Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

"18" вересня 2017 р. Справа № 927/771/17

Позивач: Державне підприємство «Державний резервний насіннєвий фонд України»,

юридична адреса: вул. Саксаганського, буд. 1, м. Київ, 01033

поштова адреса: вул. Ямська, 32, м. Київ, 03038

Відповідач: Державне підприємство «Дослідне господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені ОСОБА_1 Національної академії аграрних наук України,

вул. Незалежності, буд. 3 А, с. Івківці, Прилуцький район, Чернігівська область, 17580

Предмет спору: про відшкодування збитків в сумі 504000,00 грн. та стягнення штрафу в сумі 252000,00 грн.

Суддя І.Г.Мурашко

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність № 24 від 07.07.2017, представник

від відповідача: не зявився

В судовому засіданні 18.09.2017 на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Державним підприємством "Державний резервний насіннєвий фонд України" подано позов до Державного підприємства "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені ОСОБА_1 Національної академії аграрних наук України" про відшкодування збитків в сумі504000,00 грн. та стягнення штрафу в сумі 252000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору від 07.05.2013 за №С-26 про надання послуг зі зберігання насіння.

Позивач у судовому засіданні 18.09.2017 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач відзив на позов не надав, проти позову не заперечив, повноважного представника в судові засідання 21.08.2017, 04.09.2017 та 18.09.2017 не направив, будь яких заяв чи клопотань на адресу господарського суду Чернігівської області не надіслав, про дату, час та місце судових засідань був тричі повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с.34, 51, 71).

Ухвалами господарського суду Чернігівської області від 21.08.2017 та від 04.09.2017, що були отримані відповідачем 22.08.2017 та 05.09.2017, сторін у строк до 01 вересня 2017 року та до 15 вересня 2017 року, відповідно, було зобовязано провести звірку матеріальних цінностей, що знаходяться на відповідальному зберіганні у відповідача на підставі договору від 07.05.2013 за № 26-С, про що скласти двосторонній акт, який надати до суду (а.с.47-49, 51, 67-69, 71).

Однак відповідач вимоги ухвал суду від 21.08.2017 та від 04.09.2017 не виконав, на звернення позивача з вимогою проведення звірки матеріальних цінностей за договором від 07.05.2013 за № С-26 та складання двостороннього акту, - від вчинення будь яких дій відмовився (а.с. 60).

З матеріалів справи вбачається, що 31 серпня 2017 року на підставі наказів ДП «Державний резервний насіннєвий фонд України» від 29.08.2017 за № 35 та № 36комісія позивача у складі ОСОБА_3 (голова комісії), ОСОБА_4, ОСОБА_5 (члени комісії) виїздили на підприємство відповідача з метою проведення інвентаризації матеріальних цінностей ДП «Держрезевнасінфонд» та складання двостороннього акту за результатами її проведення. Проте відповідач в особі керівника ОСОБА_6 відмовився від підпису інвентаризаційних описів та актів звірки взаєморозрахунків, про що позивачем складено акт від 31.08.2017про відмову від підписання (а.с.57-64).

04 вересня 2017 року позивач повторно звернувся до відповідача, направивши для підписання на його юридичну адресу оригінали інвентаризаційного опису № 1 від 31.08.2017, акту від 31.08.2017 інвентаризації товарів на складі та акту взаємних розрахунків, складеного на 30.08.2017. Зазначені документи були отримані відповідачем 12.09.2017 та залишені без відповіді.

З огляду на зазначене, суд встановив, що ухвали господарського суду Чернігівської області від 21.08.2017 та 04.09.2017 щодо проведення звірки матеріальних цінностей та складання за її результатами двостороннього акту не виконано з вини відповідача. Судом розцінені такі дії відповідача, як неповага до суду та ухилення від вчинення дій, покладених судом на сторону, що створювало перешкоди для дослідження судом обставин справи та вирішення судом заявленого позову по суті.

Зважаючи на те, що згідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, неявка відповідача у судові засідання 21.08.2017, 04.09.2017, 18.09.2017, не надання ним відзиву на позовну заяву, не є перешкодою для розгляду справи за наявними доказами в матеріалах справи в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши повноважного представника позивача, зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

07 травня 2013 року між Державним підприємством "Державний резервний насіннєвий фонд України" (надалі поклажодавець, позивач по справі) та Державним підприємством "Дослідне господарство "Івківці" Інституту сільськогосподарської мікробіології та агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України", новим найменуванням якого є Державне підприємство «Дослідне господарство «Івківці» Миронівського інституту пшениці імені ОСОБА_1 Національної академії агарних наук України () (надалі зберігач, відповідач по справі) було укладено договір №С-26 про надання послуг зі зберігання насіння (а.с.13).

У відповідності до пункту 1.1. договору № С-26, поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання насіння сільськогосподарських рослин (культури) урожаю: кукурудзи Інагуа гібрид F1 (Ярі) урожаю 2009 року, у кількості 12 тонн. Загальна вартість переданого на зберігання насіння складає 504000,00 грн., відповідно до актів приймання-передачі насіння. Пунктом 1.2. договору № С-26 встановлено, що право власності на насіння до зберігача не переходить, воно не може бути задіяне в господарському обігу зберігача або бути передане ним третім особам.

Виходячи з умов пунктів 2.1.1 та 2.2.1 договору № С-26, на поклажодавця покладено обовязок передати насіння зберігачу на зберігання, а на зберігача прийняти насіння надане поклажодавцем на зберігання і повернути його поклажодавцю у схоронності. Зберігач зобовязаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законодавчими та нормативно правовими актами, для забезпечення схоронності насіння та на першу вимогу поклажодавця, повернути йому насіння (пункти 2.5, 2.11 договору).

Пунктом 2.2.3 договору № С-26 сторони погодили місце зберігання Чернігівська область, Прилуцький район, с. Голубівка, вул. Кільцева, 17, насіннєвий склад.

З матеріалів справи вбачається, що насіння кукурудзи Інагуа гібрид F1 (Ярі) урожаю 2009 року, у кількості 12 тонн по ціні 42000,00 грн./т. без урахування ПДВ, загальною вартістю 504000,00 грн., було передано позивачем відповідачу за актом від 15.05.2013 року прийому-передачі насіння до договору від 07.05.2013 за № С-26про надання послуг по зберіганню насіння, що підписаний та завірений печатками обох сторін (а.с.14).

12 серпня 2016 року на підставі наказу в.о. директора О.С. Коляденко ДП «Державний резервний насіннєвий фонд України» за № 34/1 «Щодо проведення вибіркової інвентаризації насіння ДП «Державний резервний насіннєвий фонд України»(а.с.37) створено комісію для проведення інвентаризації залишків насіння ДП «Державний резервний насіннєвий фонд України» у складі: ОСОБА_5 (голова комісії); ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (члени комісії). На підставі вказаного наказу, 25 серпня 2016 року, створена комісія мала провести вибіркову інвентаризацію залишків насіння ДП «Державний резервний насіннєвий фонд України»у Чернігівській області, с. Івківці, що знаходиться на відповідальному зберіганні в ДП «Дослідне господарство «Івківці» НААН України по договорам про надання послуг зі зберігання насіння, в тому числі по договору від 07.05.2013 за № С-26.

На підставі розпорядчого документа від 12.08.2016 за № 34/1, 25 серпня 2016 року позивачем у складі комісії: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_7, проведено зняття фактичних залишків матеріальних цінностей, які знаходились на зберіганні у ДП «ДГ «Івківці» Інституту захисту рослин НААН України () (с.Івківці, Прилуцький район, Чернігівська область, 17580 (склади) та с. Голубівка (склади). За результатами проведеної інвентаризація встановлено відсутність насіння кукурудзи «Інагуа», переданого на зберігання відповідача за договором від 07.05.2013 за № С-26, про що складено інвентаризаційний опис № 1 від 25.08.2016 (а.с.15-16).

30 травня 2017 року позивач звернувся до відповідача з претензією від 26.05.2017 за № 138-2/1-14/340, в якій констатував відсутність у відповідача насіння кукурудзи «Інагуа» гібрид F1 (Ярі) урожаю 2009 року у кількості 12 тонн вартістю 504000,00 грн., переданого останньому на відповідальне зберігання за договором від 07.05.2013 за № С-26, та вимагав відшкодувати його вартість у розмірі 506000,00 грн. та сплатити штраф у розмірі 252000,00 грн. Вказана претензія була отримана відповідачем 02.06.2017 та залишена ним без відповіді та виконання (а.с.11-12).

Суд встановив, що відповідач насіння кукурудзи «Інагуа» гібрид F1 (Ярі) урожаю 2009 року у кількості 12 тонн вартістю 504000,00 грн., переданого йому на відповідальне зберігання за договором від 07.05.2013 за № С-26, позивачу не повернув, вартість втраченого насіння не відшкодував.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Проаналізувавши умови договору від 07.05.2013 за № С-26, суд встановив, що за своєю правовою природою він є договором зберігання, правовідносини, які виникли між сторонами у звязку з його укладенням та виконанням, регулюються нормами §1 глави 66 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 936 Цивільного кодексу України визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобовязується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною 1 статті 942 Цивільного кодексу України на зберігача покладено обовязок вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Аналогічний за змістом обовязок зберігача сторони погодили пунктом 2.5 договору від 07.05.2013 за № С-26.

За приписами частин 1 та 2 ст. 938 Цивільного кодексу України, зберігач зобовязаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи із його умов, зберігач зобовязаний зберігати річ до предявлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Аналогічні за змістом норми містяться в ст.953 Цивільного кодексу України, згідно з якою зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Виходячи з умов договору від 07.05.2013 за № С-26, строк зберігання насіння не встановлений. Разом з тим, пунктом 2.11 договору передбачено, що зберігач зобовязаний на першу вимогу поклажодавця повернути йому насіння.

Відповідно до ч.1 ст.949 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

За умовами частини 1 ст.950 Цивільного кодексу України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Згідно пункту 1 частини 1 ст.951 Цивільного кодексу України, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Аналогічні положення включені до пункту 6.2.1 договору, згідно якого збитки, завдані поклажодавцеві, втратою (нестачою) або пошкодження насіння, відшкодовуються зберігачему разі втрати (нестачі) у розмірі його повної вартості. Пунктом 6.3 договору сторони визначили, що вартість насіння відшкодовується по ціні зазначеній в акті приймання передачі до договору.

Разом з тим до правовідносин, що склались між сторонами, у звязку з виконанням договірних зобовязань зі зберігання майна, також застосовуються загальні положення про відповідальність учасників правовідносин за порушення зобовязань, що закріплені у нормах глави 51 Цивільного кодексу України та глави 24 Господарського кодексу України.

У відповідності до частин 1, 2 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Згідно з частин 1, 2 ст.217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

За приписами частин 1, 2 ст.218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Чинним законодавством за незбереження майна, переданого на зберігання, встановлюється цивільно-правова відповідальність, яка наступає при наявності передбачених законом всіх складових елементів господарського правопорушення, а саме: протиправної поведінки особи, безпосередніх збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою і збитками, а також вини у заподіянні збитків.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи, що у спорах про відшкодування збитків, обовязок доведення відсутності вини покладається саме на відповідача, то позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, факт понесення збитків, розмір заявленої до стягнення суми збитків, а також наявність причинно-наслідкового звязку між поведінкою відповідача та збитками, завданими позивачу.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За приписами статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач порушив договірні зобовязання не забезпечив схоронність насіння кукурудзи Інагуа гібрид F1 (Ярі) урожаю 2009 року у кількості 12 тонн вартістю 504000,00 грн., переданого йому позивачем на зберігання згідно договору від 07.05.2013 за № С-26. Факт втрати вказаного насіння встановлений комісійно в інвентаризаційному опису №1 від 25.08.2016, що відповідачем не спростовано.

Таким чином, протиправність поведінки відповідача полягає у порушені останнім договірних зобовязань, не забезпечення схоронності, переданого на зберігання насіння, та його втраті.

Відповідно до ч.1 ст.226 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобовязаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим субєктам, - зобовязаний відшкодувати на вимогу цих субєктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Розділом 6 договору від 07.05.2013 за № С-26 узгоджено умови відповідальності сторін та встановлено, що сторони несуть відповідальність за невиконання умов договору відповідно до законодавства України (п.6.1). Збитки завдані поклажодавцеві, втратою (нестача) або пошкодження насіння, відшкодовується зберігачем у розмірі його повної вартості (п.6.2.1). Вартість насіння відшкодовується по ціні зазначеній в акті приймання передачі до цього договору (п. 6.3). У випадку недотримання умов договору про надання послуг зі зберігання, що спричинило поклажодавцеві матеріальні збитки, зберігач зобовязаний відшкодувати всі завдані збитки поклажодавцю (п.6.4.).

Судом встановлено, що розмір збитків, заявлений до стягнення, визначений позивачем виходячи з ціни на насіння, яка вказана в акті прийому-передачі насіння до договору про надання послуг по зберіганню насіння від 07травня 2013 року № С-26, що відповідає умовам договору зберігання та вимогам чинного законодавства.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та заслухавши повноважного представника позивача, суд дійшов висновку про доведеність протиправної поведінки відповідача, наслідком якої є понесені позивачем збитки в розмірі вартості втраченого насіння. Враховуючи доведення позивачем наявності всіх складових елементів господарського правопорушення, а саме: протиправної поведінки відповідача, факту понесення позивачем збитків у заявленому розмірі, причинно наслідкового звязку між протиправною поведінкою та наявними збитками, а також вину відповідача, - суд вирішив задовольнити позов в частині відшкодування збитків в сумі 504000,00 грн.

Також позивачем на підставі пункту 6.5 договору заявлено до стягнення 252000,00 грн. штрафу за порушення відповідачем договірних зобовязань та неповернення насіння, переданого на відповідальне зберігання за договором № С-26.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до частини 2вказаної статті, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 6.5 договору сторони погодили, що у разі якщо зберігач несвоєчасно повернув насіння чи не повернув насіння, поклажодавець вправі стягнути штраф із зберігача у розмірі 50 % від вартості насіння.

Частиною 2 статті 552 Цивільного кодексу України передбачено, що сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.

Статтею 624 Цивільного кодексу України також встановлено, що якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов'язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків.

Вищенаведені норми мають диспозитивний характер та надають право сторонам самостійно визначати обсяги відповідальності та співвідношення збитків та неустойки (штрафу, пені) за порушення договірних зобовязань.

Договором від 07.05.2013 за № С-26, неналежне виконання умов якого стало підставою заявленого позову,передбачено можливість стягнення за втрату (нестачу) переданого на зберігання насіння як вартості насіння так і штрафу незалежно один від одного в повному обсязі.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення штрафу в сумі 252000,00 грн. (50% від вартості насіння).

Пунктом 5 частини 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду, приймаючи рішення, стягувати в доход Державного бюджету України з винної сторони штраф у розмірі до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за ухилення від вчинення дій, покладених судом на сторону.

Ухвалами господарського суду Чернігівської області від 21.08.2017 та від 04.09.2017, виконання вимог яких є обовязковим на всій території України, відповідача було двічі зобовязано провести у встановлений судом строк звірку матеріальних цінностей, що знаходяться на відповідальному зберігання у відповідача за договором від 07.05.2013 за № С-26, про що скласти двосторонній акт, який надати до суду. Зазначені ухвали суду були отримані відповідачем 22.08.2017 та 05.09.2017 відповідно (а.с.51,71).

Як встановлено судом, позивачем були вжиті всі можливі та залежні від нього заходи для виконання вимог ухвал суду від 21.08.2017 та від 04.09.2017, про що свідчать матеріали справи (а.с.58-67, 75-78). Проте, саме ухилення відповідача від проведення звірки матеріальних цінностей та складання за її результатами звірки двостороннього акту, стало наслідком невиконання сторонами вимог ухвал суду від 21.08.2017 та 04.09.2017, в результаті чого суд, при встановленні, зокрема, факту втрати насіння, який був встановлений комісією позивача в інвентаризаційному опису №1 від 25.08.2016, керувався вимогами ст..75 ГПК України та розглянув справу за наявними у справі доказами, не спростованими відповідачем .

Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід Державного бюджету України 1700,00 грн. штрафу, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 83 ГПК України, за ухилення відповідачем від вчинення дій, покладених судом на останнього ухвалами суду від 21.08.2017 та 04.09.2017.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача з урахуванням вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені ОСОБА_1 Національної академії аграрних наук України" (17580, Чернігівська область, Прилуцький район, с. Івківці, вул. Незалежності, буд. 3 А, , з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем) на користь Державного підприємства Державний резервний насіннєвий фонд України (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 1, , р/р 8937 АТ «Укрексімбанк», МФО 322313) 504000,00 грн. збитків, 252000,00 грн. штрафу та 11340,00 грн. судового збору.

3.Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Івківці" Миронівського інституту пшениці імені ОСОБА_1 Національної академії аграрних наук України" (17580, Чернігівська область, Прилуцький район, с. Івківці, вул. Незалежності, буд. 3 А, , з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем) у дохід Державного бюджету (р/р 0007, отримувач УК у Печер. р-ні /Печерс. р-н/ 21081100, , банк ГУДКСУ у м. Києві, МФО 820019, призначення платежу: "Адміністративні штрафи та інші санкції", стягувач: Державна судова адміністрація України, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021, ) - 1700,00 грн. судового штрафу.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення оформлено відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 19.09.2017

Суддя І. Г. Мурашко