КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2017 р. Справа№ 910/23273/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Гончарова С.А.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання: Молокопой І.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Торговий дім ,,ПАНДА ПЛЮС"

на рішення господарського суду міста Києва від 09.03.2017

у справі № 910/23273/16 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства ,,Сумихімпром"

до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Торговий дім ,,ПАНДА ПЛЮС" про стягнення 113 050,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство ,,Сумихімпром" (далі - позивач) звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Торговий дім ,,ПАНДА ПЛЮС" (далі - відповідач) про стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання договору поставки №1504-1 від 15.04.2014 в розмірі 113 050,00 грн., з яких: 66 500,00 грн. - пеня, 46 550,00 грн. -штраф.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.03.2017 у справі № 910/23273/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 66 500,00 грн., штраф в сумі 46 550,00 грн. та судові витрати в розмірі 1 695,75 грн.

Мотивуючи зазначене рішення, суд першої інстанції, пославшись на встановлені ним обставини та умови договору, положення ГК України і ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у даній справі та наявність правових підстав для їх задоволення.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 09.03.2017 у справі № 910/23273/16 скасувати. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки воно прийнято при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення. Так, скаржник наголошує на тому, що в порушення вимог ст. 56 ГПК України, ним не отримано копії позовної заяви та додатків до позову; справу було розглянуто за відсутності відповідача, через що останній не мав можливості скористатися належними йому процесуальними правами, зокрема, правом на подання зустрічного позову в порядку ст. 60 ГПК України. Також відповідач вказує на ту обставину, що позивач неналежним чином виконував свої грошові зобов'язання перед відповідачем за договором.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач вказує на її необґрунтованість та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд.

Розгляд скарги у справі відкладався.

В судовому засіданні 12.09.2017 представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

На адресу суду повернулось поштове відправлення на адресу відповідача - м. Київ, вул. Миколи Краснова, 27, а саме: ухвала від 28.08.2017 з поштовою відміткою: за закінченням встановленого строку зберігання.

За відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходження відповідача - м. Київ, вул. Миколи Краснова, 27.

Як роз'яснено п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В п 3.9.2 вказаної постанови роз'яснено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на належне повідомлення відповідача про розгляд справи, колегія суддів вважає за можливе здійснювати апеляційний перегляд за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Торговий дім ,,ПАНДА ПЛЮС" (далі - постачальник, відповідач) та Публічним акціонерним товариством ,,Сумихімпром" (далі - покупець, позивач) укладено договір поставки №1504-1 (далі - договір), відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити на умовах даного договору насосне устаткування та запасні частини до нього, надалі - товар, згідно додатків, що є невід'ємними частинами цього договору (п. 1.1).

Згідно з п.1.2 договору додатки до договору оформляються на кожну партію товару, підписуються уповноваженими представниками сторін, скріплюються печатками сторін та є невід'ємними частинами договору. В додатках до договору зазначається: найменування товару, номенклатура, асортимент; кількість товару; вимоги щодо якості товару із зазначенням номерів ТУУ, ДСТУ, ГОСТ, індекси, стандарти, сертифікати якості виробників; ціна за одиницю товару; вартість партії товару, що постачається; умови постачання партії товару із зазначенням відповідного базису постачання згідно Правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року; строк постачання партії товару; яким транспортом здійснюється постачання партії товару; місце постачання партії товару; умови та строки оплати; строки та порядок усунення недоліків та/або заміни дефектного товару; інші умови в разі необхідності.

Поставка товару (партії товару) здійснюється постачальником згідно заявки покупця (п.2.1).

Поставка товару здійснюється партіями. На кожну партію товару постачальник надає покупцю наступні товаросупровідні документи: видаткова накладна; рахунок - фактура із зазначенням ціни, вартості товару (партії товару) та витрат в залежності від умов поставки; податкова накладна; паспорт або сертифікат якості; дозвіл на застосування та документація у відповідності до НПАОП на устаткування підвищеної небезпеки (за вимогою покупця) (п.2.3).

Датою поставки товару вважається дата передачі товару покупцю, яка зазначена у накладних (п. 2.4).

Згідно з п. 5.1 договору орієнтовна сума договору становить 2 000 000,00 грн. та включає в себе вартість товару та витрати в залежності від умов постачання. Загальна сума договору визначається як сума всіх підписаних уповноважними представниками сторін додатків, що є невід'ємною частиною цього договору.

Порядок та строк оплати зазначається у додатках, що є невід'ємними частинами договору. Оплата товарів покупцем здійснюється за загальною ціною товару шляхом переказу відповідних грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 5.2, 5.3).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору, та закінчується 31 грудня 2019 року, а в частині платіжних зобов'язань - до повного їх виконання (п.п.8.1, 8.2).

08.06.2015 між сторонами договору укладено додаток №5 до договору, відповідно до умов якого сторони погодили, що відповідач здійснює поставку позивачу товару - насос ВВН2-50Н (матеріал 08Х18Н10Т) в комплекті з водороздільним баком, на плиті, муфтою в зборі та ЗІП (комплектація відповідно до креслення СНТ60.03.00.00) кількістю 2 шт., ціна за одиницю 554 166,67 грн. без ПДВ, загальна вартість за 2 одиниці вартістю товару - 1 330 000,00 грн. з ПДВ.

Пунктом 2 додатку №5 до договору передбачено, що покупець здійснює попередню оплату на поточний рахунок постачальника в розмірі 50% вартості товару на підставі належним чином оформленого рахунку-фактури постачальника, впродовж 10-ти банківських днів з дати оформлення цього додатку до договору, інші 50% вартості товару - впродовж 10-ти банківських днів з дати поставки товару на підставі належним чином оформленого рахунку-фактури постачальника.

Відповідач виставив позивачу рахунок на оплату №188 від 24.11.2015 за насос ВВН2-50Н у кількості 1 шт. на суму 665 000,00 грн.

На підтвердження виконання договірних зобов'язань позивачем надано платіжні доручення: №94538 від 03.12.2015, №94839 від 09.12.2015, №95708 від 24.12.2015, №95756 від 25.12.2015, №96032 від 30.12.2015, №151 від 06.01.2016, №267 від 11.01.2016, №386 від 12.01.2016, №483 від 13.01.2016 та банківські виписки, якими підтверджується факт оплати позивача коштів в розмірі 332 500,00 грн. в якості 50% вартості товару на підставі рахунку №188 від 24.11.2015.

Строк поставки товару, згідно з п. 3 додатку №5 до договору встановлено сторонами впродовж 180-ти календарних днів з дати проведення 50% попередньої оплати.

З урахуванням умов додатку №5 до договору, оскільки останній платіж попередньої оплати за рахунком №188 від 24.11.2015 позивач здійснив 13.01.2016, то відповідач мав поставити товар в строк до 11.07.2016.

Поставка відповідачем товару - насосу ВВН2-50Н (матеріал 08Х18Н10Т) в комплекті з водороздільним баком, на плиті, муфтою в зборі та ЗІП (комплектація відповідно до креслення СНТ60.03.00.00) кількістю 1 шт., була здійснена 20.10.2016, що підтверджується видатковою накладною №77 від 20.10.2016.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач вказує на те, що відповідач недотримався погоджених договором строків поставки товару, в зв'язку з чим заявлено вимоги про стягнення пені в розмірі 66 500,00 грн. за період прострочення з 12.07.2016 по 19.10.2016 та штрафу у розмірі 7% - 46 550,00 грн. на підставі п.6.2 договору.

Враховуючи встановлені у даній справі обставини та наявні докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, з огляду на таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, правовідносини між сторонами виникли з договору поставки.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, позивачем на підставі рахунку №188 від 24.11.2015 на виконання п. 2 додатку №5 до договору здійснено оплату 50% вартості товару в сумі 332 500,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи (а.с. 32-40).

У відповідності до умов додатку №5 до договору відповідач мав поставити товар в строк до 11.07.2016, однак, поставку здійснив 20.10.2016, що підтверджується видатковою накладною №77 від 20.10.2016, тобто, допустив прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до п. 6.2 договору, в разі порушення строків постачання товару (партії товару) по договору постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості не поставленого в строк товару (партії товару) за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів, постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості не поставленого в строк товару (партії товару) згідно ст. 231 Господарського кодексу України. У разі здійснення покупцем попередньої оплати постачальник, крім зазначених штрафних санкцій, повертає покупцю кошти з урахуванням індексу інфляції.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання, як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України ,,Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

З аналізу наведених вище законодавчих норм слід дійти висновку, що позивачем правомірно нараховано пеню в розмірі 66 500,00 грн. за період з 12.07.2016 по 19.10.2016 та 7% штрафу у сумі 46 550,00 грн., розрахунки позивача є вірними, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, про що вірно вказав суд першої інстанції.

В частині доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині належного повідомлення останнього про розгляд справи, колегія суддів зазначає таке.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.12.2016 було порушено провадження у справі № 910/23273/16, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи на 26.01.2017. Зазначеною ухвалою, зокрема, зобов'язано відповідача надати суду відзив на позов з наданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини.

Положеннями ч. 1 ст. 64 ГПК України передбачено, що суддя прийнявши позовну заяву, не пізніше трьох днів з дня її надходження виносить і надсилає сторонам, прокурору, якщо він є заявником, ухвалу про порушення провадження у справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні. Ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою.

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у судове засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, поштове відправлення на адресу відповідача - м. Київ, вул. Жмеринська, 6, кв. 82, а саме: ухвала від 20.12.2016 повернулось на адресу суду з відміткою: за закінченням терміну зберігання.

Зазначена вище адреса повідомлена суду позивачем.

За відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходження відповідача - м. Київ, вул. Миколи Краснова, 27.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.01.2017 розгляд справи № 910/23273/16 відкладено на 14.02.2017; зобов'язано відповідача надати суду, зокрема, відзив на позов з наданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини.

Поштове відправлення на адресу відповідача - м. Київ, вул. Краснова, 27, а саме: ухвала від 26.01.2017 отримано представником за довіреністю 21.02.2017, тобто, після проведення судового засідання 14.02.2017.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.02.2017 розгляд справи № 910/23273/16 відкладено на 09.03.2017 у зв'язку з неявкою представника відповідача; зобов'язано відповідача надати суду, зокрема, відзив на позов з наданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини.

Поштове відправлення на адресу відповідача - м. Київ, вул. Краснова, 27, а саме: ухвала від 14.02.2017 повернулось на адресу суду з відміткою: не розшукано.

Як роз'яснено п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині неналежного повідомлення відповідача.

Відповідач, в свою чергу, не скористався своїми процесуальними правами, обумовленими ст.22 ГПК України, та, як свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 58) отриманого 21.02.2017, тобто, до прийняття рішення у справі (09.03.2017) був обізнаний про розгляд справи в суді.

Колегія суддів зауважує, що хоча таке повідомлення й було отримано представником відповідача після судового засідання 14.02.2017, проте, воно свідчить про обізнаність відповідача про наявність такого спору більше як за два тижні до прийняття рішення у справі.

З огляду на наведене, додаткові докази, надані відповідачем разом з апеляційною скаргою не можуть бути прийняті судом першої інстанції з огляду на приписи ст. 101 ГПК України, оскільки в суд першої інстанції вони не подавались, та відповідач не обгрунтував неможливість їх подання в суд першої інстанції з поважних причин.

В частині доводів відповідача про неналежне виконання саме позивачем умов договору, колегія суддів враховує, що згідно з приписами ч. 2 ст. 613 ЦК України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Проте, з огляду на умови договору щодо поставки товару впродовж 180-ти календарних днів з дати проведення попередньої оплати, посилання скаржника на сам лише факт несвоєчасної оплати авансу позивачем, без доведення причинно - наслідкового зв'язку між несвоєчасною оплатою покупцем (позивачем) авансу та простроченням поставки товару не звільняє постачальника від відповідальності за прострочення зобов'язання. Обставин та доказів про наявність такого причинно - наслідкового зв'язку скаржником не зазначено і не надано.

Доводи скаржника, які викладені в апеляційній скарзі щодо введення позивачем суду в оману відносно неотримання від відповідача відповіді на вимогу сплатити штрафні санкції, оскільки, як зазначає скаржник, відповідь була надана відповідачем, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що відповідачем не було подано відповідні докази в суд першої інстанції, а також в матеріалах апеляційного оскарження відсутні докази надіслання такої відповіді на адресу позивача.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими з підстав наведених вище, а тому колегією суддів відхиляються. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 09.03.2017 у справі № 910/23273/16 слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Торговий дім ,,ПАНДА ПЛЮС" - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 09.03.2017 у справі № 910/23273/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді С.А. Гончаров

О.О. Хрипун