КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2017 р. Справа№ 910/32059/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача: Дубовик П.В.;

від відповідача: Ягодка О.О.;

розглянувши

апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства

"Сбербанк" та Приватного підприємства

"Моноліт"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 17.05.2017 року

у справі № 910/32059/15 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Приватного підприємства "Моноліт"

до Публічного акціонерного товариства

"Сбербанк"

про стягнення 167177,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 року у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 року по справі № 910/32059/15 змінити в частині мотивів його прийняття.

Виключити з мотивувальної частини рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 року по справі № 910/32059/15 положення наступного змісту:

«...Тобто, Приватним підприємством "Моноліт", як платником та боржником, з якого за рішенням Господарського суду Житомирської області №906/630/14 від 04.07.2014 року стягнуто на користь банку 543962,40 грн., починаючи з 21.07.2014 року (платіжне доручення № 80 від 21.07.2014 року на суму 15449,03 грн.) спрямовувались грошові кошти у розмірі 543962,40 грн. (в тому числі 167 177,03 грн.) саме в рахунок погашення наявної заборгованості, що встановлена вказаним рішенням суду.

Суд також відзначає, шо у матеріалах справи містяться письмові пояснення позивача, відповідно до яких останній визнає, що в період з 21.07.2014 року по 20.05.2015 року вказаними платіжними дорученнями здійснювався переказ коштів, у тому числі в розмірі 167 177,03 грн., саме безпосередньо в рахунок сплати заборгованості за рішення суду № 906/630/14 від 04.07.2014, жодних посилань щодо помилковості перерахування вказаної суми грошових коштів на рахунок банку, чи інформації щодо призначення платежу в рахунок сплати пені за кредитним договором, позивачем не зазначалось.

Отже, з огляду на вищезазначене, зарахування відповідачем грошових коштів у розмірі 167 177,03 грн. в рахунок погашення пені за прострочену заборгованість за кредитним договором №19-Н/12/36/ЮО/КЛ-МБ від 20.12.2012, яка була нарахована банком в період з 04.07.2014 по 20.05.2015, визнається судом неправомірним, оскільки було здійснено відповідачем з власної ініціативи без врахування призначення платежу та встановленої рішенням суду заборгованості ПП "Моноліт" по кредитному договору від 20.12.2012...»;

«грошові кошти в сукупності з іншими коштами, які перераховувались на рахунок банку в період з 21.07.2014 року по 20.05.2015 року, становили загальну суму наявної заборгованості ПП "Моноліт" за кредитним договором №19- Н/12/36/ІОО/КЛ-МБ від 20.12.2012, що була встановлена рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.07.2014 року у справі № 906/630/14».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2017 року прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження. Розгляд справи призначено на 10.07.2017 року.

В судовому засіданні 10.07.2017 року оголошено перерву до 01.08.2017 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне підприємство "Моноліт" звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 року по справі №910/32059/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов Приватного підприємства "Моноліт" до Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" про стягнення 167166,03 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 року прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження. Розгляд справи призначено на 01.08.2017 року.

Розпорядженням начальника управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/2869/17 від 31.07.2017 р. справу № 910/32059/15, у зв'язку із перебуванням судді Сітайло Л.Г., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Згідно із протоколами автоматичної зміни складу колегії суддів та передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 31.07.2017 р., справу №910/32059/15 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Пашкіна С.А., Калатай Н.Ф.

В судове засідання 01.08.2017 року представник позивача не з'явився. Розгляд прави було відкладено на 05.09.2017 року.

У зв'язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпусткі змінено склад колегії суду.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалав даної справи, на розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного підприємства "Моноліт" до Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії" про стягнення 167 177,03 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2016 року, в позові Приватному підприємству "Моноліт" було відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.07.2016 року касаційну скаргу Приватного підприємства "Моноліт" задоволено частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2016 року та рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 року у справі №910/32059/15 скасовано. Справу № 910/32059/15 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Зокрема, у постанові від 06.07.2016 року Вищий господарський суду України зазначив, що судами попередніх інстанцій не були перевірені доводи позивача про те, що у ПП "Моноліт" не існує іншої заборгованості перед банком, ніж та, що постановлена до стягнення рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.07.2014 року у справі № 906/630/14, яка була сплачена згідно наявних в матеріалах справи платіжних доручень, що може вплинути до притягнення позивача до подвійної відповідальності, що є порушенням ст. 61 Конституції України.

Крім того, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що під час нового розгляду господарським судом першої інстанції необхідно врахувати викладене, а також надати правову оцінку підставам сплати ПП "Моноліт" на користь Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії" 167177,03 грн. та правомірність їх зарахування останнім в рахунок погашення пені за кредитним договором № 19-Н/12/36/ЮО/КЛ-МБ від 20.12.2012 року за період з 04.07.2014 року по 20.05.2015 року.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

20 грудня 2012 року між Приватним підприємством "Моноліт" (надалі - позивач, позичальник) та Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" (надалі - відповідач, кредитор) був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 19-Н/12/36/ЮО/КЛ-МБ (надалі - договір), згідно якого кредитор зобов'язався надати позичальнику кредит шляхом відкриття кредитної лінії з кредитним лімітом у розмірі 700 000 грн., а позичальник - повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом у строк та на умовах, визначених договором.

У зв'язку з порушенням Приватним підприємством "Моноліт" своїх договірних зобов'язань за вказаним кредитним договором, рішенням Господарського суду Житомирської області у справі № 906/630/14 від 04.07.2014 року було вирішено стягнути з позичальника на користь кредитора 533 119,78 грн. заборгованості за кредитом, 176,69 грн. пені та 10 665,93 грн. судового збору.

28.07.2014 року господарським судом Житомирської області по справі №906/630/14 видано наказ на примусове виконання вказаного рішення.

14.08.20014 року за заявою стягувача №8722/7/28-3 від 06.08.2014 року державним виконавцем відділу ДВС Новоград-Волинського МРУЮ Житомирської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№44378116 з виконання наказу Господарського суду Житомирської області від 28.07.2014 року. Пунктами 2, 3 зазначеної постанови боржнику запропоновано до 21.08.2014 добровільно виконати рішення суду та зазначено, що при невиконанні рішення суду в наданий для добровільного виконання строк воно буде виконуватись у примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

14.08.2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яку 14.08.2015р. направлено в реєструючі органи для виконання, а 15.08.2014 р. державним виконавцем направлено запити до центру з використання транспортних засобів, до КП БТІ сільського господарства, ДЗК, сільської ради та ЦНППзВАЗ УДАІ УМВС України для отримання інформації щодо наявності транспортних засобів та майна, зареєстрованих за боржником і належних йому на праві власності.

24.10.2014 року державним виконавцем винесено постанови про накладення арешту на кошти боржника, які 28.10.2015 року супровідним листом направлено в банківські установи для виконання.

25 травня 2015 року ВДВС Новгород-Волинського МРУЮ було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 44378116 у зв'язку зі сплатою Приватним підприємсвом "Моноліт" 543962,40 грн. боргу за рішенням Господарського суду Житомирської області у справі № 906/630/14 від 04.07.2014 р., згідно наступних платіжних доручень:

- платіжне доручення №80 від 21.07.2014 року на суму 15449,03 грн. - призначення платежу - сплата процентів за користування кредитом згідно договором №19-Н/12/36/ЮО/КЛ-МБ від 20.12.2012 року;

- платіжне доручення №117 від 20.08.2014 року на суму 15000 грн. - призначення платежу - сплата процентів за користування кредитом згідно договором №19-Н/12/36/ЮО/КЛ-МБ від 20.12.2012 року;

- платіжне доручення №17 від 23.09.2014 року на суму 13858 грн. - призначення платежу - сплата процентів за користування кредитом згідно договором №19-Н/12/36/ЮО/КЛ-МБ від 20.12.2012 року;

- платіжне доручення №55 від 28.10.2014 року на суму 6000 грн. - призначення платежу - сплата процентів за користування кредитом згідно договором №19-Н/12/36/ЮО/КЛ-МБ від 20.12.2012 року;

- платіжне доручення №69 від 10.11.2014 року на суму 6370 грн. - призначення платежу - сплата процентів за користування кредитом згідно договором №19-Н/12/36/ЮО/КЛ-МБ від 20.12.2012 року;

- платіжне доручення №135 від 17.11.2014 року на суму 50000 грн. - призначення платежу - сплата по кредиту згідно договором №19-Н/12/36/ЮО/КЛ-МБ від 20.12.2012 року;

- платіжне доручення №10 від 21.01.2015 року на суму 50000 грн. - призначення платежу - сплата по тілу кредиту згідно договором №19-Н/12/36/ЮО/КЛ-МБ від 20.12.2012 року;

- платіжне доручення №15 від 02.02.2015 року на суму 10500 грн. - призначення платежу - сплата по кредиту згідно договором №19-Н/12/36/ЮО/КЛ-МБ від 20.12.2012 року;

- платіжне доручення №212 від 27.04.2015 року на суму 232000 грн. - призначення платежу - погашення кредиту згідно рішення господарського суду Житомирської області від 04.07.2014 року;

- платіжне доручення №213 від 28.04.2015 року на суму 68000 грн. - призначення платежу - погашення кредиту згідно рішення господарського суду Житомирської області від 04.07.2014 року;

- платіжне доручення №249 від 19.05.2015 року на суму 20000 грн. - призначення платежу - погашення кредиту згідно рішення господарського суду Житомирської області від 04.07.2014 року;

- платіжне доручення №251 від 20.05.2015 року на суму 10665,93 грн. - призначення платежу - погашення судового збору згідно рішення господарського суду Житомирської області від 04.07.2014 року;

- платіжне доручення №250 від 20.05.2015 року на суму 46119,44 грн. - призначення платежу - погашення кредиту згідно рішення господарського суду Житомирської області від 04.07.2014 року.

Вказані платіжні доручення були долучені до матеріалів виконавчого провадження ВП №44378116, а 25.05.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Новоград-Волинського МРУЮ Житомирської області на підставі статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Житомирської області №906/630/14 від 28.07.2014 року, яку супровідним листом №14187 від 25.05.2015 року направлено сторонам до відома та Господарському суду Житомирської області разом з оригіналом наказу № 906/630/14 від 28.07.2014 року.

Не погоджуючись з діями державного виконавця відділу ДВС Новоград- Волинського МРУЮ Житомирської області щодо винесення вказаної постанови від 25.05.2015 р. про закінчення виконавчого провадження ВП № 44378116, стягувач - ПАТ "СБЕРБАНК" звернувся до Господарського суду Житомирської області у справі №906/630/14 зі скаргою в порядку ст. 121-2 ГПК України на дії органу Державної виконавчої служби.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 5 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця, зокрема, про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

Відповідно до п.п. 13.1., 13.2., 13.14. Розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, органи ДВС мають відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках.

Не допускаються видача та переказ стягнутих державними виконавцями сум стягувачам без зарахування на депозитний рахунок органу ДВС.

Копії платіжних доручень (реєстри до платіжних доручень) про перерахування коштів стягувачам долучаються до матеріалів виконавчого провадження, яким визначено належність указаних коштів стягувачам.

В ході розгляду справи №906/630/14 встановлено, що сплачені за вказаними вище платіжними дорученнями грошові кошти були перераховані боржником не на рахунки органу виконавчої служби, а безпосередньо на рахунки стягувача.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, державний виконавець з метою захисту інтересів стягувача, отримавши від боржника копії платіжних доручень про перерахування грошових коштів не на рахунки органу виконавчої служби, а безпосередньо на рахунки стягувача, перш ніж вчиняти дії щодо закінчення виконавчого провадження мав пересвідчитися в тому, що судове рішення було виконано боржником повністю, повинен був перевірити обсяг виконання рішення суду боржником, в т.ч. і шляхом отримання від стягувача відповідної інформації та пояснень.

Як було встановлено в рамках розгляду справи №906/630/14 Господарським судом Житомирської області та підтверджено Вищим господарським судом України в постанові від 02.12.2015 року, надані боржником відділу ДВС та долучені до матеріалів справи платіжні доручення не підтверджують повне виконання ним судового рішення у даній справі, оскі.іьки згідно з їх призначенням платежу лише п'ять з тринадцяти таких платіжних доручень стосуються виконання судового рішення у даній справі. Решта платіжних доручень в графі "призначення платежу" хоча і містять посилання на кредитний договір № 19-Н/12/36/ЮО/КЛ-МБ від 20.12.2012 року, за яким судовим рішенням у даній справі від 04.07.2014 року була стягнута заборгованість, однак, не підтверджують з достовірністю погашення заборгованості саме за вказаним рішення суду, оскільки станом на час перерахування боржником грошових коштів за зазначеними вище платіжними дорученнями зобов'язання за вказаним кредитним договором не припинилися, грошові кошти перераховувалися безпосередньо на рахунки стягувача, та могли стосуватися погашення інших заборгованостей за кредитним договором та за інший період, ніж ті що були стягнуті рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.07.2014 року у справі №906/630/14.

Господарський суд Житомирської області, що підтвердив і Вищий господарський суд України по справі №906/630/14 дійшов вірного висновку про те, що державний виконавець, не перевіривши стан виконання боржником рішення суду від 04.07.2014 року у даній справі, передчасно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду Житомирської області від 28.07.2014 року у справі № 906/630/14.

Наказ господарського суду Житомирської області від 28.07.2014 року у справі № 906/630/14 не виконано, а заборгованість Приватного підприємства «Моноліт» перед Публічним акціонерним товариством «Сбербанк» за договором про відкриття кредитної лінії не погашена, що в тому числі підтверджено інформацією про стан виконавчого провадження та розрахунком заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії, які надавалися на вимогу суду.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, обставини, щодо того, що зобов'язання за вказаним кредитним договором не припинилися, грошові кошти перераховувалися безпосередньо на рахунки стягувача та направлені на погашення інших заборгованостей за кредитним договором за інший період, ніж ті що були стягнуті рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.07.2014 року у справі №906/630/14 підтверджені постановою Вищого господарського суду України від 02.12.2015 року та не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Положеннями п. 9.4. договору про відкриття кредитної лінії №19- Н/12/36/ЮО/КЛ-МБ від 20.12.2012 року встановлено наступне:

«9.4. Кошти, які надійшли в рахунок погашення заборгованості за Договором, в тому числі списані в договірному порядку з рахунків Позичальника або третіх осіб, а також перераховані третіми особами, направляються в наступній черговості на:

Погашення пені за прострочення сплати процентів (які нараховані та не сплачені Банку);

Погашення пені за прострочення повернення Кредиту;

Погашення пені за прострочення сплати комісій, передбачених Договором; Погашення заборгованості за простроченими процентами (які нараховані та строк сплати яких настав);

Погашення процентів (що нараховані та строк сплати яких не настав); Погашення заборгованості по простроченим комісіям (які нараховані та строк сплати яких настав);

Погашення комісій (що нараховані та строк сплати яких не настав); Погашення простроченої заборгованості за Кредитом;

Погашення чергового платежу за Кредитом, якщо договором передбачено погашення кредиту частинами відповідно до зменшення ліміту Кредитної лінії (строк сплати якого настав та яка не є простроченою); Погашення штрафів, передбачених договором;

Погашення суми витрат банку, пов'язаних з одержанням виконання за цим Договором (наприклад, судові витрати, витрати на експертизи, нотаріальні витрати, витрати, пов'язані з оплатою послуг юристів, тощо). Такий порядок черговості застосовується при надходженні коштів в будь-якій сумі та в день їх надходження на рахунок, зазначений в п. 9.3. цього договору. Кошти, що залишились на рахунку, зазначеному в п. 9.3. цього договору, після їх перерахування на погашення заборгованості за цим договором у вищезазначеному порядку, направляються Банком на погашення загальної заборгованості за Кредитом».

Згідно п. 11.3. договору встановлено, що договір набуває чинності з дати його підписання банком та позичальником, скріплення печатками сторін і діє до повного виконання зобов'язань позичальника по цьому договору.

Ухвалення у справі 906/630/14 судового рішення про стягнення з Позичальника на користь Банку грошових коштів за Договором про відкриття кредитної лінії №19-Н/12/36/ЮО/КЛ-МБ від 20.12.2012 року не припиняє дію такого договору та не звільняє позичальника від обов'язку сплати грошових коштів за користування кредитними ресурсами, які розраховані за весь час користування кредитом, в тому числі за період після ухвалення відповідного судового рішення, а також не звільняє позичальника від обов'язку сплати пені за порушення грошових зобов'язань.

Відповідно, грошові кошти в розмірі 167177,03 гривень, які були сплачені ПП «МОНОЛІТ» на користь Публічного акціонерного товариства «СБЕРБАНК» та не містили призначення платежу погашення кредиту згідно рішення господарського суду Житомирської області від 04.07.2014 року, були направлені банком на погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії згідно з черговістю, визначеною п. 9.4. договору та на погашення заборгованості, що виникла у позичальника за період, після ухвалення судового рішення по справі №906/630/14.

З врахуванням вказівок, що містяться у постанові касаційної інстанції, які є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, відповідно до ст. 111-12 ГПК України, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Приватним підприємством «Моноліт» було реалізовано своє конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і інтересів у спосіб, що визначений ст. 16 ЦК України та ст.. 20 ГК України шляхом пред'явлення до Господарського суду міста Києва даного позову.

Належними і допустимими доказами Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» підтвердив наявність заборгованості по пені за кредитним договором № 19-Н/12/36/ЮО/КЛ-М.Б від 20.12.2012 року за період з 04.07.2014 року по 20.05.2015 року, відповідно і зарахування 167177,03 грн. в рахунок погашення пені, а не в рахунок виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 04.07.2014 року у справі № 906/630/14.

Тому відсутні порушення ст. 61 Конституції України щодо притягнення позивача до подвійної відповідальності.

Колегія суддів не вважає за необхідне змінювати правильне по суті рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 року.

Не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позов не підлягає задоволенню повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.05.2017 року у справі №910/32059/15 залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

2. Справу №910/32059/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Н.Ф. Калатай

Л.Г. Сітайло