КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2017 р. Справа№ 925/1150/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Тищенко О.В.

секретар судового засідання Ярема Н.С.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

від відповідача-1: ОСОБА_3 (представник за довіреністю)

від відповідача-2: ОСОБА_3 (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

на рішення господарського суду Черкаської області

від 21.02.2017

у справі №925/1150/16 (суддя Дорошенко М.В.)

за позовом комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище

до 1) фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

2) фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про стягнення 4071 грн. 24 коп.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Теплокомуненерго" міста Монастирище звернулось до господарського суду Черкаської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 та до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення з них солідарно 4071 грн. 24 коп., у тому числі, 2594 грн. 07 коп. основного боргу за спожиті теплову енергію та послуги з технічного обслуговування внутрішніх будинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення, 1401 грн. 89 коп. пені, 69 грн. 48 коп. інфляційних нарахувань та 5 грн. 80 коп. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачами зобов'язань з оплати фактично спожитих у період з 03.10.2013 по 01.05.2016 теплової енергії для опалення приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_1, яке належить відповідачам разом з ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності, через існуючі стояки внутрішньої будинкової системи опалення та послуг з технічного обслуговування внутрішніх будинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 21.02.2017 позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище 1297 грн. 03 коп. основного боргу, 700 грн. 95 коп. пені, 34 грн. 74 коп. інфляційних нарахувань, 2 грн. 90 коп. три проценти річних і 689 грн. витрат на сплату судового збору. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище 1297 грн. 03 коп. основного боргу, 439 грн. витрат на сплату судового збору. У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач-1 - фізична особа-підприємець ОСОБА_4 та відповідач-2 - фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернулися до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх.№.09.08.3/2355/17), в якій просять скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 21.02.2017 у справі №925/1150/16 та прийняти нове, яким відмовити КП "Теплокомуненерго" м. Монастирище в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржники зазначили неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому, в апеляційній скарзі зазначено про те, що судом допущено до участі в судовому засіданні особу, яка не мала жодних повноважень представляти інтереси позивача та користуватися процесуальними правами, передбаченими ГПК України. Також скаржники вважають, що відсутність договору не призводить до виникнення будь-яких грошових зобов'язань відповідачів перед позивачем. Скаржники вказують, що судом не з'ясовано правовий характер відносин між позивачем та відповідачами, а прийняте рішення ґрунтується на законодавстві про житлово-комунальні послуги, яке не повинно застосовуватися у спірних відносинах. В апеляційній скарзі скаржники просять призначити судову експертизу для підтвердження наявності або відсутності точок розподілу в приміщенні магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2017 прийнято апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду Черкаської області від 21.02.2017 у справі №925/1150/16 до провадження; поновлено апеляційне провадження у справі №925/1150/16; розгляд апеляційної скарги призначено на 13.09.2017.

Через відділ забезпечення документообігу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити у задоволенні клопотання про призначення у справі судової експертизи, залишити рішення господарського суду міста Києва від 21.02.2017 у справі №925/1150/16 без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, зазначаючи, що рішення суду є законним і обґрунтованим, яке прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права; доводи, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними.

Через відділ забезпечення документообігу суду від відповідачів надійшло доповнення до апеляційної скарги, в якому останні, зокрема звертають увагу на обставини, встановлені Вищим господарським судом України в постанові від 27.06.2017 у справі №925/1437/16.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 13.09.2017 представник відповідачів відмовилася від клопотання про призначення у справі судової експертизи, викладеного в апеляційній скарзі.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що в листі Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 16.01.2017 №20807-16 зазначено про неможливість проведення експертизи через відсутність чітко визначеної процедури, а також обладнання і судово-експертних методик з вирішення питань щодо визначення/перевірки фактичних (не нормативних) обсягів (кількості) споживання, витрачення та втрат теплової енергії, в тому числі за минулі періоди.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 13.09.2017 представники сторін надали пояснення по суті спору.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

25.11.2005 між дочірнім підприємством "Теплокомуненерго" публічного акціонерного товариства "Монастирищенський ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівний завод", правонаступником якого є комунальне підприємство "Теплокомуненерго" міста Монастирище, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 був укладений договір №127-Т на поставку теплової енергії в приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1". Цей договір припинив свою дію 31.12.2012 у зв'язку із закінченням строку, на який він був укладений.

Супровідними листами від 01.06.2012 №295 та від 09.07.2012 №397 дочірнє підприємство "Теплокомуненерго" публічного акціонерного товариства "Монастирищенський ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівний завод" надіслало першому відповідачу - ОСОБА_5 для підписання по два примірники проектів договорів відповідно від 29.05.2012 №17-ТО про надання послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення (магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1"), та від 09.07.2012 №17-ТІ про надання послуг з централізованого опалення (магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1").

Вказані проекти договорів перший відповідач не підписав, а позивач з позовом до суду про їх укладення за рішенням суду не звертався.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, договір від 29.05.2012 №17-ТО про надання послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення (магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1") та договір від 09.07.2012 №17-ТІ про надання послуг з централізованого опалення (магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1") є неукладеними.

Доказів укладення між позивачем і відповідачами після 31.12.2012 інших договорів про надання послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення і з централізованого опалення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" чи на поставку теплової енергії позивачем місцевому господарському суду не надавалось.

Приміщення магазину роздрібної торгівлі "ІНФОРМАЦІЯ_1" є спільною частковою власністю фізичних осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з часткою кожного із них 1/3, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 13.12.2011 №32465983.

Магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1" був створений внаслідок переобладнання жилих квартир №1, №2 і однієї кімнати квартири №19 площею 14,1 м2 на першому поверсі житлового багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 і відповідно є вбудованим у цей будинок приміщенням.

Система опалення приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" була складовою частиною внутрішньої будинкової системи централізованого опалення вказаного багатоквартирного будинку, оскільки при проектуванні останнього закладалося його централізоване теплопостачання. Згідно з вимогами будівельних норм "СНиП 2.04.05-91 Отопление, вентиляция и кондиирование" щодо питань влаштування системи опалення, всі стояки та внутрішні розподільчі мережі гідравлічно ув'язані між собою для забезпечення стабільної роботи системи опалення будинку. Опалення є системою, яка гідравлічно та теплотехнічно об'єднує всі квартири та нежитлові приміщення в будинку.

Як зазначає позивач, відповідачі за розробленим приватним малим підприємством "Політехнік" на замовлення ОСОБА_5 робочим проектом відключення від системи опалення приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" обладнали у цьому магазині горизонтальну систему опалення, підключену до внутрішньо будинкової системи опалення через засіб обліку. При цьому у приміщенні магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" залишилися транзитні стояки централізованого внутрішнього будинкового опалення, через які у період з 03.10.2013 по 01.05.2016 позивачем фактично здійснювалося теплопостачання (централізоване опалення) магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" та надавалися послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

У вказаний період з 03.10.2013 по 01.05.2016 відповідачі обладнану у магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" горизонтальну систему опалення, підключену до внутрішньо будинкової системи опалення через засіб обліку, не використовували, що підтверджується відповідними показниками цього засобу обліку.

На підставі вказаних у розробленому приватним малим підприємством "Політехнік" робочому проекті відключення від системи опалення приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" показників тепловіддачі ізольованих транзитних стояків централізованого внутрішнього будинкового опалення у цьому магазині, позивач за встановленими тарифами щомісячно визначав обсяги і вартість фактично спожитих відповідачами у магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" теплової енергії та послуг з технічного обслуговування внутрішніх будинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення і надсилав рахунки ОСОБА_5 на оплату цих послуг.

За період з 03.10.2013 по 01.05.2016 вартість фактично отриманої на опалення приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" теплової енергії та наданих позивачем послуг з технічного обслуговування внутрішніх будинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення по цьому приміщенню згідно з розрахунком позивача склала 3963 грн. 17 коп., з яких 12.06.2014 було оплачено лише 72 грн. 07 коп. Відповідно неоплачений борг становить 3891 грн. 10 коп. (3963 грн. 17 коп. - 72 грн. 07 коп.).

Пропорційно розміру часток відповідачів у праві спільної часткової власності на приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" борг першого і другого відповідачів за спожиті у період з 03.10.2013 по 01.05.2016 теплову енергію та послуги з технічного обслуговування внутрішніх будинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення відповідно становить 1297 грн. 03 коп. на кожного.

Листом від 19.08.2016 позивач надіслав відповідачам досудове попередження з вимогою у семиденний строк погасити заборгованість, проте вказана вимога залишена відповідачами без задоволення.

За прострочення оплати фактично спожитих у період з 03.10.2013 по 01.05.2016 теплової енергії та послуг з технічного обслуговування внутрішніх будинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення позивач, на підставі ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", нарахував пеню у розмірі 1401 грн. 89 коп. та відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційні нарахування у розмірі 69 грн. 48 коп. грн. та 3% річних у розмірі 5 грн. 80 коп.

Заперечуючи проти позову, відповідачі зокрема стверджують про відсутність у них обов'язку оплачувати вартість теплової енергії послуг з технічного обслуговування внутрішніх будинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення, у зв'язку з реконструкцією приміщення та відсутністю договору на надання відповідних послуг.

Відповідно до статей 11, 16, 177, 360 Цивільного кодексу України: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Приписи даної статті, на застосуванні якої наполягає відповідач, не суперечать ст.ст. 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", які були застосовані місцевим господарським судом, рівно як і загальному принципу цивільного та господарського права - обов'язку оплатити отриманий товар (яким є, в тому числі, теплова енергія).

Об'єктом цивільних прав і обов'язків в даному спорі є житлово-комунальна послуга, яку позивач надає, а відповідачі споживають.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, як про це, зокрема, зазначається в постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності:

сплачують комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання та пропорційну частку витрат на утримання прибудинкової території;

за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Колегія суддів вважає, що порушення відповідачами зобов'язання щодо оплати позивачу послуги з теплопостачання (централізованого опалення) приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" та послуги з технічного обслуговування внутрішніх будинкових систем теплопостачання, холодного водопостачання та водовідведення, що надавалися у період з 03.10.2013 по 01.05.2016 надає позивачу право вимагати примусового його виконання відповідачами шляхом стягнення з них на свою користь боргу за надані послуги.

Враховуючи те, що строк оплати відповідачами спожитих послуг ні законом, ні договором не встановлений, його (строк) слід визначати за правилами ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

В матеріалах справи містяться докази надіслання щомісячних рахунків на оплату спожитих послуг, які є вимогами про оплату послуг в розумінні ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, лише фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5, тому в останньої виникло вказане у розрахунку позивача прострочення в оплаті послуг.

Доказів надіслання фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 вказаних рахунків чи вимог у іншій формі про оплату послуг, крім листа від 19.08.2016, позивач господарському суду не надав, тому немає підстав вважати борг фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 з оплати послуг простроченим до отримання ним вказаного листа від 19.08.2016, в зв'язку з чим нарахування фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 пені, інфляційних нарахувань та 3% річних за вказаний у розрахунку позивача період їх нарахування є безпідставним.

Суд апеляційної інстанції погоджується з розрахунком пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, здійсненим судом першої інстанції, що стосується фізичної особи-підприємця ОСОБА_5.

Також колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що заявлений позивачем спосіб задоволення його вимог (солідарне стягнення) є неправильним, стягнення присуджених господарським судом сум коштів слід проводити з відповідачів не солідарно, а окремо з кожного із них пропорційно їх часткам у праві спільної часткової власності на приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1".

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про те, що позовні вимоги комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище 1297 грн. 03 коп. основного боргу, 700 грн. 95 коп. пені, 34 грн. 74 коп. інфляційних нарахувань, 2 грн. 90 коп. три проценти річних, стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище 1297 грн. 03 коп. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржників, викладені в апеляційній скарзі, та на які вони посилаються як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

Доводи скаржників про те, що судом допущено до участі в судовому засіданні 21.02.2017 особу, яка не мала жодних повноважень представляти інтереси позивача та користуватися процесуальними правами, передбаченими ГПК України є безпідставними, з огляду на те, що в матеріалах справи міститься копія довіреності КП "Теплокомуненерго" міста Монастирище на ім'я ОСОБА_2 від 03.01.2017 (а.с. 239), на підставі якої діяв представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні 21.02.2017, а посилання суду в оскаржуваному рішенні на довіреність від 09.02.2016 №60 є помилковим.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 залишити без задоволення, рішення господарського суду Черкаської області від 21.02.2017 у справі №925/1150/16 - без змін.

Матеріали справи №925/1150/16 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

О.В. Тищенко