РІШЕННЯ

12 вересня 2017 року Справа № 922/2325/17

Провадження №34/913/592/17

Господарський суд Луганської області у складі:

суддя Іванов А.В.

при секретарі судового засідання Богуславській Є.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України в особі філії Центр метрології та газорозподільних систем Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 районної Державної адміністрації Луганської області, м. Старобільськ Луганської області,

про стягнення 1 875 193 грн. 28 коп.

У засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_2, представник за довіреністю № 14-54 від 04.04.2017,

від відповідача - представник не прибув.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України в особі філії Центр метрології та газорозподільних систем ПАТ НАК Нафтогаз України звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 районної державної адміністрації Луганської про стягнення 1 875 193 грн.28 коп.

Супровідним листом №922/2325/17/020217 від 24.07.2017 згідно з ухвалою від 17.07.2017 №922/2325/17 господарський суд Харківської області направив за підсудністю господарському суду Луганської області позовні матеріали по справі №922/2325/17.

26.07.2017 справи №922/2325/17 надійшла до господарського суду Луганської області та у відповідності до вимог ст. 21 Господарського процесуального кодексу України 26.07.2017 року здійснено автоматичний розподіл в автоматизованій системі документообігу суду та справу передано на розгляд судді Іванову А.В.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Із позовної заяви вбачається, що місцезнаходженням відповідача ОСОБА_1 районної державної адміністрації Луганської області є 92700, м. Старобільськ Луганської області, вул. Центральна, 35.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 26.07.2017 №922/2325/17 порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено її розгляд на 15.08.2017 о 15 год. 50 хв.

14.08.2017 від відповідача на адресу суду надійшов відзив №1855 від 10.08.2017, за яким відповідач зазначає, що позовні вимоги визнає частково у сумі 1 050 847, 30 грн. В частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних просив суд відмовити.

Суд відзив розглянув та залучив до матеріалів справи.

15.08.2017 від позивача на адресу суду надійшла довідка б/н від 14.08.2017, в якій позивач підтверджує, що у провадженні господарський судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між цими сторонами про той же предмет і з тих же підстав та немає рішення цих органів з такого спору. Суд дану довідку залучає до матеріалів справи

Суд перейшов до розгляду справи по суті.

Ухвалою від 15.08.2017 господарський суд Луганської області відклав розгляд справи на 12.09.2017 о 14 год. 40 хв.

11.09.2017 від відповідача на адресу суду надійшла заява №2052 від 04.09.2017 про розгляд справи без участі його представника, яку суд розглянув до матеріалів справи.

12.09.2017 від позивача на адресу суду надійшли пояснення №50/05-1175 від 11.09.2017, за якими позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з огляду на приписи ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Представник позивача надав усні пояснення стосовно заявлених позовних вимог. Позов підтримує повністю.

Відповідач правом на участь у судовому засіданні не скористався, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Пунктом 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 2.1 від 26.12.2011 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції (зі змінами) передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

У судовому засіданні 12.09.2016 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши обставини справи, надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

11.10.2012 між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (далі - Нафтогаз), в особі заступника голови правління ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 28.12.2011 №14-297, та ОСОБА_1 районною державною адміністрацією Луганської області (далі Замовник), в особі голови райдержадміністрації ОСОБА_4, який діє на підставі Закону України «Про місцеві державні адміністрації», було укладено договір №14/5332/12.

За змістом п. 1.1 Договору Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 №1001-р «Про добудову підвідних газопроводів» (далі - Розпорядження) та на умовах цього Договору, на підставі затвердженого рішенням правління Нафтогазу «Переліку об'єктів газопостачання, у спорудженні яких передбачено фінансову участь Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - Перелік) та графіку фінансування спорудження об'єкта газопостачання (додаток 1), здійснює фінансування добудови об'єкта газопостачання: «Підвідний газопровід середнього тиску до с. Суханівка, Маринівка Старобільського району Луганської області» (далі - Об'єкт), а замовник зобов'язується здійснити добудову об'єкта, введення його в експлуатацію згідно з діючим законодавством України і умовами Договору, забезпечити передачу його як цілісного об'єкта у державну власність до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на баланс спеціалізованого підприємства з газопостачання та газифікації та повернути грошові кошти, отримані від Нафтогазу на добудову об'єкта.

Відповідно до п. 2.1.1 Договору Нафтогаз зобов'язаний при наявності фінансової можливості здійснити фінансування добудови Об'єкта за рахунок власних коштів (не коштів державного бюджету) в обсягах, передбачених фінансовим планом Нафтогазу на відповідний період, згідно з Додатком 1. Фінансування здійснюється шляхом банківських переказів грошових коштів на рахунок замовника або іншими способами, що не суперечать діючому законодавству України.

Згідно з п. 2.3.1 Договору замовник зобов'язаний забезпечити виконання всіх належних дій для добудови об'єкта у відповідності до діючого законодавства України та умов Договору, в тому числі отримання необхідних дозвільних документів та розробку проектно-кошторисної та іншої документації, надання підтверджуючих документів щодо права власності замовника на інші частки об'єкта та введення в експлуатацію об'єкта і передачу його у державну власність до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на баланс спеціалізованого підприємства з газопостачання та газифікації, яке здійснює ліцензійну діяльність на території розташування об'єкта згідно з діючим законодавством України.

Відповідно до п. 2.3.13 Договору замовник зобов'язаний протягом місяця з дати передачі об'єкта у державну власність до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України надати Нафтогазу завірені підписом уповноваженої особи та печаткою замовника копії декларації про готовність об'єкта до експлуатації або акт готовності об'єкта до експлуатації з сертифікатом, акту приймання-передачі об'єкта у державну власність до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та протоколу комісії про прийняття об'єкта державної форми власності до експлуатації.

Згідно з п. 2.3.14. Договору замовник зобовязан своєчасно здійснити всі необхідні дії для отримання компенсації витрат на добудову обєкта газопостачання для забезпечення повернення Нафтогазу в установленому даним договором термін суми грошових коштів, перерахованих ним на добудову обєкта газопостачання.

За приписами п. 2.3.15 Договору замовник зобовязується протягом року, наступного за роком введення обєкта в експлуатацію, повернути Нафтогазу, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Нафтогазу, суму грошових коштів, отриманих від Нафтогазу на добудову обєкта.

За змістом п.п. 3.1 - 3.2 Договору загальний обсяг фінансування за цим договором (ціна договору) складає 2 151 149,00 грн. Вартість добудови об'єкта визначається замовником на підставі проектно-кошторисної документації, розробленої і затвердженої в установленому діючим законодавством порядку, та не може перевищувати вартості добудови, затвердженої Переліком.

Відповідно до Переліку обєктів будівництва, які передбачається фінансувати в 2013 році за рахунок бюджетних коштів, обсяг фінансування підвідного газопроводу середнього тиску до с. Суханівка, Маринівка Старобільського району Луганської області складає 2 168 908, 00 грн. Тобто обсяг фінансування за Договором №14/5332/12 від 11.10.2012 не перевищує вартість фінансування, затверджену Переліком (а.с. 66).

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, на виконання умов Договору позивачем здійснено фінансування добудови об'єкта газопостачання: «Підвідний газопровід середнього тиску до с. Суханівка, Маринівка Старобільського району Луганської області» шляхом перерахування на зазначений в розділі 9 Договору рахунок відповідача грошових коштів у розмірі 1 051 149,00 грн. Факт перерахування коштів підтверджується платіжним дорученням №10211 від 07.11.2012 на суму 1 051 149,00 грн. (а.с. 22) та банківською випискою по рахунку НАК «Нафтогаз України» від 07.11.2012 (а.с. 20).

У відповідності до п.п. 2.3.9 Договору у разі неможливості виконання договірних зобов'язань замовник зобов'язаний повідомити Нафтогаз протягом 3 робочих днів з дати виникнення обставин, що перешкоджають виконанню Договору, з обов'язковим зазначенням цих обставин, для прийняття спільного з Нафтогазом рішення щодо подальшого виконання Договору.

Обєкт побудовано та введено в експлуатацію, що підтверджується копією декларації про готовність обєкта до експлуатації, яка зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Луганській області 15.10.2013 за №ЛГ45.

Таким чином, відповідно до умов п. 2.3.15 Договору №14/5332/12 від 11.10.2012 відповідач повинен був повернути позивачу суму коштів, отриманих від Нафтогазу у строк до 31.12.2014.

Вказане підтверджується актом звірки розрахунків за період з 01.01.2014 по 31.03.2014, за яким відповідач не заперечує проти наявності заборгованості станом на 31.03.2014 у розмірі 1 051 149 грн. 00 коп. Акт підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

На виконання умов Договору відповідач сплатив лише частину суми заборгованості у розмірі 301 грн. 70 коп., що підтверджується випискою по особовому рахунку НАК «Нафтогаз» за 17.12.2017 (а.с. 27).

Решту вимог ОСОБА_1 районна державна адміністрація Луганської області у розмірі 1 050 847 грн. 30 коп. не виконала.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Як вбачається із відзиву на позовну заяву №1855 від 10.08.2017, відповідач визнає наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 1 050 847 грн. 30 коп.

Проти задоволення вимог позивача в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідач заперечує з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність на наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У квітні 2014 року адміністративна будівля Луганської обласної держадміністрації була захоплена. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015 на території Луганської області триває проведення Антитерористичної операції.

Крім того, як зазначає відповідач, для ОСОБА_1 райдержадміністрації головним розпорядником є Луганська обласна державна адміністрація що підтверджується реєстраційною карткою розпорядника бюджетних коштів. Так, ОСОБА_1 райдержадміністрація звернулась листом №1612 від 11.07.2017 до голови Луганської обласної держадміністрації керівника обласної військово-цивільної адміністрації ОСОБА_5 щодо виділення коштів з держбюджету для погашення боргових зобовязань перед НАК «Нафтогаз України» та листом №1720 від 27.07.2017 до в.о. голови Фонду державного майна України ОСОБА_6 щодо надання розяснення про процедуру реєстрації газопроводів у Фонді державного майна України та внесення їх до Єдиного реєстру обєктів державної власності. Проте жодної відповіді від вказаних субєктів відповідачу не надано.

Тому відповідач не визнає своєї провини у затримці виконання зобовязань і не погоджується з вимогами позивача щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Також відповідач зазначає, що акта приймання-передачі обєкта державної власності, протоколу комісії про прийняття обєкта до державної форми власності до експлуатації, визначених в п. 2.3.13 на теперішній час не має.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, як зазначено вище, позивач свої зобовязання за Договором виконав, проте відповідач свої зобовязання по поверненню грошових коштів Нафтогазу виконав частково на суму 301 грн. 70 коп., що відповідачем не заперечується.

Відповідно до п. 5 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 №1001-р «Про добудову підвідних газопроводів» встановлено обов'язок для Міністерства палива та енергетики забезпечити передачу профінансованих об'єктів незавершеного будівництва газопроводів або їх часток у державну власність з подальшим введенням в установленому законодавством порядку цілісних об'єктів в експлуатацію.

Водночас, правовідносини, які є предметом розгляду даної справи, виникли на підставі укладеного між позивачем та відповідачем господарського договору, який в силу ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Умовами Договору, а саме п. 2.3.15, встановлено обов'язок замовника повернути Нафтогазу суму грошових коштів, отриманих на добудову об'єкта, протягом року, наступного за роком введення об'єкта в експлуатацію.

Тобто, момент виникнення обов'язку відповідача з повернення відповідної суми коштів пов'язаний виключно із фактом введення об'єкта газопостачання в експлуатацію та не ставиться в залежність від будь-яких інших обставин, в тому числі факту передачі об'єкта у державну власність, до сфери управління компетентного органу, на баланс спеціалізованого підприємства з газопостачання та газифікації, наявності або відсутності бюджетного фінансування тощо.

Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів на законодавчому рівні врегульовано, зокрема, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній станом на 15.10.2013) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Пунктом 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461 (в редакції, яка діяла станом на 15.10.2013), визначено, що датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката.

Оскільки Декларація про готовність об'єкта газопостачання «Підвідний газопровід середнього тиску до с. Суханівка, Маринівка Старобільського району Луганської області» до експлуатації зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Луганській області 15.10.2013 за №ЛГ45, даний об'єкт є таким, що введено в експлуатацію з 2013 року, а тому відповідно до п.2.3.15 Договору та ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України відповідач зобов'язаний був повернути на користь позивача суму коштів, отриманих на добудову об'єкта, до 31.12.2014.

Щодо тверджень відповідача про те, що порушення виконання зобовязання повязане з бойовими діями на території Луганської області, то суд зазначає, що згідно з п. 5.1. Договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обовязків за цим Договором, якщо невиконання є наслідком дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

При цьому пунктом 5.3. Договору зазначено, що доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України.

Проте, відповідного документу відповідачем надано не було, з огляду на що доводи відповідача в цій частині спростовуються.

Щодо тверджень відповідача стосовно відсутності його вини у порушенні зобовязання через відсутність бюджетного фінансування, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 614, 617 Цивільного кодексу України, які аналогічні за змістом із нормами ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, факт відсутності бюджетного фінансування не є підставою для звільнення відповідача від виконання зобов'язань щодо повернення грошових коштів, оскільки така обставина не визначена законодавчо як така, що звільняє від виконання зобов'язання (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №11/446 від 15.05.2012)

Крім того, позиція про те, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності, викладена і в рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (від 18.10.2005) та у справі «Бакалов проти України» (від 30.11.2004).

При цьому пункт 4.7 Договору вказує, що відсутність бюджетного фінансування не позбавляє замовника обов'язку повернути Нафтогазу кошти, отримані згідно з Договором.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості за невиконання умов Договору №14/5332/12 від 11.10.2012 у розмірі 1 050 847 грн. 30 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення 3% річних за період з 01.01.2015 по 14.06.2017 у сумі 77 302 грн. 05 коп. та інфляційних втрат за період з 01.01.2015 по 31.05.2017 у сумі 1 797 891 грн. 23 коп., суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 ЦК, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, відсутність бюджетних коштів не звільняє відповідача від встановленого законом обов'язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на компенсацію за користування утримуваними боржником грошовими коштами (Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі №906/1072/15).

Відповідач не сплатив своєчасно заборгованість за Договором, тому позивачем, у відповідності до норм Цивільного кодексу України було нараховано 3% річних у сумі 77 302 грн. 05 коп. та інфляційні втрати у сумі 1 797 891 грн. 23 коп.

Перевіривши розрахунок позивача розміру 3% річних, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої до стягнення суми 3% річних за вказаний період.

Перевіривши розрахунок позивача інфляційних втрат, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої до стягнення суми інфляційних втрат за вказаний період.

Отже, вимоги позивача стосовно 3% річних 77 302 грн. 05 коп. та інфляційних втрат у сумі 1 797 891 грн. 23 коп., нарахованих за прострочення виконання зобов'язання з повернення суми грошових коштів, отриманих на добудову об'єкта, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню повністю.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за Договором №14/5332/12 від 11.10.2012 у розмірі 1 050 847 грн. 30 коп, суми 3% річних 77 302 грн. 05 коп. та інфляційних втрат у сумі 1 797 891 грн. 23 коп. є законними, обґрунтованими, та такими, що підлягає задоволенню, а саме в сумі 2 926 040 грн. 58 коп.

Відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України в особі філії Центр метрології та газорозподільних систем Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до ОСОБА_1 районної державної адміністрації Луганської області задовольнити.

2. Стягнути зі ОСОБА_1 районної державної адміністрації Луганської області, 92700, м. Старобільськ Луганської області, вул. Центральна, 35, , на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, , в особі філії Центр метрології та газорозподільних систем Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, , суму основного боргу за Договором №14/5332/12 від 11.10.2012 у розмірі 1 050 847 грн. 30 коп., 3% річних в сумі 77 302 грн. 05 коп., інфляційнї втрати у сумі 1 797 891 грн. 23 коп. та судовий збір у сумі 28 127 грн. 90 коп.,

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 14.09.2017.

Суддя А.В. Іванов