ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2017 р. Справа № 914/711/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

ОСОБА_1

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, м. Трускавець, Львівська область, вх.№ 01-05/3214/17 від 06.07.2017 року

на рішення господарського суду Львівської області від 07.06.2017 року

у справі №914/711/17

за позовом: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, м. Трускавець, Львівська область

до відповідача: ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 Аваль в особі Львівської обласної дирекції ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 Аваль, м. Львів

про: стягнення 4 730 грн. 71 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Львіської області від 07.06.2017 року у справі №914/711/17 (суддя Мазовіта А.Б.) у позовних вимогах Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 Аваль в особі Львівської обласної дирекції ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 Аваль, про стягнення 4 730 грн. 71 коп. відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Львівської області від 07.06.2017 р. у справі №914/711/17, позивач Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України подав апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник в апеляційній скарзі посилається на неврахування судом першої інстанції мотивів позовної заяви. Так, не маючи вчасно інформації про смерть ОСОБА_4, відділення Фонду помилково здійснило після смерті останнього перерахування на його імя виплат, згідно списку до платіжного доручення № 196 від 06.04.2016р. за 2016 року в сумі 4730,71 грн.

Відшкодування шкоди завданої здоровю - це право на виплати, які не повязані з особою та мають особистий характер, оскільки метою забезпечення засобів лікування та існування конкретної особи. Тому право на виплати, повязані зі смертю особи припиняється.

Відділенням Фонду на адресу Бориславського відділення ПАТ "ОСОБА_3 Аваль" та Львівської обласної дирекції ПАТ "ОСОБА_3 Аваль" скеровані листи відповідно від 11.04.2016 р. № 45/08-12 та від 31.05.2016 № 90/08-111 з проханням повернути помилково сплачені кошти в сумі 4730,71 грн., на розрахунковий рахунок відділення, у звязку з смертю ОСОБА_4. Однак, листами № 81-18-1-00/1631 від 13.04.2016 р. , та № 81-18-1-/2445 від 30.06.2016р. ПАТ "ОСОБА_3 Аваль" відмовив відділенню Фонду у поверненні коштів.

Згідно з п. 13 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 р. №1596 у редакції на день здійснення перерахування коштів, у разі надходження до уповноваженого банку відомостей про смерть одержувача пенсії та грошові допомоги, уповноважений банк зобов'язаний припинити зарахування коштів на поточний рахунок з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача, і зробити відповідну помітку у примірнику списку на зарахування пенсій та допомоги, а сума підлягає поверненню органу Пенсійного фонду або органу праці та соціального захисту населення. До того ж, у п.3.7 «Договору про виплату соціальної допомоги № 325570/ 290927619» укладеного між ОСОБА_2 акціонерним товариством "ОСОБА_3 Аваль" та відділенням Фонду зазначено, що у разі переказу на транзитний рахунок коштів, які не є соціальними виплатами, ОСОБА_3 має право повернути кошти на рахунок з якого вони надійшли. Отже, повернення сум страхових виплат, нарахованих після смерті одержувача, передбачено як законодавством, так і договором.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 07.06.2017 р. у справі № 914/711/17 та задоволити позов в повному обсязі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2017р. справу №914/711/17 призначено судді-доповідачу ОСОБА_5 та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Желіку М.Б. та Марку Р.І..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 р. подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 01.08.2017 р..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 року розгляд справи відкладався на 05.09.2017 року з підстав, викладених у ній.

В судове засідання 05.09.2017 року представники сторін не зявився, причин неявки суду не доповіли, хоч були належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду спору, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Згідно із п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обовязковою, а також достатність матеріалів справи для розгляду апеляційної скарги по суті, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, поданий письмовий відзив на апеляційну скаргу (вих. № 159-2/46 від 20.07.2017 року), заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановив суд першої інстанції, відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності та постанови Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Трускавець Львівської області №1305/117/117/4 від 02.10.2012 р. ОСОБА_4 було призначено безстроково щомісячні страхові виплати у звязку із ушкодженням здоровя.

22.08.2014 р. між ОСОБА_2 акціонерним товариством ОСОБА_3 Аваль в особі Бориславського відділення ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 Аваль (банк) та Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Трускавець (клієнт) укладено договір про виплату соціальної допомоги №325570/290927619. За цим договором, з метою виплати соціальної допомоги на рахунки одержувачів, клієнт (позивач) зобовязувався забезпечити переказ грошових коштів на транзитний рахунок банку, а банк (відповідач) зобовязувався забезпечити зарахування цих коштів на рахунки одержувачів в банку в порядку та на умовах, визначених договором.

На виконання договору №325570/290927619 від 22.08.2016 р. позивачем 07.04.2016 р. згідно платіжних доручень №196 від 06.06.2016 р. та №197 від 06.06.2016 р. було перераховано відповідачу кошти в сумі 30744,24 грн. для зарахування фізичним особам згідно списку як щомісячної страхової виплати за березень 2016 р., в тому числі ОСОБА_4 4730,71 грн.. 07.04.2016 р. відповідач зарахував 4730,71 грн. на картковий рахунок №, який був відкритий ОСОБА_4, що підтверджується історією по картковому рахунку від 04.05.2017 р..

Скаржник у поданій апеляційній скарзі посилається на те, що 11.04.2016 р. йому стало відомо, що 02.03.2016 р. ОСОБА_4 помер, у звязку із чим 11.04.2016 р. прийнято постанову №1305/117/117/16 про припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_4 з 03.03.2016 р..

Листами за вих. №45/08-12 від 11.04.2016 р. та вих. №90/08-12 від 31.05.2016 р. позивач звертався до відповідача з проханням повернути помилково перераховані кошти в сумі 4730,71 грн. у звязку із смертю 02.03.2016 р. одержувача ОСОБА_4. Відповідач листами за вих. №81-18-1-00/1631 від 13.04.2016 р. та №81-18-1/2445 від 30.06.2016 р. повідомив позивача, що чинним законодавством не передбачено правових підстав для списання банком коштів з рахунку клієнта, зарахованих після його смерті.

При вирішенні спору суд першої інстанції підставно виходив з того, що за змістом ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності страховими виплатами є грошові суми, які згідно із ст. 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Відповідно до ст. 40 зазначеного Закону страхові виплати провадяться щомісячно, і за бажанням одержувачів ці суми можуть перераховуватися на їх особові рахунки в банку.

Пунктами 1.8, 1.9 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 р. №24, також передбачено спосіб одержання потерпілими та особами, які мають на це право, сум страхових виплат шляхом їх перерахування на особові рахунки в банку. Повернення зайво виплачених сум проводиться на підставі постанови робочих органів виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, якщо потерпілі або особи, які мають на це право, не заперечують підстав і розміру відрахування. Відносини між банком і клієнтом (володільцем банківського рахунка) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта урегульовано положеннями глави 72 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Банк зобовязаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (ч. 2 ст. 1068 ЦК України). Згідно з п. 1.3 ст. 1 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні дата валютування зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. Отже, кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк в свою чергу у межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (забезпечує зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів. Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Пунктом 1.39 ст. 1 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні передбачено, що списання примусове це списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом. Тобто примусове списання коштів із рахунка клієнта на підставі рішення суду та виконавчих документів визначає обовязок банку виконати судове рішення, прийняте за наслідком захисту прав стягувача стосовно особи володільця рахунка, незалежно від його волевиявлення.

З огляду на те, що відповідач у межах договору №325570/290927619 від 22.08.2016 р., укладеного між сторонами, свої зобовязання виконав у повному обсязі; умовами зазначеного договору не передбачено обовязку банку щодо списання коштів із рахунка клієнта на вимогу фонду; банк не є набувачем спірних коштів і не має повноважень з розпорядження особистими коштами клієнта, що є власністю останнього, поза межами договору між банком і клієнтом; будь-яке рішення, прийняте судом стосовно володільця рахунка або його спадкоємців, яке б зобовязувало банк здійснити списання коштів з особового рахунка, відсутнє, суд першої інстанції дійшов підставного висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та безпідставні. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України №925/2112/13 (у ВСУ №3-80гс14) від 02.09.2014 р., №925/1302/13 (у ВСУ №3-45гс14) від 09.09.2014 р..

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів зазначає, що посилання скаржника на аналогію права є безпідставними.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 07.06.2017 р. у справі № 914/711/17 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків господарського суду Львівської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Львівський апеляційний господарський суд , -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, м. Трускавець, Львівська область, вх.№ 01-05/3214/17 від 06.07.2017 року-залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 07.06.2017 р. у справі № 914/711/17 без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скеровуються до господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 11.09.2017 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.