РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2017Справа №910/11571/17
За позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «УНІКА»

До Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон»

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача

ОСОБА_1

про стягнення 18 291,96 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Некряч А.В.- по дов.

від відповідача: Кучерявий С.В. - по дов.

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення 18 291,96 грн., з яких: 14 917,13 грн. - страхове відшкодування, 2 732,37 грн. - інфляційних втрат та 642,46 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2017р. порушено провадження у справі №910/11571/17, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1, справу призначено до розгляду на 08.09.2017р.

Представник позивача в судове засідання 08.09.2017р. не з'явився, проте, 08.09.2017р. через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, а також клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено.

Представник відповідача в судовому засіданні 08.09.2017р. надав усні пояснення по справі, а також відзив на позовну заяву.

Третя особа в судовому засіданні 08.09.2017р. надав усні пояснення по справі.

Представник третьої особи в судове засідання 18.09.2017р. не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Представником позивача у судовому засіданні 18.09.2017р. було надано усні пояснення по суті справи, відповідно до яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував частково.

За висновками суду, незважаючи на те, що третя особа не з'явилась у судове засідання 18.09.2017р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

В судовому засіданні 18.09.2017р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.09.2015р. у Дарницькому районі міста Києва по вул.Здолбунівська, 4 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів 1. Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, керування яким здійснював ОСОБА_4, 2. Mercedes-Benz, державний номер НОМЕР_2, керування яким здійснював ОСОБА_1.

Згідно постанови від 06.11.2015р. Дарницького районного суду міста Києва у справі №753/18647/15-п дорожньо-транспортна пригода сталась в результаті порушення водієм автомобіля Mercedes-Benz, державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 вимог пп.13.1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до договору №030348/4002/0000365 від 28.11.2014р. добровільного комплексного страхування на транспорті, страховиком майнових інтересів власника транспортного засобу Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, пов'язаних з володінням та користуванням транспортним засобом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди було Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «УНІКА».

Частиною 2 статті 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з п. 1 ст. 354 Господарського кодексу України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

19.09.2015р. страхувальником було повідомлено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» про настання події, що має ознаки страхового випадку.

22.09.2015р. було проведено огляд колісного транспортного засобу Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, про що складено акт огляду. За наслідками здійснення огляду вказаного автомобіля було встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 19.09.2015р., автомобілю Volkswagen, державний номер НОМЕР_1 було завдано пошкодження задньої панелі, підсилювача задньої панелі, кришки багажника, облицювання заднього бамперу, тощо.

22.09.2017р. страхувальник звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» з заявою про виплату страхового відшкодування шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант-М Лепсе» (станція технічного обслуговування).

Згідно звіту №03-05/10 від 05.10.2015р. про оцінку колісного транспортного засобу, який складено суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 на замовлення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, становить 19703,42 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику внаслідок аварійних пошкоджень транспортного засобу Volkswagen, державний номер НОМЕР_1 становить 15417,13 грн. При цьому, у висновку вказано, що вартість матеріального збитку визначена як сума вартостей ремонтних робіт, матеріалів, деталей, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без урахування втрати товарної вартості.

Відповідно до рахунку №-3 від 05.10.2015р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант-М Лепсе» (станція технічного обслуговування) вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1 складає 19 529,41 грн.

14.10.2015р. представниками Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» було здійснено розрахунок страхового відшкодування та складено страховий акт №00176769, зі змісту якого вбачається, що за наслідками настання 19.09.2015р. страхового випадку страховиком прийнято рішення щодо виплати страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 18304,83 грн.

14.10.2015р. Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» видано наказ №00176769 про виплату страхового відшкодування шляхом перерахування грошових коштів в сумі 18 304,83 грн. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант-М Лепсе».

Згідно наявного в матеріалах справи платіжного доручення №035628 від 16.10.2015р. Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» було здійснено виплату страхового відшкодування за договором №030348/4002/0000365 від 28.11.2014р. добровільного комплексного страхування на транспорті, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок станції технічного обслуговування - Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант-М Лепсе» у відповідності до заяви страхувальника.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Зазначена правова норма також кореспондується зі статтею 993 Цивільного кодексу України.

В пункті 4 Постанови №6 від 27.03.1992р. Пленуму Верховного Суду України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника (водія) транспортного засобу Mercedes-Benz, державний номер НОМЕР_2 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ3695160.

Як свідчать матеріали справи, 26.10.2017р. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулось до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» з заявою №16496 від 23.10.2015р. про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Проте, за твердженнями заявника, які з боку відповідача підтверджені, Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон» вимоги позивача виконано не було, страхове відшкодування в порядку регресу не сплачено, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Частково заперечуючи проти задоволення позову, представником відповідача наголошено, що у даному випадку розмір збитку, який підлягає відшкодуванню Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Еталон», повинен визначатись з урахуванням приписів ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме як вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми страхового відшкодування підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак спеціальні норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

До того ж, відповідно до частини 9.1 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти.

Відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Частиною 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, відповідач, як страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 22.03.2017р. Верховного Суду України по справі №910/32969/15.

Як вказувалось вище, згідно звіту №03-05/10 від 05.10.2015р. про оцінку колісного транспортного засобу, який складено суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 на замовлення Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», вартість відновлювального ренту автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1 становить 19703,42 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику внаслідок аварійних пошкоджень транспортного засобу Volkswagen, державний номер НОМЕР_1 складає 15417,13 грн.

Судом враховано, що ОСОБА_5 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності НОМЕР_3 від 18.07.2014р.) визначено коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу Volkswagen, державний номер НОМЕР_1 на рівні 0,5345.

При цьому, у висновку вказано, що вартість матеріального збитку визначена як сума вартостей ремонтних робіт, матеріалів, деталей, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без урахування втрати товарної вартості.

З представлених до матеріалів справи документів вбачається, що ліміт відповідальності страховика за полісом №АЕ3695160 складає 50000 грн. (по майну), а розмір франшизи - 500 грн.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, розмір страхового відшкодування, який заявлено до стягнення з відповідача, визначено виходячи зі встановленої у звіті №03-05/10 від 05.10.2015р. вартості матеріального збитку, як суми вартостей ремонтних робіт, матеріалів, деталей, за вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи, визначеної полісом №АЕ3695160 (15417,13 грн. - 500 = 14917,13 грн.).

За таких обставин, виходячи зі змісту наведених вище правових норм, враховуючи позицію Верховного Суду України, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості здійсненого заявником розрахунку суми відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача, внаслідок чого позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «УНІКА» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» в частині стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 14917,13 грн. є правомірними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Наразі, з огляду на порушення відповідачем строків здійснення страхового відшкодування, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення 2 732,37 грн. - інфляційних втрат та 642,46 грн. - 3% річних. З приводу означених вимог суд зазначає наступне.

У частині другій статті 625 Цивільного кодексу України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 Цивільного кодексу України).

Згідно частини другої ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За приписами статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 511 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до частини першої статті 636 Цивільного кодексу України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У частині третій статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 01.06.2016р. Верховного Суду України по справі 6-927цс16, висновки наведені в якій у відповідності до приписів 11128 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та постанові від 19.04.2017р. Вищого господарського суду України по справі №910/17755/16.

Здійснивши перевірку наведеного суду розрахунку суми 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку останній є арифметично вірним, а позовні вимоги в частині стягнення, нарахувань, що передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.32,33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (03057, м.Київ, вул. Дегтярівська, будинок 33-Б, 2 під'їзд, ) на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «УНІКА» (01032, м.Київ, вул.Саксаганського, будинок 70-А, ) страхове відшкодування в розмірі 14917,13 грн., 3% річних в сумі 642,46 грн., інфляційні втрати в сумі 2732,37 грн. та судовий збір в сумі 1600 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

20.09.2017р.

Суддя О.М. Спичак