КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2017 р. Справа№ 925/895/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Пантелієнка В.О.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Карпюк О.С.,

представника позивача - Хлєбнікова С.Г.,

розглянувши апеляційну скаргу Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2016

у справі № 925/895/16 (суддя Єфіменко В.В.)

за позовом Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами"

в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про виплату компенсації за порушення майнових авторських прав

ВСТАНОВИВ:

Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (далі - Організація) в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзік Україна" (далі - ТОВ "Ворнер Мьюзік Україна") звернулась до господарського суду з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - відповідач, ФОП ОСОБА_3) 14500,00 грн. компенсації у зв'язку із порушенням майнових прав суб'єкта авторського права - публічним виконанням музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - спірний твір) без відповідного дозволу правовласника та без виплати авторської винагороди.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 17.11.2016 у справі № 925/895/16 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Організація звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2016, прийняти нове рішенням, яким позов задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2016 прийнято до провадження апеляційну скаргу Організації.

Ухвалою від 07.02.2017 зупинено апеляційне провадження у справі № 925/895/16 до набрання законної сили рішенням у господарській справі Господарського суду міста Києва № 910/24538/16 позовом Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" до Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним договору № БВ-13/16 від 24.05.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 у справі № 910/24538/16 відмовлено в позові про визнання частково недійсним договору № БВ-13/16 від 24.05.2016.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 у справі № 910/24538/16.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2017 поновлено апеляційне провадження.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч. 3 ст. 418 ЦК України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

До об'єктів права інтелектуальної власності, відповідно до ч. 1 ст. 155 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 420 ЦК України, зокрема, літературні та художні твори, фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення.

Статтею 435 ЦК України передбачено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

За приписами частини першої статті 31 Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Слід зазначити, що з огляду на приписи статті 33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем;

2) відповідач має довести додержання ним вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами.

У прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав позивачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права.

Як вбачається з матеріалів справи, Організація є приватною організацією, яка здійснює управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав на підставі свідоцтва про облік організацій колективного управління від 24 січня 2011 року № 18/2011, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України.

24.01.2014 між Організацією та ТОВ "Ворнер Мьюзик Україна" (Видавник) було укладено договір про управління майновими авторськими правами № АВ-24012014/01 (далі - Договір від 24.01.2014), згідно з п. 2.1 якого Видавник надає Організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори та субвидані твори (твори та субвидані твори при подальшому згадувані разом надалі іменуються, як "об'єкти авторського права"), які належать або протягом дії цього договору будуть йому належати, а саме дозволяти або забороняти від імені Видавника використання об'єктів авторського права третіми особами, відповідно до умов цього договору (том 1, а.с. 53-63).

Відповідно до п. 2.2 вказаного договору, надання повноважень на колективне управління правами передбачає укладення Організацією договорів на право використання об'єктів авторського права третіми особами, збір винагороди, її розподіл та виплату.

Згідно з п.3.1 договору, Видавник зобов'язується декларувати свої майнові права на об'єкти авторського права згідно з правилами, встановленими Організацією відповідно до положень статуту (надалі - "Правила декларування") (т. 1, а.с. 54).

На виконання умов п.3.1 договору від 24.01.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю "Ворнер Мьюзик Україна" надало декларацію № 1 щодо переданого в числі інших, спірного музичного твору за договором № ВЧ - 01112014/02-Д від 01.11.2014 від ТОВ "Ворнер/Чаппелл" (том 1, а.с. 65-78)

Приписами п. 5.2 договору від 24.01.2014 сторони погодили, що Видавник передає Організації за цим договором право здійснювати збір винагороди за використання об'єктів авторського права способами, зазначеними у п. 5.1 договору.

За умовами п.9.1 договору від 24.01.2014 організація має право вживати будь-які законні заходи направлені на захист майнових прав Видавника, в тому числі перешкоджати використанню об'єктів авторського права без дозволу Організації, забороняти таке використання та здійснювати фіксацію фактів використання об'єктів авторського права без дозволу Організації.

У випадку виявлень порушень прав, управління якими здійснює Організація, остання має право пред'являти заяви, судові позови, з метою захисту порушених прав та здійснювати будь-які дії - як для захисту прав Видавника, так і для реалізації своїх повноважень по управлінню цими правами (п.9.2 договору від 24.01.2014).

Дії, визначені у п. 9.2.1 договору від 24.01.2014, Організація здійснює без узгодження з Видавником (том 1, а.с. 57).

Колегією суддів враховується, що відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а отже зазначений вище договір від 24.01.2014 є чинним, оскільки недійсним у встановленому законом порядку не визнавався.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

За приписами частини першої статті 31 Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Тобто, на підставі одержаних повноважень за вказаним договором, статті 21 ГПК України, статті 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) до Організації перейшло право на звернення за захистом порушених майнових авторських прав ТОВ "Ворнер Мьюзик Україна", зокрема, і на спірний твір.

За твердженням Організації, 24.02.2016 відповідач у приміщені кафе "ІНФОРМАЦІЯ_3" у АДРЕСА_1, в якому останній провадить господарську діяльність, здійснив бездоговірне (без надання відповідного дозволу) публічне виконання музичного твору, майнові авторські права на який знаходяться в колективному управлінні Організації, а саме спірного твору.

На підтвердження вказаних обставин, позивач посилається на Акт № 1/2402/2016 від 24.02.2016, який містить відомості про фіксацію шляхом відеозапису за допомогою відеокамери SONI DCR - DVD 610 E s/n 1237299 на оптичний диск з сигнатурою MAD A TE 31132575 D1 в період часу з 16:45 до 17:15 використання музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1", попередній чек № 116076 від 24.02.2016, чек № 1669 від 24.02.2016.

Матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не заперечується, що в приміщенні кафе "ІНФОРМАЦІЯ_3" у АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність з надання послуг громадського харчування. Перебування представника Організації у вказаному закладі 24.02.2016 підтверджено попереднім чеком № 116076 від 24.02.2016 та чеком № 1669 від 24.02.2016.

Відповідно до статті 1 Закону публічним виконанням є подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час.

Колегія суддів дослідила поданий позивачем відеозапис фіксації правопорушення та встановила, що для фонового озвучення приміщення кафе "ІНФОРМАЦІЯ_3" у м. Черкаси використовуються музичні твори, зокрема, був використаний спірний твір шляхом його публічного виконання за допомогою звуковідтворювального пристрою, вмонтованого у стелю приміщення.

Отже, помилковим є висновок суду першої інстанції про недоведеність фактичних обставин публічного виконання відповідачем в приміщенні кафе "ІНФОРМАЦІЯ_3" у м. Черкаси спірного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1", майнові права на які належать позивачу, з огляду на подані останнім докази - відео фіксацію, акт фіксації тощо.

Вважаючи, що відповідач без дозволу суб'єкта авторського права та без виплати винагороди здійснив публічне сповіщення спірного твору, що є порушенням майнових авторських прав позивача згідно ст. 50 Закону та підставою для виплати йому компенсації відповідно до ст. 52 Закону, Організація звернулась із даним позовом.

Тобто, причиною спору у справі стало питання про наявність або відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь Організації в інтересах ТОВ "Ворнер Мьюзик Україна" компенсації в сумі 14500,00 грн. у зв'язку з порушенням майнових авторських прав.

Як підтверджується матеріалами справи, 24.05.2016 між Державною організацією "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (далі - УААСП), що здійснює колективне управління майновими правами суб'єктів авторського права відповідно до Закону України "Про авторське право і суміжні права" та на підставі Свідоцтва № 3/2003 від 22.08.2003 Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України, з однієї сторони, та ФОП ОСОБА_3 (Користувач) з іншої сторони, уклали ліцензійний договір № БВ-14/16 (том 2, а.с.18-20).

Відповідно до умов п.2.1 Договору № БВ-14/16 від 24.05.2016, його предметом є надання УААСП Користувачеві на умовах, визначених цим Договором, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів, які відносяться до репертуару УААСП, на території кафе "ІНФОРМАЦІЯ_3" (АДРЕСА_1), а Користувач зобов'язується за надане право виплачувати УААСП авторську винагороду (роялті) відповідно до даного Договору та Закону.

У розділі 5 Договору № БВ-14/16 від 24.05.2016 сторони погодили, що умови даного Договору застосовуються до відносин, які виникли між ними з 01 лютого 2016і до моменту укладення Договору (том 2, а.с.19).

24.05.2016 відповідач отримав відповідну ліцензію № 1152 (том 2, а.с.17).

Тобто, матеріалами справи підтверджено, що відповідач уклав ліцензійний договір про отримання невиключних майнових прав на використання творів з репертуару УААСП - організації колективного управління майновими правами інтелектуальної власності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Разом з тим, частиною 3 вказаної статті встановлено, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Як було встановлено вище, відповідач, укладаючи з організацією колективного управління ліцензійний договір на використання спірного твору, узгодив чинність такої угоди до її укладення, а саме з 01.02.2016.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, що ані стаття 31 Закону, а ні стаття 1109 Цивільного кодексу України не містить заборони та/або обмеження щодо застосування до ліцензійних договорів норм частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що публічно виконуючи спірний твір, відповідач дотримався вимог чинного законодавства при використанні об'єктів авторських прав, оскільки уклав оплатний договір із організацією колективного управління (УААСП), яка гарантувала відповідачу дотримання авторських та суміжних прав третіх осіб.

Разом з тим, питання дійсності укладеної між відповідачем та УААСП ліцензійної угоди в частині строку її дії було предметом спору в справі Господарського суду міста Києва № 910/24538/16 позовом Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" до Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним договору № БВ-13/16 від 24.05.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 у справі № 910/24538/16 відмовлено в позові про визнання частково недійсним договору № БВ-13/16 від 24.05.2016.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 у справі № 910/24538/16.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 у справі № 910/24538/16 встановлено відсутність обставин, з якими закон пов'язує недійсність укладеної між відповідачем та УААСП угоди в період дії з 01.02.2014 по 24.05.2014, тобто до укладення правочину. Окрім того, встановлено, що ФОП ОСОБА_3 здійснив виплату авторської винагороди за період з 01.02.2014 по 24.05.2014, у зв'язку з чим пункт 5.1 Договору №БВ-14/16 в частині застосування умов Договору до відносин сторін, які виникли між відповідачами з 01.02.2014 і по 24.05.2014 (день укладення Договору №БВ-14/16), покликаний на реальне настання правових наслідків, оскільки виконується сторонами.

Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 50 Закону порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

Спеціальні способи захисту авторського права і (або) суміжних прав передбачені статтею 432 ЦК України та статтею 52 Закону, зокрема, стягнення компенсації як окремий спосіб такого захисту.

Як зазначалось вище, компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а також за умов неправомірного використання відповідачем твору.

Як встановлено під час розгляду справи, відповідач надав достатні докази на підтвердження правомірного використання спірного твору на підставі договору, у зв'язку з чим підстави для застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати компенсації, передбаченої статтею 52 Закону, відсутні.

Згідно ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування або зміни рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2016 у даній справі не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 17.11.2016 у справі № 925/895/16 залишити без змін.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді В.О. Пантелієнко

О.М. Остапенко