РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2017Справа №910/9957/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вентус"

до Публічного акціонерного товариства "Юнекс Банк"

про відшкодування шкоди 100000,00 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивача Жигальська Ю.Ю. (за дов.)

від відповідача Сторожук Н.Я. (за дов.)

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 07.09.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом товариство з обмеженою відповідальністю "Вентус" до публічного акціонерного товариства "Юнекс Банк" про відшкодування шкоди 100000,00 грн.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що працівниками банку був порушений порядок видачі готівкових коштів на підставі пред'явленого чеку, в зв'язку з чим без згоди клієнта були видані готівкові кошти у розмірі 100000,00 грн., чим завдані збитки позивачу у відповідному розмірі.

Ухвалою суду від 23.06.2017 порушено провадження у справі № 910/9957/17, розгляд останньої призначено на 17.07.2017.

03.0.2017 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог до 245000,00 грн. з додатками.

Відповідач в судове засідання 17.07.2017 не з'явився, явку уповноваженого представника не забезпечив, вимог ували суду про порушення провадження у справі не виконав, однак подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 17.07.2017 продовжено строк вирішення спору, відкладено розгляд справи на 07.09.2017.

В судовому засіданні 07.09.2017 представником позивача подано додаткові пояснення до позовної заяви, в яких зазначено, що грошові кошти згідно чеків на загальну суму 245000,00 грн були отримані невстановленою особою.

В судовому засіданні 07.09.2017 представником відповідача подано додаткові документи та відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що дії відповідача по видачі готівкових коштів повноважному представнику позивача були правомірними. Крім того правовідносини між відповідачем та позивачем по зняттю готівкових коштів є договірними, а не деліктними, а позивач не довів протиправність поведінки працівників відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та завданими збитками. В зв'язку з вищевикладеним відповідач просить відмовити у задоволенні вимог позивача.

З приводу заяви позивача про збільшення позовних вимог, суд зазначає наступне.

Позивач звернувся до суду з вимогою про відшкодування збитків, завданих в зв'язку зі зняттям готівкових коштів у сумі 100000,00 грн згідно чеку від 18.06.2014 серія КА № 9651467. В заяві про збільшення позовних вимог позивач додатково просить стягнути з відповідача збитки у розмірі 145000,00 грн - грошових коштів, отриманих згідно чека КА № 9651468.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Подана позивачем заява про збільшення позовних вимог є заявою про одночасну зміну предмету та підстав позову, а тому не приймається судом. Справа розглядається судом згідно позовних вимог, вказаних у позовній заяві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

25.06.2012 між Публічним акціонерним товариством "Юнекс Банк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вентус" (клієнт) укладено договір банківського рахунку № 001.

Згідно п. 1.1 договору банк відкриває клієнту поточний (поточні) рахунок (рахунки) у національній та/або іноземній валюті та інші рахунки зі спеціальним режимом використання та здійснює його (їх) розрахункове та касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України та умов цього договору.

Пунктом 2.1.4, 2.1.5, 2.1.9 договору банк зобов'язується забезпечити збереження коштів клієнта. Надавати клієнту розрахункові та касові послуги, а також інші послуги, пов'язані з обслуговуванням рахунку, за переліком, відповідно до тарифів та умов цього договору. Здійснювати прийняття та видачу готівки відповідно до чинного законодавства України та нормативно-правових актів НБУ.

Клієнт зобов'язується дотримуватись принципів організації безготівкових розрахунків, їх форм, стандартів документів і документообігу, що впроваджені в господарський оборот України, та встановлених правил ведення касових операцій. При цьому клієнт несе відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа, у тому числі номерів рахунків і кодів банків, суми податку на додану вартість і кодів бюджетної класифікації, а також за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ. Не пізніше наступного робочого дня повідомляти банк про всі виявлені неточності та помилки у виписках за рахунком та інших документах або про невизнання (не підтвердження) підсумкового залишку (сальдо) за рахунком (п. 2.2.2, 2.2.5 договору).

Пунктами 3.1.1, 3.1.3 договору банк наділений правом: вимагати від клієнта надання документів та інформації, що передбачені чинним законодавством України та нормативно-правовими актами НБУ у т.ч. для ідентифікації клієнта, уповноважених ним осіб, з'ясування його фінансового стану, за всіма валютними операціями, за якими банк виконує функції агента валютного контролю тощо. У випадку ненадання клієнтом необхідних документів чи інформації чи навмисного надання неправдивої інформації, відмовити клієнту в обслуговуванні. Відмовити клієнту (мотивовано з посиланням на підстави, передбачені чинним законодавством України) у здійсненні розрахункових і касових операцій у разі оформлення розрахункових документів з порушенням вимог чинного законодавства України та нормативно-правових актів НБУ.

Пунктом 3.2.1 договору клієнт наділений правом при здійсненні розрахунків самостійно обирати платіжні інструменти (за винятком меморіального ордеру), які передбачені чинним законодавством України.

Договір укладений на невизначений строк, набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами (п. 8.1 договору).

Також між сторонами був укладений договір № 5001 про надання розрахункових послуг з використанням системи дистанційного обслуговування "Клієнт-Банк" від 25.06.2012.

На підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ "Вентус" оформленого протоколом від 20.01.2014 № 5 звільнено з посади директора товариства ОСОБА_3 з 20.01.2014 та призначено ОСОБА_4 на посаду директора товариства з 21.01.2014. До матеріалів справи надано наказ № 1/14 від 20.01.2014 про звільнення з посади директора товариства ОСОБА_3Б та наказ № 3/14 від 21.01.2014 про те, що ОСОБА_4 приступив до виконання обов'язків директора товариства.

27.01.2014 та 29.01.2014 зареєстровано відкритий ключ ЕЦП директора ТОВ "Вентус" ОСОБА_4, що підтверджується сертифікатами відкритого ключа ЕЦП клієнта у системі "iBank Unex Bank" ПАТ "Юнекс Банк".

До матеріалів справи додано актуальну картку із зразками підписів і відбитками печатки ТОВ "Вентус" у ПАТ "Юнекс Банк", яка містить зразок підпису директора товариства ОСОБА_5 та відбиток печатки.

До матеріалів справи додано наказ генерального директора ТОВ "Вентус" № 5/13 від 17.04.2013 по особовому складу, згідно якого ОСОБА_6 призначено на посаду бухгалтера з 17.04.2013.

ОСОБА_6 була звільнена з посади головного бухгалтера з 02.09.2014 року за власним бажанням, що підтверджується наказом № 5/14 від 02.09.2014

До матеріалів справи надано копію чека ТОВ "Вентус" про зобов'язання банку сплатити ОСОБА_6 100000,00 грн. з рахунку ТОВ "Вентус" № 5001 від 18.06.2014 серія КА № 9651467 з наявному на ньому підпису директора товариства та відбитку печатки товариства. Особа, що отримала кошти - паспорт НОМЕР_1. Тобто отримувачем коштів за даним чеком являється ОСОБА_6, яка на момент отримання коштів згідно чеку була головним бухгалтером ТОВ "Вентус".

На підтвердження факту отримання готівкових коштів з рахунку позивача на підставі чека від 18.06.2014 серія КА № 9651467 позивач надав копію банківської виписки зі свого рахунку.

Позивач звернувся до Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві з заявою про вчинення злочину на підставі якої було внесено відомості до Єдиного державного реєстру кримінальних проваджень ( № 0002158). У своїй заяві позивач вказав, що грошові кошти з рахунку підприємства зняла головний бухгалтер позивача ОСОБА_6, пред'явивши у банку чеки з підробленим на них підписом директора підприємства.

До матеріалів справи додано висновок експерта від 11.09.2015 згідно якого підпис від імені ОСОБА_4 в графі "підпис" чеку від 18.06.2014 серія КА № 9651467 на суму 100000,00 грн. виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

Відповідачем до матеріалів справи надано копію довіреності від 20.01.2013, якою ОСОБА_6 уповноважено здійснювати наступні операції по рахунку № 5001 (840, 978, 980), зокрема: отримувати готівку в національній та іноземних валютах. Довіреність дійсна до 31.12.2014. Згідно реєстру документів, що вилучаються по рахунках ТОВ "Вентус" згідно ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 30.04.2015 (справа № 759/6751/15-к) довіреність від 20.01.2013 була вилучена у банку.

Позивач надав до суду копію журналу реєстрації довіреностей, в якому не зареєстровано довіреність, видану ОСОБА_6 від 20.01.2013. У даному журналі зареєстровані довіреності за договорами поставки, що підтверджується даними, занесеними в журнал. А тому суд, оцінивши в сукупності докази, подані до матеріалів справи вважає доведеним факт оформлення довіреності від 20.01.2013 на ім.'я ОСОБА_6, якою вона від імені ТОВ "Вентус" була уповноважена отримувати готівкові кошти з рахунку підприємства.

Судом встановлено, що чек КА9651467 на суму 100000 грн. від 18.06.2014 виписаний на ОСОБА_6 (копія корінця надана позивачем є в матеріалах справи). ОСОБА_6 18.06.2014 було на підставі чека від 18.06.2014 серія КА № 9651467 отримано з рахунку ТОВ "Вентус" грошові кошти у розмірі 100000,00 грн. Саме вказана особа, згідно даних, зазначених у чеку, була повноважною особою на отримання коштів у розмірі 100000,00 грн, крім того, право на отримання готівкових коштів з рахунку № 5001 було надано ОСОБА_6 довіреністю від 20.01.2013. На чеку від 18.06.2014 серія КА № 9651467 наявний відбиток печатки ТОВ "Вентус" та підпис від імені директора товариства ОСОБА_4

Позивач зазначає, що грошові кошти були видані ОСОБА_6 безпідставно, з вини працівників банку, оскільки, вони не пересвідчились, що підпис на чекові належить саме директору товариства та не вимагали обов'язкової присутності директора ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Отже ст. 1066 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний виконувати розпорядження клієнта про перерахування відповідних сум коштів.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п. 1.6, 1.7, 1.15, 1.23, 1.24, 1.31, 1.32, 1.36 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" документ на переказ - електронний або паперовий документ, що використовується суб'єктами переказу, їх клієнтами, кліринговими, еквайринговими установами або іншими установами - учасниками платіжної системи для передачі доручень на переказ коштів; документ на переказ готівки - документ на переказ, що використовується для ініціювання переказу коштів, поданих разом з цим документом у готівковій формі; ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу; отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі. Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі; переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою; платіжний інструмент - засіб певної форми на паперовому, електронному чи іншому носії інформації, який використовується для ініціювання переказів. До платіжних інструментів належать документи на переказ та електронні платіжні засоби; платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів; розрахунковий чек - паперовий розрахунковий документ, що містить нічим не обумовлене розпорядження платника банку, що його обслуговує, провести переказ суми коштів на користь визначеного в ньому отримувача.

Згідно п. 5.1, 5.2 Закону суб'єктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем. Відносини між суб'єктами переказу регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України.

Відповідно до п. 8.2, 8.3 ст. 8 Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку. Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки. За порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом.

Згідно п. 17.1, 17.2 ст. 17 Закону форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов'язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Документ на переказ може бути паперовим або електронним. Вимоги до засобів формування і обробки документів на переказ визначаються Національним банком України.

Згідно п. 22.1, 22.2, 22.3, 22.5 ст. 22 Закону ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги-доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує. Платіжна вимога-доручення подається отримувачем коштів безпосередньо до платника. Доставка платіжної вимоги-доручення до платника може здійснюватися банком, що обслуговує отримувача коштів, через банк, що обслуговує платника, а також за допомогою засобів зв'язку. Клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказу. Подання паперових розрахункових документів до банку має здійснюватися клієнтом особисто, якщо інше не передбачено договором.

Оскільки клієнтом банку та платником є позивач - юридична особа, то від його імені розрахункові документи подаються повноважними особами - директором (згідно статуту наділеного повноваженнями) та бухгалтером (наділеного повноваженнями згідно довіреності, що міститься в матеріалах справи).

Відповідно до п. 22.6 ст. 22, п. 30.1 ст. 30, п. 32.3, 32.4 ст. 32 Закону обслуговуючий платника банк у розрахунковому документі зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунка платника та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України / реєстраційним (обліковим) номером платника податків / реєстраційним номером облікової картки платника податків - фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особа відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відмітку в паспорті) і приймати цей документ лише в разі їх збігу. Крім цього, обслуговуючий платника банк перевіряє повноту, цілісність і достовірність цього розрахункового документа в порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України. У разі недотримання зазначених вимог відповідальність за шкоду, заподіяну платнику, покладається на банк, що обслуговує платника. Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Банки зобов'язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону. Працівники банку, винні в здійсненні помилкового переказу, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до п. 2.1, 3.1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 р. N 637 (далі положення № 637) підприємства (підприємці), які відкрили поточні рахунки в банках і зберігають на цих рахунках свої кошти, здійснюють розрахунки за своїми грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах, пріоритетно в безготівковій формі, а також у готівковій формі (з дотриманням чинних обмежень) у порядку, установленому законодавством України. Касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Згідно п. 1.1, 1.3, 1.4 розділу 4 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 N 174 (далі Інструкція № 174) (редакція чинна на момент вчинення касової операції) до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки (додаток 8), прибутково-видатковий касовий ордер (додаток 9), заява на видачу готівки (додаток 10), прибутковий касовий ордер (додаток 11), видатковий касовий ордер (додаток 12), грошовий чек (додаток 13), квитанція про прийняття на інкасо банкнот іноземних держав (додаток 22), квитанція про приймання до сплати на інкасо чеків в іноземній валюті, рахунки на сплату платежів, а також сліп, квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями, та документи для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі, установлені відповідною платіжною системою. Касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, власноручні підписи або ЕП платника/отримувача та власноручні підписи або ЕЦП працівників банку (філії, відділення), уповноважених здійснювати касову операцію. До обов'язкових реквізитів касових документів, які оформляються для зарахування суми готівки на відповідні рахунки (крім зазначених вище), також належать номер рахунку отримувача та найменування і код банку отримувача. У грошових чеках, заявах на видачу готівки, на підставі яких видається клієнтам готівка, незалежно від суми, за винятком реалізації пам'ятних та інвестиційних монет, мають зазначатися дані паспорта особи-отримувача або документа, що його замінює, найменування документа, серія, номер і дата його видачі, найменування установи, що його видала. У прибуткових, видаткових та прибутково-видаткових касових ордерах на приймання та видачу готівки працівникам банку (філії, відділення) зазначаються прізвище, ім'я, по батькові отримувача, найменування та номер документа (посвідчення/перепустки). Крім обов'язкових, касові документи можуть містити й додаткові реквізити, потрібні для здійснення окремих касових операцій, визначених банком. Клієнт заповнює касові документи від руки чи за допомогою технічних засобів або банк (філія, відділення) за згодою клієнта заповнює касові документи із застосуванням технічних засобів або системи автоматизації банку (далі - САБ).

Згідно п. 1.9 Інструкції № 174 грошові чеки дійсні протягом 10 календарних днів з дня їх виписки, не враховуючи день виписки. Дата на чеку зазначається так: дата та рік цифрами, місяць словом. Грошовий чек має містити відбиток печатки та підписи (підпис) уповноважених осіб (особи) клієнта згідно з карткою зразків підписів. Використання факсиміле не допускається.

Відповідно до п. 3.3 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 N 174 клієнт - юридична особа (фізична особа - підприємець) заповнює для одержання грошової чекової книжки заяву про видачу грошової чекової книжки (додаток 17) в одному примірнику, на якій після відповідної перевірки проставляється дозвільний напис уповноваженого працівника банку. Банк (філія, відділення) заповнює до видачі клієнту грошової чекової книжки на кожному чеку належні реквізити (найменування та код банку, найменування юридичної особи (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи), номер його поточного рахунку) і реєструє їх номери в порядку, визначеному банком.

Згідно п. 3.5 Інструкції № 174 (в редакції чинній на дату отримання готівки) банк (філія, відділення) перед видачею готівки у видаткових касових документах (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, грошовий чек) перевіряє таке: повноту заповнення реквізитів на документі; наявність підписів відповідальних осіб банку (філії, відділення), яким надано право підпису касових документів, і тотожність їх зразкам; належність пред'явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідність даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі; у разі отримання готівки за довіреністю - відповідність оформлення довіреності на отримання готівки вимогам законодавства України; наявність підпису отримувача.

Чинна редакція п. 3.5 Інструкції передбачає, що Банк (філія, відділення) перед видачею готівки у видаткових касових документах (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, грошовий чек) перевіряє: 1) повноту заповнення реквізитів на документі; 2) наявність власноручних підписів відповідальних осіб банку (філії, відділення), яким надано право підпису касових документів, і тотожність їх зразкам або наявність ЕЦП відповідальних осіб банку (філії, відділення), їх відповідність вимогам до ЕЦП, прирівняного до власноручного підпису; 3) належність пред'явленого паспорта громадянина України (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаний на території України для укладення правочинів) отримувачу, відповідність даних паспорта громадянина України (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаним на території України для укладення правочинів) тим даним, що зазначені в касовому документі [для нерезидентів - номер (та за наявності - серію) паспорта (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаний на території України для укладення правочинів), дату видачі та орган, що його видав, громадянство]; 4) відповідність оформлення довіреності на отримання готівки вимогам законодавства України - у разі отримання готівки за довіреністю; 5) наявність власноручного підпису або ЕП отримувача.

Позивачем не надано доказів того, що кошти згідно чека від 18.06.2014 серія КА № 9651467, виданого на отримувача ОСОБА_6 були отримані невстановленою особою, а не головним бухгалтером підприємства ОСОБА_6 Крім того, чек містить всі передбачені законодавством реквізити та заповнений у встановленому порядку, містить підпис ініціатора та скріплений його печаткою. При візуальному огляді підписів директора позивача - ОСОБА_4, що містяться на чеку та в картці із зразком підпису директора, можна дійти висновку про їх тотожність. У разі тотожності підписів, для виявлення факту вчинення підпису іншою (третьою особою) необхідні спеціальні знання, якими касир не зобов'язаний володіти. Перевірка тотожності підписів здійснюється шляхом візуального порівняння, яке підтвердило, що підписи ОСОБА_4 на обох документах є тотожними.

Представником позивача в судовому засіданні наголошено, що у зв'язку з частим перебуванням директора товариства у відрядженнях, та в зв'язку з тим, що ОСОБА_4 довіряв головному бухгалтеру, ОСОБА_7 мала доступ та користувалась електронним цифровим підписом директора, чеками та печаткою підприємства. Перебування у відрядженнях не надає директору права надавати не повноважній особі можливість та права користуватись ЕЦП, печаткою, чековою книжкою, тощо.

Відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; внутрішньогосподарський (управлінський) облік - система обробки та підготовки інформації про діяльність підприємства для внутрішніх користувачів у процесі управління підприємством; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно ст. 3 Закону метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 8 Закону Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації: введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером; користування послугами спеціаліста з бухгалтерського обліку, зареєстрованого як підприємець, який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи; ведення на договірних засадах бухгалтерського обліку централізованою бухгалтерією або аудиторською фірмою; самостійне ведення бухгалтерського обліку та складання звітності безпосередньо власником або керівником підприємства. Керівник підприємства зобов'язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів. Головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства (далі - бухгалтер): забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; бере участь в оформленні матеріалів, пов'язаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Згідно ст. 9 Закону підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Тобто саме директор та бухгалтер є відповідальними за оформлення первинних документів підприємства, їх законність та достовірність. Доказів того, що вказані посадові особи були обмежені у здійсненні ними своїх посадових обов'язків та повноважень суду не були надані.

Щодо тверджень позивача про обов'язкову присутність директора товариства при видачі готівки на підставі чека, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 1 п. 3.2 розділу 4 Інструкції № 174 Банк (філія, відділення) видає з операційної каси готівку національної валюти за такими видатковими касовими документами: 1) за грошовим чеком (або заявою на видачу готівки) - юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також фізичним особам - підприємцям. У разі використання заяви на видачу готівки необхідно представлення довіреності на кожну заяву на видачу готівки або одноразово на здійснення таких операцій: юридичною особою на уповноважену особу, якщо вона не внесена в картку із зразками підписів як особа з правом першого або другого підпису; фізичною особою - підприємцем у разі надання повноважень іншій особі.

Отже, готівкові кошти має право отримати уповноважена особа згідно довіреності, якщо її підпис не внесено до картки підписів. Судом встановлено, що ОСОБА_8 мала право отримувати готівкові кошти з рахунку позивача, що підтверджується довіреністю від 20.01.2013.

З огляду на вищевказане судом не приймаються до уваги доводи позивача про обов'язкову присутність при видачі готівкових коштів згідно чека директора товариства.

Згідно з пунктами 2, 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в надані ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Щодо визначення позивачем відповідальності відповідача як деліктної, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем не є деліктними, а носять договірний характер, в зв'язку з чим, вина відповідача має доводитись саме позивачем, а не відповідачем.

Згідно ст. 33 Закону платник несе перед банком або іншою установою - учасником платіжної системи, що його обслуговують, відповідальність, передбачену умовами укладеного між ними договору. Платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Платник має відшкодувати банку або іншій установі - учаснику платіжної системи шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації. Платник зобов'язаний відшкодувати шкоду, заподіяну банку або іншій установі - учаснику платіжної системи, що його обслуговують, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і проведенням незаконних операцій з компонентами платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо). При цьому банк або інша установа - учасник платіжної системи, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за проведення переказу.

Відповідно до п. 38.1, 38.4 ст. 38, п. 39.4 ст. 39 Закону система захисту інформації повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Захист інформації забезпечується суб'єктами переказу коштів шляхом обов'язкового впровадження та використання відповідної системи захисту, що складається з: 1) законодавчих актів України та інших нормативно-правових актів, а також внутрішніх нормативних актів суб'єктів переказу, що регулюють порядок доступу та роботи з відповідною інформацією, а також відповідальність за порушення цих правил; 2) заходів охорони приміщень, технічного обладнання відповідної платіжної системи та персоналу суб'єкта переказу; 3) технологічних та програмно-апаратних засобів криптографічного захисту інформації, що обробляється в платіжній системі. Працівники суб'єктів переказу повинні виконувати вимоги щодо захисту інформації при здійсненні переказів, зберігати банківську таємницю та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту цієї інформації. Працівники суб'єктів переказу несуть відповідальність за неналежне використання та зберігання засобів захисту інформації, що використовуються при здійсненні переказів, відповідно до закону.

Тобто на клієнта також покладається обов'язок дотримуватись конфіденційності та належного зберігання та оброблення інформації необхідної для здійснення грошових переказів та недопущення використання не уповноваженими особами в тому числі платіжних документів та підписів.

Відповідно до ч.1 статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доводиться кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Аналогічне положення закріплено і в статті 226 ГК України.

Разом з тим, статтями 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності).

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому згідно частини 2 ст.22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 226 ГК України Учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі. Сторона господарського зобов'язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов'язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше.

Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

Відсутня протиправна поведінка відповідача, а відповідно і причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і заподіяною позивачу шкодою. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що: 1) протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; 2) шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

Тобто, причинно-наслідковий зв'язок між збитками та правопорушенням є залежністю факту настання майнової шкоди (та її розміру) від правопорушення, чи неналежного виконання зобов'язання. Це означає, що господарське правопорушення повинно передувати виникненню збитків. Крім того, не доведено вину відповідача у заподіянні збитків.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів протиправної поведінки відповідача та порушення його працівниками вимог законодавства при проведенні розрахункової операції з видачі готівкових коштів згідно чеку оформленого позивачем та пред'явленого до виконання на підставі укладеного між позивачем та відповідачем договору.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що відсутня встановлена належним чином вина відповідача в заподіянні позивачу збитків та не встановлено складу господарського правопорушення, необхідного для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як стягнення збитків, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, ст. 44, 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 12.09.2017.

Суддя І.В.Усатенко