ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2017 р.Справа № 922/2372/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Каюков Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр", м. Київ
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про:стягнення коштів у розмірі 19 845,00 грн.
за участю представників:

позивача - Літвінова О.Б., за дог. № б/н від 26.07.2017 року;

відповідач - ОСОБА_1 (особисто)

за відсутності клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалася

ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, про стягнення коштів у розмірі 19 845,00 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати. Позовні вимоги вмотивовано невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди нежитлових приміщень від 11 листопада 2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19 липня 2017 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/2372/17 і призначено її до слухання у судовому засіданні на 31 липня 2017 року. 31 серпня 2017 року, ухвалою господарського суду Харківської області, відкладено розгляд даної справи до 15 серпня 2017 року. 15 серпня 2017 року, ухвалою господарського суду Харківської області, відмовлено в задоволенні клопотань позивача про витребування доказів (вх. № 25329 від 07 серпня 2017 року) та про залучення до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ФОП ОСОБА_3, по розгляду даної справи 15 серпня 2017 року судом було оголошено перерву до 04 вересня 2017 року. Після перерви 04 вересня 2017 року судове засідання було продовжено, представники сторін в дане судове засідання з'явилися, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі.

В судовому засіданні 04 вересня 2017 року представники сторін не виявили наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування позовних вимог та заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

11 листопада 2016 року між позивачем (орендар) та відповідачем (орендодавець) було укладено договір оренди нежитлових приміщень. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору, орендодавець передає орендареві за плату на певний строк у користування нежитлове приміщення загально. площею 25 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке належить тільки орендодавцю на праві договору між ФО П ОСОБА_3 та ФО П ОСОБА_1 Орендодавець гарантує, що на весь строк оренди в нього наявні всі законні, нічим не обтяжені та не обмежені майнові права на об'єкт оренди, законність та якість якого гарантується. Об'єкт оренди надається орендареві виключно для розміщення відділення ТОВ "Споживчий центр" (п. 2.1 договору). Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками (за їх наявності у сторін) та діє до 10 листопада 2017 року. У випадку, якщо за 10 календарних днів до закінчення дії договору жодна зі сторін не повідомила письмово іншу сторону про відмову від даного договору, дія даного договору продовжується на такий же строк (пролонгація). Кількість таких пролонгацій не обмежена (п .п. 4.1, 4.2 договору). Орендодавець зобов'язаний: передати орендарю об'єкт оренди за актом прийому-передачі у строк, що встановлений даним договором у стані, що відповідає його призначенню, меті оренди та вимогам законодавства; забезпечувати безперешкодне використання орендарем об'єкта оренди з метою оренди на умовах даного договору; негайно за власний рахунок усунути несправності, наслідки аварій та пошкодження мереж та комунікацій, які відбулися в об'єкті оренди або в будівлі, де знаходиться об'єкт оренди (якщо це впливає на користування об'єктом оренди), не з вини орендаря; забезпечити відповідність приміщення чинному законодавству; вчасно надавати орендарю рахунки на компенсацію вартості спожитих орендарем комунальних послуг; бути присутнім або забезпечити присутність свого уповноваженого представника для прийняття об'єкту оренди при його поверненні орендарем; прийняти об'єкт оренди та підписати акт приймання-передачі об'єкту оренди за умови виконання орендарем обов'язків зі звільнення об'єкта оренди від його майна та підготовки його до передачі орендодавцю; у випадку відчуження об'єкта оренди повідомити нового власника про наявність даного договору та строк, на який він укладений; повідомити орендаря про усі права та/або вимоги третіх осіб на об'єкт, що орендується, не пізніше одного робочого дня з дати виникнення таких прав та/або пред'явлення таких вимог; надати на вимогу орендодавця документи, які підтверджують його права на об'єкт оренди та законність його використання (п. 6.1 договору). Орендар зобов'язаний: використовувати об'єкт оренди відповідно до мети оренди; своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату та компенсацію вартості спожитих комунальних послуг; здійснювати за власний рахунок поточне обслуговування мереж та комунікацій, розташованих на об'єкті оренди, які використовуються безпосередньо у господарській діяльності орендаря; усувати аварії, несправності та пошкодження мереж та комунікацій, які сталися з вини орендаря (п. 7.1 договору). Орендар має право: користуватися системами комунікацій, туалетом, які знаходяться на об'єкті оренди та в будівлі, де об'єкт розташований; здійснювати у разі необхідності роботи по пристосуванню/поліпшенню та/або ремонту об'єкта оренди для використання його з метою, що зазначена у даному договорі; обладнати об'єкт оренди на власний розсуд; встановлювати замки на вхідні двері об'єкта оренди; встановлювати сигналізацію та інші системи охорони на об'єкті оренди; розміщувати на фасаді будівлі, на внутрішніх та зовнішніх конструкціях об'єкта оренди, на вході та перед входом до об'єкта оренди, будівлі зовнішнє оформлення, відповідні вивіски, вказівні таблички, інформаційні стенди, та інші конструкції; отримати відшкодування збитків та/або зарахування їх в рахунок орендної плати, якщо він не може повноцінно користуватися об'єктом оренди не зі своєї вини (п. 7.2 договору). Сторона має право достроково розірвати даний договір, письмово повідомивши про це іншу сторону не пізніше, ніж за 1 календарний місяць до дати розірвання договору. Сторони мають право достроково припинити дію даного договору в будь-який час за їх обопільною згодою, уклавши угоду про розірвання. Зміна договору допускається лише за згодою сторін, яка оформлюється письмово шляхом підписання відповідної додаткової угоди сторонами або їх уповноваженими представниками та її скріплення печатками сторін (за їх наявності у сторін) (п. п. 10.2, 10.3, 11.1 договору). Сторони домовилися, що даний договір є договором суборенди, якщо орендодавцем є особа, що уклала договір оренди з власником (ами) об'єкта оренди. При цьому орендодавець підтверджує, що укладає даний договір зі згоди власника (ів) об'єкту оренди та на строк, що не перевищує строку договору, укладеного з власником (ами) (п.12.5 договору).

Як зазначає позивач, в березні 2017 року відповідач (орендодавець) усно повідомив позивача про необхідність звільнення об'єкта оренди у строк до 03 квітня 2017 року через демонтаж об'єкта оренди органами місцевого самоврядування. 01 квітня 2017 року (арк. спр. 30, 31) позивачем за вих. № 212 від 30 березня 2017 року направлено на адресу відповідача претензію в якій, посилаючись на п. 9.4 та п. 9.5 договору, позивач повідомив відповідача про розірвання, з 03 квітня 2017 року, договору оренди та вимагав повернення (не пізніше ніж до 10 квітня 2017 року) сплачених наперед грошові кошти за договором, а саме: за частину квітня 2017 року (з 03 квітня 2017 року по 30 квітня 2017 року включно) у розмірі 26 133,34 грн.; 12 630,00 грн. витрат на ремонт об'єкта оренди; 9 307,65 грн. витрат на зовнішню рекламу об'єкта оренди. 05 квітня 2017 року позивачем було направлено на адресу відповідача лист за вих. № 225 від 04 квітня 2017 року в якому позивач просив відповідача письмово, протягом трьох робочих днів від дня отримання, повідомити причини проведення демонтажу, а також додати копії документів, що підтверджують законність розміщення об'єкту оренди, приписів та/або листів органу, яки проводив демонтаж (арк. спр. 33, 34). 07 квітня 2017 року позивачем було направлено на адресу відповідача лист за вих. № 227/1 від 05 квітня 2017 року у яком позивач вказав на його (позивача) погодження на отримання (надання) альтернативного об'єкту оренди в рахунок відшкодування витрат позивача за попереднім договором, шляхом укладення договору оренди (арк. спр. 35, 36). Листом-вимогою від 22 травня 2017 року за вих. № 327 позивач вимагав від відповідача, не пізніше трьох днів з дати отримання даного листа-вимоги,: перерахувати на рахунок позивача, зокрема, грошові кошти у розмірі вартості ремонту об'єкту оренди у сумі 12 630,00 грн.; грошові кошти у розмірі вартості робіт з демонтажу відділення товариства у розмірі 2 550,00 грн.; грошові кошти у розмірі вартості робіт зовнішнього оформлення об'єкту у сумі 9 307,65 грн. (арк. спр. 37, 38). Відповідачем, відповіддю від 02 червня 2017 року на лист-вимогу позивача № 327 від 22 травня 2017 року, повідомлено останнього про перерахування на його користь грошових коштів в сумі 26 133,34 грн. за частину квітня (період з 30 березня 2017 року по 30 квітня 2017 року включно); по іншим вимогам відповідач зазначив, що акт приймання передачі від 03 квітня 2017 року відповідачем не підписано через зіпсування та пошкоджені позивачем матеріалів торгового павільйону на суму 19 750 грн., які (внаслідок зіпсування) в подальшому не можуть бути використані у будівництві (арк. спр. 39). Як вказує позивач у позовній заяві, відповідачем було завдано позивачу збитки у сукупному розмірі 19 845,00 грн. через відмову відповідача відшкодувати на користь позивача вартість поліпшення (модернізації та дообладнання) об'єкта оренди, договір на оренду якого був достроково розірваний, що й стало для позивача підставою для звернення з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію спору у даній справі, з врахуванням встановлених обставин та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. ст. 623, 1166 ЦК України та ст. 224 ГК України. Обов'язковими умовами для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків є: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника. Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Таким чином, заявляючи позовні вимоги про стягнення збитків, позивач має довести вищезазначені умови в порядку ст. 33 ГПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Водночас, за частинами 1-3 ч. ст. 778 Цивільного кодексу України, наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця; якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення; якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Невід'ємні поліпшення орендованого майна - здійснені орендарем заходи, спрямовані на покращення фізичного (технічного) стану орендованого майна та (або) його споживчих якостей, відокремлення яких призведе до зменшення його ринкової вартості (абз. 3 п. 2 Методики оцінки майна, затвердженої постановою КМ України "Про затвердження методики оцінки майна" від 10.12.2003 року № 1891). Тобто, задля того, щоб ставити питання про відшкодування вартості витрат, понесених на поліпшення майна, дані поліпшення повинні бути такими, що не можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, заявлені до стягнення збитки у розмірі 9 307,00 грн. вартості зовнішнього оформлення об'єкту не підлягають відшкодуванню, дані витрати понесені позивачем задля власної реклами, яка є відокремленою від об'єкту оренди. Решта витрат позивача спрямована (виходячи зі змісту розрахунку позовних вимог позивача, в якому визначено, зокрема, й види робі (витрат)) задля здійснення своєї поточної господарської діяльності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що витрати понесені позивачем на ремонт, пристосування, зовнішнє оформлення об'єкту оренди та витрати на оплату послуг з демонтажу та перевезення раніше встановлених конструкцій та меблів не є збитками, у розумінні статей 22 та 623 ЦК України, ст. 224 ГК України, такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків, відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором оренди нежитлових приміщень від 11 листопада 2016 року.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач, при укладенні договору оренди нежитлових приміщень від 11 листопада 2016 року, був зобов'язаний перевірити правомочність відповідача на укладення договору оренди, як то передбачено п. 6.1 вказаного договору, та є необхідним за правовою природою правовідносин (ч. 1 ст. 761 ЦК України).

Враховуючи вище викладені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по розгляду даної справи покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 11.09.2017 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/2372/17