ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 року Справа № 908/1488/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О. - головуючого (доповідач),
Карабаня В.Я.,
Стратієнко Л.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на рішенняГосподарського суду Запорізької області від 14.09.2016
та постановуДонецького апеляційного господарського суду від 27.03.2017
у справі№ 908/1488/16 Господарського суду Запорізької області
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
ДоДепартаменту комунальної власності та приватизації Запорізбкої міської ради;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
ОСОБА_5
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
Запорізька міська рада
ПроЗобов'язання укласти договір купівлі-продажу об'єкта приватизації,
за участю представників сторін
від позивача:не з'явились,
від відповідача:не з'явились,
треті особи:не з'явились,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) з позовом до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради про зобов'язання укласти договір купівлі-продажу об'єкта приватизації - приміщення АДРЕСА_1

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.09.2016 (суддя Мойсеєнко Т.В.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 27.03.2017 (у складі колегії суддів: Сгара Е.В.-головуючого, Агапов О.Л., Дучал Н.М.) у справі № 908/1488/16, відмовлено у позові.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.09.2016 та постановою Донецького апеляційного господарського суду від 27.03.2017 у справі № 908/1488/16, ФОП ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 14.09.2016 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 27.03.2017 у справі № 908/1488/16, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області.

У касаційній скарзі заявник посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права судами.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши застосування норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради (далі - орендодавець), КП "ВРЕЖО № 13" (далі -балансоутримувач (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є МКП "ОСНОВАНІЄ") та ПП ОСОБА_4 (далі - орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення від 04.12.2002 № 5/13, за умовами якого орендодавець на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 05.11.2002 за № 336/38 передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 116,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 що значиться на балансі КП "ВРЕЖО №13".

Сторонами даного договору 04.12.2002 підписано акт прийому - передачі приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 площею 116,60 кв.м.

У пункті 3.3 договору зазначено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається орендарем самостійно шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що орендна плата, перераховується орендарем самостійно до місцевого бюджету м. Запоріжжя за місцезнаходженням об'єкта, що здається в оренду, щомісячно не пізніше 5 числа місяця на рахунок місцевого бюджету Орджонікідзевського району.

Додатковою угодою від 01.04.2003 змінено площу орендованого приміщення з 116,60 кв.м. на 134,40 кв.м. для розширення пральні, змінено розмір орендної плати. Додатковими угодами від 27.02.2004 та від 11.06.2007 змінено орендну ставку та розмір орендної плати.

Пунктом 11.1 договору сторонами передбачено, що договір № 5/13 від 04.12.2002 діє з 04.12.2002 до 04.12.2007.

Додатковою угодою від 22.04.2008 сторонами продовжено строк дії договору оренди нежитлового приміщення від 04.12.2002 № 5/13 площею 134,4 кв.м. строком на три роки під магазин продовольчих товарів. Сторонами у додатковій угоді визначено, що орендна ставка відповідно до рішення сесії Запорізької міської ради № 31 від 28.04.2007 встановлюється 25%. Таким чином розмір орендної плати за оренду за квітень 2008 року становить 1028, 68 грн. Орендна плата за кожний наступний місяць перераховується орендарем самостійно шляхом коригування розміру місячної орендної плати на індекс інфляції попереднього місяця до місцевого бюджету м. Запоріжжя, щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.03.2011 договір оренди нежитлового приміщення від 04.12.2002 № 5/13 та додаткову угоду від 22.04.2008 визнано дійсними.

Додатковою угодою від 08.12.2009 змінено площу орендованого приміщення з 134,40 кв.м. на 116,60 кв.м., встановлено ставку орендної плати в розмірі 25% та визначено розмір орендної плати з 01.12.2009 в розмірі 1107,59 грн. х інф. грудня зі сплатою орендної плати щомісячно до 10-го числа місяця наступного за тим, що підлягає оплаті.

Додатковою угодою від 07.04.2010 внесено зміни щодо ставки орендної плати та встановлено пільгову на період з 23.01.2010 по 30.06.2010 в розмірі 65% від розміру орендної плати.

Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 21.04.2011 № 158/121 строк дії договору оренди № 5/13 від 04.12.2002 продовжено на 3 роки.

Додатковою угодою від 01.06.2011 сторонами замінено орендодавця за договором оренди з Управління житлового господарства Запорізької міської ради на Департамент комунальної власності Запорізької міської ради.

Додатковою угодою від 23.03.2012 сторонами визначено, що орендна ставка відповідно рішення Запорізької міської ради № 47 від 28.02.2006 складає 18%. Таким чином розмір орендної плати орендованого приміщення за березень 2012 року становить 921,53 грн. Орендна плата за кожний наступний місяць перераховується орендарем самостійно шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць до місцевого бюджету м. Запоріжжя, щомісячно до 10 числа місяця наступного за тим, що підлягає оплаті.

До Господарського суду Запорізької області з позовною заявою 19.08.2014 звернулись Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, Міське комунальне підприємство "Основаніє" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення № 5/13 від 04.12.2012, виселення та стягнення 24002, 98 грн. у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору оренди щодо сплати орендної плати

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.01.2015 у справі № 908/2976/14, яке набрало чинності, позовні вимоги частково задоволено. В частині стягнення 28453,12 грн. заборгованості з орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення № 5/13 від 04.12.2002 позов залишено без розгляду. Розірвано договір оренди нежитлового приміщення № 5/13 від 04.12.2012. Звільнено нежитлове приміщення площею 116,60 кв.м. в житловому будинку на АДРЕСА_2 на користь Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та міського комунального підприємства "ОСНОВАНІЄ" шляхом виселення фізичної особи підприємця ОСОБА_4 із зазначеного приміщення. Стягнуто з Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на користь Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради 2436,00 грн. на розрахунковий рахунок № 8540 в УДКСУ в Запорізькій області, МФО 813015. На виконання вказаного рішення видано відповідні накази від 14.04.2015.

Судами встановлено, що в період дії договору оренди позивач придбав у власність на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2005 за реєстровим № 2974 у Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство "Індустрія-Сервіс" 4/25 часток нежитлового приміщення ХVІІ підвалу літ. А-3, яке знаходиться на АДРЕСА_1 загальною площею 291,0 кв.м. У власність покупця за цим договором перейшла кладова № 25 площею 42,2 кв.м., кладова 326 площею 4,9 кв.м. загальною площею 47,1 кв.м., що складає 4/25 часток вказаного приміщення.

З технічного паспорту на нежитлове приміщення НОМЕР_2 (4/25 частина) №ХVІІ Запорізького МБТІ станом на 06.12.2012 вбачається, що власником 4/25 частини приміщення № ХVІІ є ОСОБА_4, а власником приміщення НОМЕР_1 є територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

На підставі згоди Управління житлового господарства, викладеної в листі від 04.03.2003 № 15-03/317, рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 13.03.2003 № 76/4 на проведення капітального ремонту орендованого приміщення та з дозволу Інспекції архітектурно-будівельного контролю м. Запоріжжя на виконання будівельних робіт № 540 від 30.09.2005 позивачем проведено реконструкцію підвальних приміщень в будинку АДРЕСА_1 під крамницю продовольчих товарів.

Розпорядженням Запорізького міського голови від 07.06.2007 № 535р затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію крамниці промислових товарів на АДРЕСА_1, загальною площею 116,6 кв.м. після реконструкції орендованого підвального приміщення у зв'язку із завершенням будівельних робіт.

Дозволено введення в експлуатацію крамниці.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 26.07.2007 № 291/1 вирішено оформити право комунальної власності з видачею свідоцтва про право комунальної власності на об'єкт А-3 приміщення, 39 підвалу на АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 24.09.2009 № 395/12 визнано можливим проектування та реконструкцію орендованого нежитлового приміщення НОМЕР_2 (літ. А-3) на АДРЕСА_1 для розширення продовольчих товарів.

З декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю 20.12.2012 вбачається, що завершено реконструкцію орендованого нежитлового приміщення для розширення торгівельної площі існуючого продовольчого магазину на АДРЕСА_1 без зміни зовнішніх габаритів.

Актом Запорізького МБТІ від 25.02.2013 встановлено, що внаслідок проведеної реконструкції нежитлове приміщення НОМЕР_2 та 4/25 частин нежитлового приміщення ХVІІ об'єднані в одне нежитлове приміщення НОМЕР_2, 4/25 частин ХVІІ.

Обстеженням 25.02.2013 встановлено, що об'єднане нежитлове приміщення НОМЕР_2, 4/25 частин ХVІІ складається із: коридору № 1 площею 3,4 кв.м., кабінету № 2 площею 12,2 кв.м., торгівельної зали № 3 площею 50,6 кв.м., санвузлу № 4 площею 9,1 кв.м., коридору №5 площею 2,8 кв.м., коридору № 6 площею 3,3 кв.м., торгового залу 37 площею 29,8 кв.м., санвузлу № 8 площею 5,4 кв.м., торгівельної зали № 9 площею 45,3 кв.м. - загальною площею 161,9 кв.м.

За даними обстеження ОСОБА_4 в нежитловому приміщенні НОМЕР_2, 4/25 частин ХVІІ належить торговий зал № 9 площею 45,3 кв.м., що складає 7/25 частин нежитлового приміщення НОМЕР_2, 4/25 частин ХVІІ. Територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради належить коридор № 1 площею 3,4 кв.м., кабінет № 2 площею 12,2 кв.м., торговий зал № 3 площею 50,6 кв.м., санвузол № 4 площею 9,1 кв.м., коридор № 5 площею 2,8 кв.м., коридор № 6 площею 3,3 кв.м., торговий зал № 7 площею 29,8 кв.м., санвузол № 8 площею 5,4 кв.м. - загальною площею 116,6 кв.м., що складає 18/25 частин нежитлового приміщення НОМЕР_2, 4/25 частин ХVІІ.

На підставі договору дарування від 14.05.2014 за реєстровим № 238 ОСОБА_4 подарував безоплатно у власність ОСОБА_5 7/25 часток нежитлового приміщення 39 літ. А-3 загальною площею 161,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

ФОП ОСОБА_4 25.07.2014 звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом у справі № 908/2618/14 до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання за ФОП ОСОБА_4 права спільної часткової власності на 52,6% нежитлового приміщення АДРЕСА_4 та належить територіальній громаді міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.10.2014 у справі № 908/2618/14, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.02.2015, в позові відмовлено. Дослідивши встановлені у справі № 908/2618/14 обставини та відповідні їм правовідносини, апеляційний суд дійшов до висновку, що створення нової речі позивачем не відбулось. Апеляційний суд виходив з того, що законодавство України виділяє два різні, відмінні між собою, правові інститути - "створення нової речі" та "здійснення невід'ємних поліпшень". У разі створення нової речі (ч. 4 ст. 778 ЦК України) орендар має право претендувати на право власності на об'єкт, а якщо він здійснив невід'ємні поліпшення (ремонт) нерухомого майна, яке перебуває у нього в оренді за ч. 3 ст. 778 ЦК України вправі розраховувати лише на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК Україні передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених статтями 335, 376 та 392 цього Кодексу. Водночас ст. 331 ЦК України, якою регулюється порядок набуття права власності на новостворене майно, не передбачає можливості виникнення такого права за рішенням суду. Таким чином визнання права власності орендарів у судовому порядку суперечить принциповим положенням ч. 5 ст. 11 ЦК України.

За приписами ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Судами зазначено, що за висновком ЗМБТІ внаслідок проведеної реконструкції нежитлове приміщення НОМЕР_2 та 4/25 частин нежитлового приміщення ХVІІ об'єднані в одне нежитлове приміщення НОМЕР_2, 4/25 частин ХVІІ, у судових рішеннях у справі № 908/2618/14 встановлено, що вказані приміщення не стали новим єдиним об'єктом.

Судами встановлено, що рішенням Запорізької міської ради від 24.03.2010 № 43 затверджено перелік об'єктів комунальної власності м. Запоріжжя, що підлягають приватизації відповідно до додатку, у п. 18 якого значиться нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 в м. Запоріжжі площею 116,6 кв.м., що використовується Фізичною особою ОСОБА_4 під магазин продовольчих товарів, способом викупу.

Прокуратурою м. Запоріжжя Запорізької області внесено на дане рішення протест від 12.05.2010 № 1666 вих. 10 з пропозицією скасувати рішення Запорізької міської ради від 24.03.2010 № 43 в частині включення до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, приміщення НОМЕР_2 підвалу (літ. А-3), яке розташоване у житловому будинку на АДРЕСА_1 посилаючись на те, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" підвали є допоміжними приміщеннями, розпорядження якими згідно зі ст. 321, ч. 2 ст. 369 Цивільного кодексу України здійснюється за згодою всіх співвласників будинку.

Запорізькою міською радою задоволено протест прокурора та скасовано рішення Запорізької міської ради від 24.03.2010 № 43 в частині включення до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, приміщення на АДРЕСА_1 в м. Запоріжжя.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2013 у справі № 2а/818/3/12 визнано протиправним та скасовано рішення Запорізької міської ради від 24.03.2010 № 43 "Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності м. Запоріжжя, що підлягає приватизації" в частині включення об'єкта комунальної власності нежитлового приміщення на АДРЕСА_1.

На звернення позивача з питання виконання рішення Запорізької міської ради від 24.03.2010 № 43 "Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності м. Запоріжжя, що підлягають приватизації" виконавчий комітет Запорізької області в листі від 04.03.3016 № 0-1695-л повідомив, що відповідно до вимог ст. 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", п. 3.2 Програми приватизації право на викуп об'єкта одержує орендар. Договір оренди від 04.12.2002 № 5/13 розірваний, тому позивач втратив право на приватизацію нежитлового приміщення НОМЕР_2 підвалу (літ А-3) площею 116,6 кв.м. на АДРЕСА_1. За інформацією, викладеною в акті ЗМБТІ від 25.02.2013, внаслідок проведеної реконструкції нежитлового приміщення НОМЕР_2 та 4/25 частин нежитлового приміщення ХVІІ, які об'єднані в єдине нежитлове НОМЕР_2, 4/25 частин ХVІІ загальною площею 161,9 кв.м., є новоствореним майном. Зазначені факти унеможливлюють здійснення позивачем приватизації нежитлового приміщення НОМЕР_2 підвалу (літ. А-3) площею 116,6 кв.м. на АДРЕСА_1, яке включено до переліку об'єктів комунальної власності м. Запоріжжя, що підлягають приватизації.

Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради в листі від 04.05.2016 № 2017/01/01-07/2087 повідомив позивачу, що Департаментом здійснюються заходи щодо виключення нежитлового приміщення НОМЕР_2 підвалу (літ. А-3) площею 116,6 кв.м. на АДРЕСА_1 в м. Запоріжжя з переліку об'єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу, оскільки за даними первинної інвентаризації в підвальному поверсі будинку № 22 розташовані нежитлові приміщення № 6 та № 7 (шляхом об'єднання яких в подальшому утворилося приміщення НОМЕР_2), які були службовими приміщеннями житлового будинку. Щодо визначення часток у праві власності Департамент повідомив, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.10.2014 у справі № 908/2618/14 відмовлено в позові ОСОБА_4 про визнання за ним права спільної часткової власності на 52,6% нежитлового приміщення НОМЕР_2 на АДРЕСА_1. Вказане рішення залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.02.2015, у якій зазначено, що ФОП ОСОБА_4 не є співвласником спірного приміщення, оскільки відповідно до договору дарування від 14.05.2014 р. він подарував належні йому 7/25 часток приміщення ОСОБА_9 На теперішній час правовстановлюючі документи на об'єкт - нежитлове НОМЕР_2, 4/25 частин ХVІІ площею 161,9 кв.м. на АДРЕСА_1 в м. Києві або на його частки не оформлені. Крім цього, після проведеної реконструкції нежитлового приміщення НОМЕР_2 на АДРЕСА_1 не існує.

Не погоджуючись з вказаними обставинами, Фізична особа-підприємець звернувся до господарського суду з позовом до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради про зобов'язання укласти договір купівлі-продажу об'єкта приватизації - приміщення НОМЕР_2 підвалу (літ А-3) площею 116,6 кв.м. на АДРЕСА_2.

При розгляді зазначених вимог, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" приватизація об'єкта оренди здійснюється відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до абз. 3 ст. 1 ст. 2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" об'єктами малої приватизації є окреме індивідуально визначене майно, в тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано (група А).

Відповідно до п. 1 ст. 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" викуп застосовується щодо об'єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об'єкта передбачено законодавчими актами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства здійснюється його підготовка до приватизації. Підготовка об'єкта малої приватизації до продажу здійснюється органами приватизації. Строк підготовки об'єкта малої приватизації до продажу, крім об'єктів, набуття права власності на які пов'язане з переходом права на земельну ділянку державної власності, не повинен перевищувати двох місяців з дня прийняття рішення про включення його до відповідного переліку об'єктів, що підлягають приватизації.

Відповідно до ч. 6 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування" доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою.

Відповідно до п. 30 ч.1 Закону України "Про місцеве самоврядування" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади

Відповідно до пп. 2, 7, 8 п. 2 Положення про Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 27.04.2016 № 36, на відповідача покладається виконання повноважень щодо управління майном права комунальної власності та його приватизації в межах, встановлених міською радою; включення об'єктів права комунальної власності до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, відповідно до діючих нормативно-правових актів з питань приватизації, здійснення приватизації об'єктів, що перебувають у комунальній власності, у порядку, визначеному нормативно-правовими актами з цих питань.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на той факт, що рішенням Запорізької міської ради від 24.03.2010 № 43 затверджено перелік об'єктів комунальної власності м. Запоріжжя, що підлягають приватизації відповідно до додатку, у п. 18 якого значиться нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 площею 116,6 кв.м., що використовується Фізичною особою ОСОБА_4 під магазин продовольчих товарів, способом викупу.

На теперішній час рішення Запорізької міської ради про включення спірного об'єкту до переліку об'єктів, що підлягають приватизації відсутнє.

Запорізькою міською радою 30.06.2016 прийнято рішення № 59 "Про внесення змін до рішення Запорізької міської ради від 24.03.2010 № 43 "Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності м. Запоріжжя, що підлягають приватизації", яким виключено пункт 18 додатка до рішення міської ради, а саме: спірне нежитлове приміщення площею 116,6 кв.м. на АДРЕСА_1 орендар, покупець - фізична особа ОСОБА_4.).

Не погоджуючись з вказаним рішенням Запорізької міської ради від 30.06.2016 № 59, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Запорізької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Запорізької міської ради № 59 від 30.06.2016.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2016 вказаний позов задоволено повністю; визнано протиправним та скасовано рішення Запорізької міської ради № 59 від 30.06.2016 "Про внесення змін до рішення міської ради від 24.03.2010 № 43 "Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності м. Запоріжжя, що підлягають приватизації.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017р. у справі № 335/8641/16-а постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2016 у справі №335/8641/16-а (2-а/335/283/2016) скасовано, і прийнято нову постанову якою у задоволенні позову відмовлено.

За таких обставин рішення Запорізької міської ради від 30.06.2016 № 59 "Про внесення змін до рішення Запорізької міської ради від 24.03.2010 № 43 "Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності м. Запоріжжя, що підлягають приватизації", яким виключено спірне приміщення із переліку об'єктів, що підлягають приватизації, на теперішній час є діючим та обов'язковим до виконання всіма особами на яких розповсюджується дія зазначеного рішення, що зумовлює відмову в задоволенні позову про зобов'язання Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради укласти договір купівлі-продажу об'єкта приватизації - приміщення НОМЕР_2 підвалу (літ А-3) площею 116,6 кв.м. на АДРЕСА_1

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" приватизація об'єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким майно передано в оренду, визначеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання для цілей оренди майна.

Відповідно до п. 3.2. Програми приватизації об'єктів комунальної власності м. Запоріжжя, затвердженої рішенням Запорізької міської ради № 83 від 05.10.2011 передбачено, що у випадку, коли орендарем здійснені за рахунок власних коштів за згодою орендодавця (що має бути відображено у договорі оренди) поліпшення орендованого об'єкта, які неможливо відокремити від об'єкта без заподіяння йому шкоди, вартістю не менш як 25% залишкової (відновної за вирахуванням зносу) вартості об'єкта (у разі перебування майна у віданні Департаменту комунальної власності та приватизації міської ради - від вартості об'єкта, визначеної суб'єктом оціночної діяльності на дату передачі цього об'єкта в оренду), а також виконані зобов'язання в повному обсязі по впорядкуванню прилеглої до об'єкта території в порядку, визначеному відповідними договорами, орендар об'єкта має право на його викуп.

Таким чином з аналізу діючого законодавства вбачається, що право на викуп об'єкта приватизації має виключно орендар приміщення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з матеріалів справи вбачається, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 не є орендарем спірного об'єкта, оскільки договір оренди розірвано рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.01.2015 у справі № 908/2976/14, яке набрало чинності, а новий договір оренди не укладено.

Крім цього, місцевий господарський суд в якості підстави для прийняття рішення про відмову в задоволенні позову зазначив той факт, що рішення Запорізької міської ради від 24.03.2010 № 43 "Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності м. Запоріжжя, що підлягають приватизації" прийнято щодо того об'єкта оренди, який існував станом на дату прийняття даного рішення, а саме: нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 площею 116,6 кв.м. Після прийняття даного рішення позивачем проведено реконструкцію об'єкта оренди, внаслідок якої його технічні характеристики змінено, а саме: нежитлове приміщення НОМЕР_2 та 4/25 частин нежитлового приміщення ХVІІ об'єднані в одне нежитлове приміщення НОМЕР_2, 4/25 частин ХVІІ, що зафіксовано актом обстеження ЗМБТІ від 25.02.2013. Тобто за своїми технічними характеристиками такого об'єкта як окреме нежитлове приміщення НОМЕР_2 на АДРЕСА_1 площею 116,6 кв.м. вже не існує. Тому рішення Запорізької міської ради від 24.03.2010 № 43 не може бути підставою для приватизації того об'єкта на АДРЕСА_1 який існує на даний час.

Судом апеляційної інстанції зазначено, що незважаючи на те, що вказана реконструкція спірного приміщення не призвела до створення нової речі, що встановлено судами під час розгляду справи № 908/2618/14, технічні характеристики спірного приміщення змінено. В той же час, зазначена обставина не є суттєвою та не впливає на суть оскаржуваного рішення в даній справі, враховуючи відсутність на теперішній час рішення Запорізької міської ради про включення спірного приміщення до переліку об'єктів, що підлягають приватизації.

Суд апеляційної інстанції правомірно погодився з висновком місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі з підстав, викладених останнім та встановлений діючим законодавством обов'язок забезпечення судом своєчасного розгляду справ та недопустимість затягування судового процесу.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 14.09.2016 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 27.03.2017 у справі № 908/1488/16 Господарського суду Запорізької області прийнято з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими, і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими обставинами справи.

Таким чином рішення Господарського суду Запорізької області від 14.09.2016 та постанова Донецького апеляційного господарського суду від 27.03.2017 у справі № 908/1488/16 Господарського суду Запорізької області підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Запорізької області від 14.09.2016 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 27.03.2017 у справі № 908/1488/16 Господарського суду Запорізької області залишити без змін, а касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж.О.
Судді: Карабань В.Я.
Стратієнко Л.В.