ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2017 р.Справа № 922/2340/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного АТ "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС , с. Слобожанське
до Публічне АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "ОСОБА_2 залізниця", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_3 за довіреністю №445/22 від 30.12.2016

відповідача - ОСОБА_4 за довіреністю №2265 від 28.10.2016

ВСТАНОВИВ:

Публічне АТ "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС (позивач по справі) просить суд стягнути з Публічного АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "ОСОБА_2 залізниця" (відповідач по справі) штраф за прострочення доставки вантажу в розмірі 303 351,40 грн.

Також позивач звернувся до суду із заявою (вх. № 23601 від 24.07.2017) про долучення до матеріалів справи доказів, поданих до суду, які досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Відповідач звернувся до суду з заявою (вх. №25407 від 07.08.2017) про застосування до вимог позивача наслідків пропуску строку позовної давності.

Розгляд справи було відкладено на 04 вересня 2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Пояснень щодо заяви відповідача про застосування до вимог наслідків пропуску строку позовної давності, позивач не надав.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. №28320 від 04.09.20047), в якому не визнає своєї вини в затримці вантажу та просить суд зменшити штрафні санкції до 10 % від суми, яка була заявлена позивачем який було досліджено судом та долучено до матеріалів справи.

Норми ст.22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в судові засідання з'являлися повноважні представники сторін які надавали письмові пояснення та заперечення, докази на підтвердження власних правових позицій, внаслідок чого справа може бути розглянута за результатами повного та всебічного розгляду спору.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївська теплова електрична станція звернулося з позовною заявою з вимогою стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «ОСОБА_2 залізниця» штраф за прострочення доставки вантажу у розмірі 303351,40 грн., які мали місце у період з 01.04.2016 по 30.04.2016, а саме, як вбачається з матеріалів справи, у квітні та травні 2016 року на адресу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції (Позивач по справі) надходила вугільна продукція від постачальника: товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» за договором поставки вугілля №111/4/1- 1-2016/005 від 26.01.2016.

Поставка вугільної продукції здійснювалася залізничним транспортом на підставі договору №2267 про транспортно-експедиційне обслуговування від 10.02.2010 (Договір), укладеного між Позивачем та Статутним територіально-галузевим обєднанням «ОСОБА_2 залізниця», яке на теперішній час має назву Регіональна філія «ОСОБА_2 залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (Відповідачем по справі).

Як вказує Позивач та, що не було спростовано Відповідачем у встановленому законом порядку, на виконання вищезазначеного Договору у період з 01.04.2016, по 30.04.2016 та з 01.05.2016 по 31.05.2016 на станцію ОСОБА_2 залізниці на адресу Позивача було доставлене вугілля. Як вбачається з календарних штемпелів відправки та прибуття вантажу, зазначених у графах 51, 52, 56 залізничних накладних, перевезення даної вугільної продукції було здійснене Відповідачем з простроченням часу доставки, про що було зазначено у відповідній «Таблиці розрахунку штрафів за прострочення у доставці палива на ст. Лиман Південної залізниці Змїївській ТЕС».

Відповідно до ст. 41 Статуту залізниць України зазначено, що залізниці зобовязані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць.

Відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України зазначено, що за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб. Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

Відповідно до ст. 131 Статуту залізниць України зазначено, що претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу. Претензії вантажоодержувачів щодо штрафів заявляються залізниці призначення.

Відповідно до ст. 134 Статуту залізниць України претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зазначені терміни обчислюються, зокрема, від дня видачі вантажу - для претензій з приводу прострочення доставки вантажу.

Відповідно до ст. 135 Статуту залізниць України претензія підлягає розгляду протягом 1 місяця. У разі часткового задоволення або відхилення претензій у повідомленні мають бути зазначені підстави рішення залізниці з посиланням на відповідні статті цього Статуту. У цих випадках подані з претензією документи повертаються заявнику.

Отже, враховуючи вищезазначені приписи діючого законодавства та з метою правового врегулювання спірних питань, повязаних з простроченням доставки вантажу, Позивачем були направлені на адресу Відповідача претензії №25/590-4674 та №25/591- 4673 від 14.07.2016 з доданими до них підтверджуючими документами, у яких Позивач вимагав від Відповідача сплатити нарахований штраф у розмірі на загальну суму 303351,40 грн.

При цьому, відповідно до положень статей 256 - 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, однак для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Пунктом 1 інформаційного листа Вищого господарського суду від 07.04.2008 №01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» наголошено, що норми Господарського кодексу України, які встановлюють особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання, підлягають переважному застосуванню перед тими нормами Цивільного кодексу України, які містять відповідне загальне регулювання.

В свою чергу статтею 315 Господарського кодексу України, визначено, що до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії протягом шести місяців. Згідно норми наведеної статті перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, і якщо відповідь на претензію не отримано у цей строк, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з моменту закінчення строку, встановленого для відповіді.

Отже, враховуючи наведене та зміст позовної заяви вбачається, що позивач 14.07.2016 направив на адресу відповідача претензії № 25/590-4674 та №25/591-4673 на загальну суму 303351,40 грн. (в межах 6 місячного терміну передбаченого частиною 2 статті 315 Господарського кодексу України), які мали бути розглянуті відповідачем до 14.10.2016 (частина З статті 315 Господарського кодексу України).

Відтак відлік шестимісячного терміну для звернення з позовом про стягнення штрафу за прострочення доставки вантажу розпочався 14.10.2016 і закінчився 14.04.2017.

Таким чином, Публічним акціонерним товариством «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївська теплова електрична станція подано позовну заяву №25/1016-4061 від 03.07.2017 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «ОСОБА_2 залізниця» про стягнення штрафу за прострочення доставки вантажу в сумі 303351,40 грн. з перевищенням строку позовної давності.

При цьому, Позивач не звернувся до суду з клопотанням про визнання причин пропущення строку позовної давності поважними та поновлення такого строку.

В силу ч. ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Крім того суд вважає необхідним зазначити наступне.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія "Юкос" проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Порівняльний аналіз термінів «довідався та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду не достатньо.

Господарський суд встановив, що позивач правомірно звернувся за захистом свого порушеного права, однак з пропуском позовної давності. При цьому, не подав заяву про поновлення строків позовної давності та доказів поважності причин пропуску звернення з таким позовом.

Отже в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності.

Витрати по сплаті судового збору за правилами статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 1, 12, 22, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 07.09.2017 р.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Суддя ОСОБА_1