донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

06.09.2017 справа №4/555

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів при секретарі судового засідання:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача:не зявився;
від відповідача: від ДВС:не зявився; ОСОБА_5 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ
на ухвалу господарського суду Луганської області
від22.11.2016 р.
у справі № 4/555 (суддя: Корнієнко В.В.)
за позовом Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії, м. Луганськ
до Державного підприємства «Первомайськвугілля», м. Первомайськ, Луганська область
про за участюстягнення 40 730 373,83 грн. Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Луганської області від 26.03.2007 р. у справі № 4/555 позовні вимоги Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії (далі ДП «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії, позивач, стягувач) задоволено у повному обсязі, стягнуто з Державного підприємства «Первомайськвугілля» (далі ДП «Первомайськвугілля», відповідач, боржник) на користь ДП «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії борг за спожиту активну електроенергію у сумі 28901179 грн. 24 коп., борг за спожиту реактивну електроенергію у сумі 1091732 грн. 27 коп., 3% річних у сумі 2549397 грн. 48 коп., інфляційні нарахування у сумі 8188064 грн. 84 коп., витрати по держмиту у сумі 25500 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

12.04.2007 р. господарським судом Луганської області на виконання рішення суду видано відповідний наказ.

В подальшому позивач звернувся до господарського суду Луганської області зі скаргою № 924 від 12.10.2016 р. на дії головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ, в якій просив:

- визнати дії головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_6 по винесенню постанови від 23.09.2016 р. про зупинення виконавчого провадження ВП № 50945850 незаконними;

- скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_6 від 23.09.2016 р. про зупинення виконавчого провадження ВП № 50945850.

В обґрунтування вказаної скарги позивач посилається на неправомірне, на його думку, застосування державним виконавцем ст.ст. 2, 13 Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств», а також на те, що відповідно до наказу суду від 12.04.2007 р. з боржника стягнуто заборгованість саме за спожиту електричну енергію, тому до даних правовідносин у силу приписів ст. 2 Закону мораторій не застосовується.

Ухвалою місцевого господарського суду від 22.11.2016 р. скаргу позивача задоволено:

- визнано дії головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_6 по винесенню постанови від 23.09.2016 про зупинення виконавчого провадження ВП № 50945850, незаконними;

- скасовано постанову головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_6 від 23.09.2016 про зупинення виконавчого провадження ВП № 50945850.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду від 22.11.2016 р., Департамент ДВС МЮУ звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, заявник посилається на те, що ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заявник апеляційної скарги, посилаючись на ст.ст. 1, 2, 3, 13 Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств», постанову Кабінету Міністрів України від 19.09.2012 р. № 987, п. 17 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», стверджує, що оскаржувана постанова про зупинення виконавчого провадження від 23.09.2016 р. прийнята в межах повноважень державної виконавчої служби з дотриманням вимог діючого законодавства.

Представники позивача та відповідача у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник ДВС у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги у повному обсязі та заявив клопотання про долучення до матеріалів справи витягу з Автоматизованої системи виконавчих проваджень постанови № 50945850 від 16.06.2017 р. про поновлення виконавчих дій, винесеної в рамках виконання наказу господарського суду Луганської області № 4/555 від 12.04.2007.

Колегія суддів, зазначає, що переглядаючи ухвалу господарського суду Луганської області від 22.11.2016 р., апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу та перевіряє законність і обгрунтовність даної ухвали у повному обсязі, при цьому користується правами, наданими суду першої інстанції. На момент винесення оскаржуваної ухали, постанови державного виконавця №50945850 від 16.06.2017 р. ще не існувало, тому апеляційний господарський суд не приймає її до уваги, оскільки відповідно до ч.3 ст. 101 ГПК України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 811 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника ДВС, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви стягувача від 08.04.2016 відділом ДВС постановою від 26.04.2016 відкрито виконавче провадження № 50945850 з виконання наказу господарського суду Луганської області від 12.04.2007 № 4/555, яким з відповідача на користь позивача стягнуто грошові кошти в сумі 40755991,83 грн.

23.09.2016 відділом ДВС винесено постанову про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного наказу суду на строк три роки з моменту завершення приватизації вугледобувних підприємств відповідно до Закону України Про особливості приватизації вугледобувних підприємств.

Судова колегія враховує наступне.

У відповідності зі ст. 124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на усій території України.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти ОСОБА_5", заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Наразі, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до статті 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Оскільки виконання рішення суду є невід'ємною стадією господарського процесу, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватись не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ГПК України та Законом України "Про виконавче провадження", який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають обов'язковому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом. Накази про стягнення судового збору надсилаються до органів державної виконавчої служби.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (ч.1 ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" (закон в редакції, що діяв на момент вчинення виконавчих дій).

Статтею 6 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено певний перелік обовязків та прав державних виконавців, до яких, зокрема, віднесено: обовязок неупередженого, своєчасного і у повному обсязі вчинення виконавчих дій, здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених Законом.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи, зокрема накази господарських судів можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, з наступного дня після набрання рішенням законної сили, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 37 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено обставини, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, до яких, зокрема, віднесено прийняття рішення про приватизацію вугледобувних підприємств відповідно до Закону України "Про особливості приватизації вугледобувних підприємств" протягом трьох років з моменту завершення приватизації (п. 17 ч. 1 ст. 37 Закону).

В статті 1 Закону України "Про особливості приватизації вугледобувних підприємств", який набрав чинності 06.05.2012 р., зазначено, що вугледобувне підприємство - це гірниче підприємство, основним видом економічної діяльності якого є підземне або відкрите добування вугілля, до складу якого можуть входити шахти, розрізи та інші відокремлені підрозділи, що виконують допоміжні функції.

Статтею 13 зазначеного Закону передбачено, що з метою недопущення банкрутства вугледобувних підприємств і збереження сировинної бази металургійного та енергетичного комплексів з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства до моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна обєктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств. На строк до трьох років з моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна обєктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств, які поширюються лише на борги, що утворилися на момент завершення приватизації.

В пункті 2 прикінцевих та перехідних положень Закону вказано, що дія норм статей 2 і 13 цього Закону поширюється виключно на вугледобувні підприємства, щодо яких прийнято рішення про приватизацію після набрання чинності цим Законом, та вугледобувні підприємства, приватизовані після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ДП «Первомайськвугілля» належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. Засновником підприємства є Міністерство енергетики та вугільної промисловості України з розміром внеску до статутного фонду підприємства 100%. Основним видом діяльності підприємства є добування камяного вугілля.

Також, ДП "Первомайськвугілля" є вугледобувним підприємством, структурні підрозділи якого увійшли до Переліку об'єктів, що підлягають приватизації, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 271 від 12.05.2015 "Про проведення прозорої та конкурентної приватизації у 2015-2017 роках".

Згідно з частиною 2 статті 6 Закону, орган, уповноважений управляти державним майном, формує перелік об'єктів приватизації для затвердження Кабінетом Міністрів України переліку об'єктів державної власності, які підлягають приватизації. Рішення про приватизацію вугледобувних підприємств, цілісні майнові комплекси яких до дня набрання чинності цим Законом були передані у концесію або оренду, може бути прийнято лише за згодою концесіонерів або орендарів цілісних майнових комплексів таких вугледобувних підприємств.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №344 від 06.06.2015 «Про передприватизаційну підготовку підприємства» наказано керівнику ДП «Первомайськвугілля» здійснити передприватизаційну підготовку обєктів державної власності, які підлягають приватизації у 2015 році та надати до Управління відносин власності Міненерговугілля документи для передачі державним органам приватизації.

Отже, рішення про приватизацію уповноваженим органом було прийнято.

Згідно з п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

За приписами п.32 Інформаційного листа №01-08/369 від 29.06.2010р. ВГСУ Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України, вимога скаржника щодо скасування постанови чи іншого акта органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними. Тому у господарського суду відсутні правові підстави для відмови в задоволенні скарги лише з тієї причини, що в ній зазначається про скасування відповідної постанови (акта), а не про визнання його недійсним. Господарський же суд, приймаючи судове рішення по суті скарги, має в будь-якому разі враховувати положення, викладене в названому роз'ясненні президії Вищого господарського суду України.

Наразі, позивачем та матеріалами справи не доведено порушення державним виконавцем вимог п. 17 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні постанови від 23.09.2016 р. про зупинення виконавчого провадження.

Судовою колегією враховано правову позицію Вищого господарського суду України, викладену у постанові від 13.03.2017 р. у справі № 17/116/2011.

Враховуючи наведене, а також те, що боржник у виконавчому провадженні - юридична особа державне підприємство "Первомайськвугілля" є вугледобувним підприємством, окремі підрозділи якого підлягають приватизації, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 правомірно винесено постанову від 23.09.2016 про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Луганської області від 12.04.2007 р. у справі № 4/555 про стягнення з ДП "Первомайськвугілля" на користь ДП "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії заборгованості за спожиту активну електроенергію у сумі 28901179 грн. 24 коп., борг за спожиту реактивну електроенергію у сумі 1091732 грн. 27 коп., 3% річних у сумі 2549397 грн. 48 коп., інфляційні нарахування у сумі 8188064 грн. 84 коп., витрати по держмиту у сумі 25500 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

З огляду на викладене, апеляційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є такою, що підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду Луганської області від 22.11.2016 р. про задоволення скарги позивача та визнання дій головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_6 по винесенню постанови від 23.09.2016 р. про зупинення виконавчого провадження ВП № 50945850, незаконними; і скасування постанови головного державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МЮУ ОСОБА_6 від 23.09.2016 р. про зупинення виконавчого провадження ВП № 50945850 є такою, що підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні скарги ДП "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії № 924 від 12.10.2016 р

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що господарський суд не наділений правом скасовувати постанови органу ДВС.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні скарги позивача № 924 від 12.10.2016 р. у повному обсязі.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105, 106, 121-2 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Луганської області від 22.11.2016 р. у справі № 4/555 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Луганської області від 22.11.2016 р. у справі № 4/555 скасувати.

У задоволенні скарги Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії № 924 від 12.10.2016 р. на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменті державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовити у повному обсязі.

Стягнути з Державного підприємства «Первомайськвугілля» (93292, вул. Куйбишева, 21, м. Гірське, Луганська область, ) на користь Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, вул. Городецького, 13, м. Київ, ) судові витрати за апеляційною скаргою 1 378 грн. 00 коп.

Доручити господарському суду Луганської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.В. Будко

Судді: О.Л. Агапов

ОСОБА_3