РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2017Справа №910/10191/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київлайн»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд»;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС»

про стягнення 1554618,75 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Тютєрєва В.В., Сірик В.В. (представники за довіреностями);

від відповідачів - не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення з відповідачів суми перерахованих по договору від 18.05.2013 фінансового лізингу №1194/05/13-В грошових коштів, як суми попередньої оплати в порядку ст. 693 ЦК України, оскільки предмет лізингу Позивачу у власність за договором передано не було.

Відповідач-1 проти вимог позову заперечує, оскільки вважає, що переплати по договору відсутні, всі кошти були перераховані та зараховані у виконання обумовлених договором платежів, а предмет лізингу неможливо фізично передати Позивачу у власність у зв'язку з його викраденням та відсутністю у Відповідача-1.

Відповідач-2 вважає, що права Позивача не порушував та просив суд закрити провадження у справі щодо нього, оскільки за договором відступлення права вимоги №1 від 17.03.2017, що укладений між Відповідачем-1 та Відповідачем-2, право вимоги за договором фінансового лізингу №1194/05/13-В від 18.05.2013 не було передано, а повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні було направлено Позивачу помилково, що підтверджує листом, направлений та підписаний обома сторонами договору.

У засідання 06.09.2017 Відповідачі представників не направили, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного їх повідомлення про призначення справи до розгляду.

Клопотання Відповідача-1 про відкладення розгляду справи судом відхилено, оскільки Відповідач-1, як учасник судового процесу, не був позбавлений права та можливості (в матеріалах справи відсутні докази протилежного) забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні свого іншого представника, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами, якщо Відповідач-1, як довіритель, вирішив, що присутність його представника у суді є необхідною.

Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні (п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18).

Суд зазначає, що явка представників сторін у судові засідання обов'язковою не визнавалась.

Відповідачем-1 також не обґрунтовано підстав необхідності прийняття його представником особистої участі в судовому засіданні.

Судом враховано, що відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні.

Крім того, суд приймає до уваги, що Відповідач-1 не був позбавлений права та можливості (в матеріалах справи відсутні докази протилежного) надати будь-які додаткові, окрім вже поданого відзиву, пояснення по суті спору та/або докази, якщо він вважав за необхідне їх подати, заздалегідь в письмовому вигляді через канцелярію суду або направити до суду поштою, кур'єром.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, і також враховуючи закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку розгляду спору, суд клопотання про відкладення судового засідання відхиляє і здійснює розгляд справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які приймали участь в засіданнях, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

18.05.2013 між Позивачем, як лізингоодержувачем, та Відповідачем-1, як лізингодавцем, було укладено Договір фінансового лізингу №1194/05/13-В (далі - Договір, Договір лізингу), відповідно до умов якого лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння і користування з правом викупу майно, найменування і характеристика якого вказана у специфікації, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу, оплачувати лізингові платежі, зазначені в графіку внесення лізингових платежів, а також інші платежі відповідно до умов даного Договору.

Наведена обставина щодо сторін даного спору також встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2017 у справі № 910/1607/17, яке є чинним та не скасованим, тому не підлягають повторному доведенню в порядку ст. 35 ГПК України.

Відповідно до Специфікації (Додаток № 2 до Договору) та акту прийому-передачі предмету лізингу від 31.05.2013, Позивачу було передано у лізинг автомобіль ВМWХ5, д.р.н.АА3067АА, вартістю 646683,54 грн. у редакції Додаткової угоди № 2 від 09.09.2014.

Указаним рішенням, з наданих Позивачем доказів і пояснень, які не спростовані, встановлено виконання Позивачем зобов'язань з перерахування Відповідачу-1 за Договором коштів в сумі 1554618,75 грн., та натомість невиконання Відповідачем-1 договірного обов'язку та вимоги Позивача щодо передачі права власності на предмет лізингу з підстави, що предмет лізингу (автомобіль ВМWХ5, д.р.н.АА3067АА) було викрадено (довідка ГУ Національної Поліції України в м. Києві №52/25/7752 від 01.12.2016).

Предмет лізингу було застраховано за Договором страхування №28-0107-00266/00040 від 24 травня 2016 року, і за цим договором було здійснене страхове відшкодування на користь Відповідач-1 у сумі 1060739 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2017 у справі № 910/1607/17 було відхилено доводи Відповідача-1 про неможливість передачі предмету лізингу в зв'язку із викраденням, та задоволено позовні вимоги у частині зобов'язання Відповідача-1 виконати умови договору шляхом підписання акту звіряння розрахунків та акту про передачу права власності предмета лізингу відповідно до умов Договору та надати підписані акти Позивачу. У частині вимог до Відповідача-2 суд провадження у справі припинив, оскільки за договором відступлення права вимоги №1 від 17.03.2017, що укладений між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 право вимоги за договором фінансового лізингу №1194/05/13-В від 18.05.2013 не було передано, а повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні було направлено Позивачу помилково.

Предметом спору у даній справі № 910/10191/17 є вимоги Позивача про стягнення з Відповідачів 1554618,75 грн. перерахованих по Договору платежів, оскільки акт звіряння розрахунків та акт про передачу права власності предмета лізингу між сторонами підписано не було, і право власності на предмет лізингу Позивачу не було передано, тому на підставі ст. 693 ЦК України Позивач вимагає повернення коштів.

Судом досліджено доводи Позивача та суд зазначає наступне.

Статтею 693 ЦК України, на яку посилається Позивач, що вона встановлює для Відповідачів обов'язок повернути Позивачу 1554618,75 грн. перерахованих по Договору платежів, врегульовано питання повернення попередньої оплати товару.

У вказаній нормі унормовано, що, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. При цьому, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом встановлено, що заявлена до стягнення сума 1554618,75 грн. перерахованих по Договору платежів дійсно включає в себе 646683,54 грн. попередньої оплати вартості автомобіля до передачі його Позивачу у власність, а решта суми (різниця між 1554618,75 грн. та 646683,54 грн.) не є попередньою оплатою товару, а є іншими платежами.

З огляду на наведене, та оскільки вимогу про повернення 646683,54 грн. попередньої оплати вартості не переданого Позивачу за Договором у власність автомобіля Відповідач-1 не виконав, то судом вимоги позову про повернення попередньої оплати вартості автомобіля на підставі ст. 693 ЦК України визнаються обґрунтованими та задовольняються.

Щодо стягнення решти коштів у сумі 907935,21 грн. то суд у позові у цій частині відмовляє, оскільки у розумінні умов Договору ці кошти не відносяться до попередньої оплати товару (автомобіля), тому у Відповідача-1 відсутній обов'язок їх повертати Позивачу як попередню оплату на підставі ст. 693 ЦК України. Тобто, відмовою у вимозі про повернення решти коштів, як попередньої оплати за ст. 693 ЦК України, Відповідач-1 права Позивача не порушив, оскільки попередньою оплатою товару ці кошти не є.

У частині вимог позову до Відповідача-2, оскільки Позивач наполягає, що Відповідач-2 порушив його права, то суд провадження у справі не припиняє, а відмовляє у позові - за недоведеністю порушення прав, оскільки за договором відступлення права вимоги №1 від 17.03.2017, що укладений між Відповідачем-1 та Відповідачем-2, право вимоги за Договором не було передано, а повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні було направлено Позивачу помилково, що підтверджується листом, направленим та підписаним обома Відповідачами; докази протилежного, та зокрема, що за договором відступлення права вимоги №1 від 17.03.2017 право вимоги за Договором було передано, у справі відсутні.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (м. Київ, проспект Оболонський, 35-А, офіс 301; ідентифікаційний код 37859096) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київлайн» (м. Київ, проспект Перемоги, 68/1, офіс 108; ідентифікаційний код 36947469) 646683 (шістсот сорок шість тисяч шістсот вісімдесят три) грн. 54 коп. попередньої оплати (викупної вартості предмету лізингу), а також 9700 (дев'ять тисяч сімсот) грн. 25 коп. судового збору. Видати наказ. У іншій частині в позові до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» відмовити.

У позові до Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.09.2017

Суддя Сташків Р.Б.