язків за кредитним правочином.

Вказаний висновок місцевий господарський суд робив, посилаючись на ст. 7-1 Закону України "Про національний банк України", відповідно до якої Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та/або фінансової системи країни, має право визначати тимчасові особливості регулювання та нагляду за банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України, у тому числі особливості підтримання ліквідності банків, застосування економічних нормативів, формування та використання резервів для відшкодування можливих втрат за активними операціями банків, запроваджувати обмеження на їх діяльність, у тому числі обмежувати або забороняти видачу коштів з поточних та вкладних (депозитних) рахунків фізичних та юридичних осіб, а також обмежувати або тимчасово забороняти проведення валютних операцій на території України, зокрема операцій з вивезення, переказування і пересилання за межі України валютних цінностей.

Слід зауважити, що Національний банк України, виконуючи покладені на нього функції та користуючись наданими йому правами частиною першою статті 7-1 Закону України "Про національний банк України", встановив особливості підтримання ліквідності банків шляхом прийняття Положення НБУ № 91, яким в тому числі визначено вимоги до активів, що можуть прийматися Національним банком у заставу у разі прийняття рішення про надання кредиту банку-позичальнику для збереження його ліквідності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що укладання між відповідачами кредитного договору та спірного договору застави направлено саме на виконання Національним банком України задач, що покладені на останнього чинним законодавством.

Разом з тим, виконання Національним банком України таких задач повинне здійснюватися у чіткій відповідності вимогам чинного законодавства, які у даному випадку не були дотримані в частині вимог до активу, що передавався у заставу банком-позичальником.

Саме по собі укладення окремого договору застави майнових прав з відступленням від вимог нормативно-правових актів, що до нього ставляться, не може розцінюватися судом як визначення тимчасових особливостей регулювання та нагляду за банками, у тому числі особливості підтримання ліквідності банків, оскільки такі особливості можуть встановлюватися Національним банком України лише у формі відповідних рішень, які мають силу нормативно-правового акту або розпорядчого акту індивідуальної дії, якими спірний договір застави не є.

Суд апеляційної інстанції також не погоджується із висновками місцевого господарського суду про те, що задоволення позовних вимог заявника могло б призвести до зменшення вартості застави та нівелювання такої правової мети передачі майна в заставу Національному банку України, як забезпечення виконання боржником своїх обов`язків за кредитним правочином.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що приписи пункту 7 Положення НБУ № 91 спрямовані саме на досягнення максимального ступеню забезпечення зобов'язань банку-позичальника перед Національним банком України за кредитним договором та запобігання передачі банком-позичальником у заставу активів, за рахунок яких кредитор не зможе задовольнити свої вимоги, або їх задоволення буде значно ускладнено.

Таким чином, саме укладення договору застави з порушенням вимог пункту 7 Положення НБУ № 91 може свідчити про нівелювання такої правової мети передачі майна в заставу Національному банку України, як забезпечення виконання боржником своїх обов`язків за кредитним правочином, а не навпаки.

У свою чергу визнання недійсним такого договору з підстав невідповідності переданих в заставу майнових прав вимогам пункту 7 Положення НБУ № 91 могло мати наслідком повернення частини отриманого кредиту, або заміни його забезпечення належним предметом застави, як це передбачено пунктом 10 Положення НБУ № 91, чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

З огляду на викладене, вбачається наявність фактичних обставин, що дають можливість зробити висновок про недійсність договору застави майнових прав № 06/ЗМП від 26.02.2014, укладеного між відповідачами, в частині передання в заставу майнових прав за договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013.

Згідно зі ст. 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

За загальним правилом ст. 217 Цивільного кодексу України правочин не може бути визнаний недійсним, якщо законові не відповідають лише окремі його частини і обставини справи свідчать про те, що правочин був би вчинений без включення до нього недійсної його частини. У такому разі господарський суд може визнати недійсною частину правочину. Недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання. Якщо недійсна частина правочину виконана будь-якою із сторін, господарський суд визначає наслідки такої недійсності залежно від підстави, з якої вона визнана недійсною (п. 2.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Пунктом 2.1 Постанови № 11 від 29.05.2013 визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 33 зазначеного Кодексу визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ТОВ "Правнича консалтингова група" та ДП "Укрспирт" підлягають задоволенню: рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 у справі № 910/3117/17 має бути скасоване повністю та прийняте нове рішення, яким задоволено позовну заяву у повному обсязі.

З огляду на те, що колегія суддів дійшла до висновку про недійсність договору застави майнових прав № 06/ЗМП від 26.02.2014 у відповідній частині, в силу невідповідності його окремих положень нормам законодавства, чинним на дату укладення такого договору, питання невідповідності реквізитів кредитних договорів, переданих в заставу за договором застави майнових прав № 06/ЗМП від 26.02.2014 та зазначених в додатку № 1 до вказаного договору застави, які розцінені судом першої інстанції як технічні описки, не мають суттєвого значення для встановлення факту недійсності спірного правочину в частині.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та за розгляд апеляційних скарг покладаються на відповідачів у рівних частинах.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Правнича консалтингова група" та Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 у справі №910/3117/17 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

4. Визнати недійним Договір застави майнових прав № 06/ЗМП від 26.02.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" та Національним банком України, в частині передання в заставу майнових прав за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2007072/1 від 27.12.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дельта банк" та Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", відповідно до пункту 1.1. Договору застави майнових прав № 06/ЗМП від 26.02.2014 та запису № з/п 5894 в Додатку 1 до Договору застави майнових прав № 06/ЗМП від 26.02.2014 "Реєстр укладених АТ "Дельта банк" кредитних договорів з фізичними та юридичними особами, що пропонуються у забезпечення Національному банку України (пул кредитів), заборгованість за якими класифікована за ІІ категорією якості".

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м.Київ, вул.Щорса, 36-Б, ідентифікаційний код 34047020) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Правнича консалтингова група" (01024, м.Київ, вул.Круглоуніверситетська, 18/2, офіс 17, ідентифікаційний код 38103717) - 800 (вісімсот) грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 880 (вісімсот вісімдесят) грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Стягнути з Національного банку України (01601, м.Київ, вул.Інститутська, 9, ідентифікаційний код 00032106) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Правнича консалтингова група" (01024, м.Київ, вул.Круглоуніверситетська, 18/2, офіс 17, ідентифікаційний код 38103717) - 800 (вісімсот) грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 880 (вісімсот вісімдесят) грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м.Київ, вул.Щорса, 36-Б, ідентифікаційний код 34047020) на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (07400, Київська область, м.Бровари, вул.Гагаріна, 16, ідентифікаційний код 37199618) - 880 (вісімсот вісімдесят) грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

8. Стягнути з Національного банку України (01601, м.Київ, вул.Інститутська, 9, ідентифікаційний код 00032106) на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (07400, Київська область, м.Бровари, вул.Гагаріна, 16, ідентифікаційний код 37199618) - 880 (вісімсот вісімдесят) грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

9. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

10. Матеріали справи № 910/3117/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Л.Г. Сітайло

Б.О. Ткаченко