РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року Справа № 918/280/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Дужич С.П. ,

судді Демянчук Ю.Г.

при секретарі Ткач Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність №б/н від 06 червня 2017 року)

відповідача: ОСОБА_2 (директор); ОСОБА_3 (доручення №б/н від 02 січня 2017 року)

розглянувши апеляційну скаргу відповідача - Приватного підприємства "Наваро" на рішення господарського суду Рівненської області від 19 червня 2017 року у справі №918/280/17 (суддя Войтюк В.Р.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Концерн Хлібпром"

до Приватного підприємства "Наваро"

про стягнення в сумі 47099,66 грн.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Судове засідання 06 вересня 2017 року проводилось в режимі відеоконференції з Львівським апеляційним господарським судом за клопотанням ПАТ "Концерн Хлібпром".

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області (суддя Войтюк В.Р.) від 19 червня 2017 року у справі №918/280/17 було частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Концерн Хлібпром" (надалі позивач) до Приватного підприємства "Наваро" (надалі відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 47099,66 грн.. Присуджено до стягнення з Приватного підприємства "Наваро" (35009, Рівненська обл., Костопільський р-н., с.Мала Любаша, вул.Колгоспна, буд.38, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Концерн Хлібпром" (79035, м. Львів, вул. Хлібна, буд.2, ) 37738 (тридцять сім тисяч сімсот тридцять вісім) грн. 12 коп. основної суми боргу та 1281 (одна тисяча двісті вісімдесят одна) грн. 98 коп. витрат по сплаті судового збору. Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 9361,54 грн. основної суми боргу.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що Приватне підприємство "Наваро" не виконало належним чином покладені на нього зобов'язання згідно договору №лДГ-023422 та не відшкодувало для ПАТ "Концерн Хлібпром" орендні платежі в повному обсязі за період 01 листопада 2011 року 31 грудня 2016 року і в результаті таких дій за відповідачем рахується заборгованість в сумі 47099,66 грн. з ПДВ (57650,51 грн. з ПДВ - 10550,85 грн. з ПДВ). Враховуючи те, що загальний строк позовної давності становить 3 роки та враховуючи положення пункту 3.1.1 договору, який зазначався вище (оплата до 25 числа наступного місяця), позивачем було пропущено строк позовної давності щодо відшкодування за період з квітня 2013 року по лютий 2014 року. Тому, судом першої інстанції в позові в частині стягнення 9361,54 грн. з ПДВ відмовлено, у зв'язку з пропуском позовної давності.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач - Приватне підприємство "Наваро" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 19 червня 2017 року по справі №918/280/17 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ "Концерн Хлібпром" повністю. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Рівненської області норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що договір №лЖГ-23422 про відшкодування платежів за оренду є похідним від договору оренди земельної ділянки укладеного між ПАТ "Концерн Хлібпром" та Рівненською міською радою, та діє до моменту дії останнього. Відповідно до пункту 1.3 Договору №лДГ-23422 про відшкодування орендних платежів за земельну ділянку сторонами проводиться до моменту прийняття Рівненською міською радою рішення про розірвання договору оренди з ПАТ "Концерн Хлібпром". З метою розірвання базового договору оренди земельної ділянки між ПАТ "Концерн Хлібпром" та Рівненською міською радою, на якому ґрунтується похідний договір відшкодування, ПП "Наваро" направило на адресу позивача лист з проханням вчинення дій щодо розірвання договору оренди земельної ділянки. На що, на адресу апелянта надійшов лист від ПАТ "Концерн Хлібпром" про припинення договору оренди земельної ділянки та нотаріально завірена заява до Рівненського міського голови із проханням здійснити вилучення з користування ПАТ "Концерн Хлібпром" земельну ділянку, та передачі її реальному користувачу. Після отримання зазначеної заяви, ПП "Наваро", на розгляд сесії міської ради було подано документи щодо викупу земельної ділянки по вул. Коперника, 6. Апелянт звертає увагу, що позивач вчиняв дії, які свідчать про прийняття пропозиції про розірвання договору, а саме: не надсилав рахунки, на підставі яких повинно здійснюватися відшкодування витрат, як це передбачено пунктом 1.1 Договору відшкодування витрат; не повідомляв ПП "Наваро" про зміну розміру орендної плати за земельну ділянку та причини її зміни, як це передбачено пунктом 3.2.2. Договору відшкодування. На підставі вищевикладеного ПП "Наваро" вважало, що ПАТ "Концерн Хлібпром" прийняло пропозицію про розірвання договору. Крім того, господарським судом не враховано приписів пункту 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", за якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарської операції. Тобто, факт проведення сторонами у справі господарських операцій щодо виконання ними зобов'язань за правочинами, повинен підтверджуватися первинними документами. Апелянт вважає, для того, щоб підтвердити суму позовних вимог з урахуванням ПДВ, необхідно було підтвердити факт виникнення податкового зобов'язання, надати до матеріалів справи копії щомісячних, зареєстрованих в єдиному державному реєстрі, податкові накладні за весь період. Дані документи до матеріалів справи не надані та судом не витребовувались. Крім того, судом не враховано, що відповідно до договору відшкодування ПП "Наваро" повинно було відшкодувати орендну плату без ПДВ.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 17 липня 2017 року у справі №918/280/17 апеляційну скаргу Приватного підприємства "Наваро" було повернуто без розгляду на підставі пунктів 2, 3 частини 1 статті 97 ГПК України.

01 серпня 2017 року до Рівненського апеляційного господарського суду надійшла повторна апеляційна скарга ПП "Наваро" з усуненими недоліками.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 03 серпня 2017 року у справі №918/280/17 було поновлено строк на апеляційне оскарження, прийнято до провадження апеляційну скаргу відповідача та призначено дату судового засідання на 16 серпня 2017 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 15 серпня 2017 року на підставі розпорядження керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі №918/280/17 - ОСОБА_4 у період з 14 серпня 2017 року по 11 вересня 2017 року включно та відповідно до пункту 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та пункту 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, на виконання службової записки головуючого судді (судді - доповідача) у справі, було внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Демянчук Ю.Г., суддя Дужич С.П..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 15 серпня 2017 року апеляційну скаргу ПП "Наваро" на рішення господарського суду Рівненської області від 19 червня 2017 року у справі №918/280/17 було прийнято до свого провадження вищезазначеною колегією суддів.

Від позивача ПАТ "Концерн Хлібпром" надійшов відзив №614/12 від 15 серпня 2017 року на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. При цьому, зазначає, що Рівненською міською радо рішення про розірвання Договору оренди із позивачем та надання земельної ділянки Приватному підприємству "Наваро" досі не прийнято. Водночас, заява позивача з проханням здійснити вилучення з користування земельну ділянку та лист, адресований Рівненській міській раді, з проханням достроково припинити дію Договору оренди землі лише вказують на те, що позивач здійснив необхідні дії для оформлення відповідачем права на земельну ділянку і в жодному випадку це не було підставою для припинення зобов'язання відповідача відшкодувати орендні платежі за земельну ділянку позивачу. Відтак, у ПП "Наваро" наявний та існує обов'язок відшкодувати орендні платежі за земельну ділянку позичу. Зважаючи на те, що згідно пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості, а згідно пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України ставка податку становить 20%, відповідач зобов'язаний був за березень 2014 року грудень 2016 року сплатити/відшкодувати позивачу 31448,43 грн.+20%=37738,12 грн. (з ПДВ). Більше того, відповідач погодився проводити відшкодування орендної плати (з ПДВ), що вбачається з квитанцій відповідача про оплату витрат по оренді землі.

ПрАТ "Концерн Хлібпром" було подано клопотання №597/12 від 08 серпня 2017 року про відкладення розгляду справи та призначення наступного судового засідання в режимі відеоконференції з Львівським апеляційним господарським судом.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 16 серпня 2017 року у справі №918/280/17 розгляд апеляційної скарги було відкладено на 06 вересня 2017 року, ухвалено провести судове засідання у справі в режимі відеоконференції в приміщенні Львівського апеляційного господарського суду.

Розгляд справи 06 вересня 2017 року відбувся в режимі відеоконференції у відповідності до статті 74-1 ГПК України та ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 16 серпня 2017 року з Львівським апеляційним господарським судом.

Безпосередньо в судовому засіданні представники відповідача та позивача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01 листопада 2011 року між ПАТ "Концерн Хлібпром" (сторона 1) та ПП "Наваро" (сторона 2) було укладено договір №лДГ-023422 про відшкодування платежів за оренду земельної ділянки за адресою: м.Рівне, вул. Коперніка, 6 /надалі - договір, а.с. 6/.

Згідно пункту 1.1 договору сторона 1 зобов'язується сплачувати до місцевого бюджету м.Рівне орендну плату за земельну ділянку в м.Рівне, по вул.Коперніка, 6, а сторона 2 зобов'язується відшкодувати вартість проведених орендних платежів за земельну ділянку згідно виставлених рахунків.

За пунктом 1.3 договору відшкодування орендних платежів за земельну ділянку сторонами проводиться до моменту прийняття Рівненською міською радою рішення про розірвання договору оренди зі стороною 1 та надання земельної ділянки в оренду стороні 2.

Відповідно до пункту 3.1.1. Приватне підприємство "Наваро" зобов'язалось повністю відшкодувати Публічному акціонерному товариству "Концерн Хлібпром" до 25 числа місяця наступного за звітним, понесені ним витрати по оплаті орендних платежів за вищевказану земельну ділянку.

Вищезазначений договір був підписаний уповноваженими представниками сторін, та скріплений відтисками печаток позивача та відповідача.

Статтею 204 Цивільного кодексу України презюмується правомірність правочину.

На час розгляду справи доказів недійсності чи розірвання договору №лДГ-023422, зокрема відповідних судових рішень з цього приводу, cудам не надано.

З зазначеного вище договору вбачається, що відповідач зобов'язався відшкодовувати сплачені позивачем орендні платежі.

З дослідженого місцевим господарським судом та перевіреного судом апеляційної інстанції вбачається, що ПАТ "Концерн Хлібпром" сплатило орендних платежів за земельну ділянку (за яку зобов'язався відповідач відшкодовувати орендні платежі) у 2011 році в розмірі 7033,86 грн., за 2012 рік в розмірі 7033,86 грн., за 2013 рік в розмірі 7033,86 грн., за 2014 рік в розмірі 8121,72 грн., за 2015 рік в розмірі 10143,99 грн., за 2016 рік в розмірі 14536,34 грн.

Даний факт, зокрема підтверджується листом Державної податкової інспекції у м.Рівному №2234/17-16-12- 03-20 від 06 березня 2017 року /а.с. 7/.

Отже, судами вбачається, що ПАТ "Концерн Хлібпром" сплатило орендних платежів за вищевказану земельну ділянку за період з 01 листопада 2011 року по 31 грудня 2016 року в розмірі 48042,09 грн. (без ПДВ).

Враховуючи положення зазначеного вище договору Приватне підприємство "Наваро" зобов'язане було здійснити відшкодування для ПАТ "Концерн Хлібпром" орендних платежів за період з 01 листопада 2011 року по 31 грудня 2016 року за земельну ділянку у розмірі 57650,51 грн. з ПДВ (48042,09 грн. без ПДВ * 20%).

Однак, Приватне підприємство "Наваро" здійснило відшкодування орендних платежів для ПАТ "Концерн Хлібпром" лише у розмірі 10550,85 грн..

Отже, як вірно зазначено місцевим судом Приватне підприємство "Наваро" не виконало належним чином покладені на нього зобов'язання згідно договору №лДГ-023422 та не відшкодувало для ПАТ "Концерн Хлібпром" орендні платежі в повному обсязі за період 01 листопада 2011 року 31 грудня 2016 року і в результаті таких дій за відповідачем рахується заборгованість в сумі 47099,66 грн. з ПДВ (57650,51 грн. з ПДВ - 10550,85 грн. з ПДВ).

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

У силу вимог частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, частини 6 статті 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач не надав доказів оплати суми боргу, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги ПАТ "Концерн Хлібпром" до Приватного підприємства "Наваро" є обгрунтованими.

Водночас, судом було правомірно застосовано строк позовної давності стосовно частини вимог згідно поданої відповідачем заяви з огляду на наступне.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитися у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою N 14902/04 у справі "Відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами NN 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).

При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Визначення початку відліку позовної давності наведено у статті 261 Цивільного кодексу України, зокрема відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи колегією суддів вбачається, що ПАТ "Концерн Хлібпром" просить суд стягнути з відповідача заборгованість за період з 01 листопада 2011 року по 31 грудня 2016 року.

Водночас останній платіж був здійснений відповідачем в квітні 2013 року за березень 2013 року /а.с. 19/.

Враховуючи загальний строк позовної давності в три роки та враховуючи положення пункту 3.1.1 договору, який зазначався вище (оплата до 25 числа наступного місяця), позивачем було пропущено строк позовної давності щодо відшкодування платежів за оренду земельної ділянки за період з квітня 2013 року по лютий 2014 року.

В свою чергу, заява позивача про поновлення строку позовної давності та визнання причини пропуску позовної давності поважними колегія суддів зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Як на поважність пропуску позовної давності, позивач вказував, що для директора ПАТ "Концерн Хлібпром" про наявність заборгованості відповідача стало відомо 08 лютого 2017 року з довідки-реєстру /а.с. 78/.

Однак, зазначена причина не є поважною, оскільки позивач мав і мусив дізнатися про заборгованість відповідача починаючи з 26 числа місяця наступного за місяцем який мав бути оплачений, тобто коли обов'язок оплати для відповідача перед позивачем настав. При цьому, не важливо змінювався директор чи ні і коли для останнього стало відомо про таку заборгованість.

Враховуючи усе зазначене вище, ПАТ "Концерн Хлібпром" пропустило строк позовної давності за період відшкодування з квітня 2013 року по лютий 2014 року на загальну суму 9361,54 грн. з ПДВ.

Таким чином, судом було правомірно відмовлено в позові в частині стягнення 9361,54 грн. з ПДВ, у зв'язку з пропуском позовної давності.

Щодо стягнення суми боргу з урахуванням ПДВ, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалося вище, 01 листопада 2011 року між ПАТ "Концерн Хлібпром" та ПП "Наваро", укладено договір №лДГ-023422 про відшкодування платежів за оренду земельної ділянки за адресою: м.Рівне, вул. Коперніка, 6.

Земельний податок - обовязковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відтак, земельний податок та орендна плата за земельну ділянку є різними правовими поняттями. Орендну плату за земельні ділянки зобовязані сплачувати орендарі, а земельний податок - власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та постійні землекористувачі.

Посилання апелянта на Лист Державної фіскальної служби України від 04 травня 2016 року № 10019/6/99-95-42-01-15 є безпідставним, оскільки у вказаному листі зазнається про не оподаткування податком на додану вартість компенсації понесених витрат зі сплати земельного податку та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Тобто положення даного листа жодним чином не стосуються компенсації платежів за оренду земельної ділянки.

Отже, положення Листа Державної фіскальної служби України від 04 травня 2016 року №10019/6/99-95-42- 01-15 не поширюються та не можуть застосовуватись у даній справі, а тому стягнення суми боргу з урахуванням ПДВ є правомірним та таким що відповідає вимогам чинного законодавства України.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення з Приватного підприємства "Наваро" на користь ПАТ "Концерн Хлібпром" заборгованості згідно договору №лДГ-023422 про відшкодування платежів за оренду земельної ділянки в сумі 37738,12 грн. з ПДВ, які є підтвердженими матеріалами справи, є законними та обґрунтованими. У решті позовних вимог правомірно відмовлено місцевим судом, а саме в стягненні 9361,54 грн. з ПДВ, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Стосовно доводів Приватного підприємства "Наваро" про розірвання договору №лДГ-23422 від 01 листопада 2011 року про відшкодування платежів за оренду земельної ділянки суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до положень статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Однак, в силу положень статті 654 Цивільного кодексу України матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту розірвання договору.

Посилання Приватного підприємства "Наваро" на відсутність виставлених рахунків для оплати відкшодування платежів за оренду земельної ділянки спростовується долученим до матеріалів позовної заяви рахунком на оплату від 31 березня 2017 року /докази надсилання та одержання відповідачем а.с.10/.

Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта на той факт, що пунктом 1.1 договору №лДГ-023422 про відшкодування платежів за оренду земельної ділянки дійсно передбачено, що сторона-1 зобов'язується сплачувати до місцевого бюджету м.Рівне орендну плату за земельну ділянку в м.Рівне, по вул.Коперника, 6, а сторона-2 зобов'язується відшкодувати вартість проведених орендних платежів за земельну ділянку згідно виставлених рахунків. Однак, вказаним договором не передбачено строків та періодичності виставлення рахунків на оплату.

Таким чином, доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з'ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушено та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду, визначених статтею 104 ГПК України, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Рівненської області від 19.06.17 р. у справі №918/280/17 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного підприємства "Наваро" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 918/280/17 повернути господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Демянчук Ю.Г.