ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2017 р. Справа № 914/774/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Данко Л.С.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 підприємства «Тювик»

на рішення Господарського суду Львівської області від 27.06.2017

у справі № 914/774/17

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», м. Львів

до відповідача ОСОБА_2 підприємства «Тювик», м. Сколе,

про стягнення штрафних санкцій в сумі 149436 грн. за невиконання договірних зобовязань,

представники сторін:

- від позивача ОСОБА_3А, ОСОБА_4,

- від відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6

Права та обовязки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України сторонам розяснено. Заяв про відвід складу суду не поступало.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.06.2017 у справі №914/774/17 частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства (надалі ПАТ) «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», стягнуто з ОСОБА_2 підприємства (надалі ПП) «Тювик» на користь позивача 129174,06 грн. штрафних санкцій та 1937,61 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

При вирішенні спору суд першої інстанції встановив, що між сторонами у даній справі виникли правовідносини за договором підряду, відповідно до якого відповідач був зобовязаний у встановлений строк виконати визначені будівельно-монтажні роботи, а позивач прийняти і оплатити їх. Передбачені договором роботи відповідач виконав із простроченням, у звязку з чим місцевий господарський суд визнав обґрунтованими позовні вимоги ПАТ «Укрзалізниця» про стягнення з відповідача за несвоєчасне виконання договірних зобовязань передбаченої договором пені в розмірі 0,1% договірної базової ціни за кожен день прострочення та штрафу в розмірі 7% договірної базової ціни за прострочення виконання зобовязання понад 30 днів. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 2% вартості невиконаних робіт, суд першої інстанції відмовив у звязку з безпідставністю цих вимог, оскільки матеріалами справи підтверджується факт виконання всіх передбачених договором робіт.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач у справі оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на те, що суд першої інстанції:

1) невірно визначив правову природу укладеного між сторонами договору. На переконання скаржника, договір №Л/Е-161485/НЮ від 07.12.2016 є змішаним, оскільки містить ознаки як договору підряду, так і договору купівлі-продажу (поставки). Крім умов договору про це також свідчать і дії сторін: приймання-передача обладнання та внесення плати за нього, які мали місце окремо від підписання акту здачі-приймання робіт;

2) внаслідок невірного визначення правової природи договору, суд першої інстанції невірно визначив базу нарахування штрафних санкцій та їх розмір. На думку скаржника, оскільки умови договору, які стосувалися купівлі-продажу обладнання, були ним виконані вчасно, то штрафні санкції за прострочення зобовязання повинні нараховуватися лише на вартість прострочених робіт;

3) порушив норми ст.ст. 4-4, 32 43, 82 ГПК України, ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.129 Конституції України, що виявилося в наступному: суд не витребував у позивача належні докази; обґрунтовуючи підставність задоволення позовних вимог, допустив припущення; порушив принцип гласності і відкритості судового процесу, не допустивши до участі в судовому засіданні у статусі вільних слухачів студентів юридичного факультету Національного університету «Львівська політехніка» 23.05.2017 та 27.06.2017.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стосовно доводів скаржника (відповідача) зазначив, що у договорі, який був укладений між сторонами, встановлено обовязок підрядника (відповідача) виконати обумовлені роботи власними силами та засобами та за рахунок самостійно придбаного устаткування. Таким чином, вказаний договір містить ознаки лише договору підряду. Оскільки в договорі визначено його ціну та встановлено строк на виконання відповідачем відповідних будівельно-монтажних робіт до 31.12.2016, зважаючи на те, що відповідач такі роботи завершив лише 20.03.2017, що вбачається із підписаних сторонами актів форми КБ-2в та КБ-3, то позивач обґрунтовано нарахував штрафні санкції у тих розмірах, що зазначені в позовній заяві.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

07.12.2016 між ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (замовником) та ПП «Тювик» (підрядником) був укладений договір №Л/Е-161485/НЮ (а.с. 14-20, т.1), відповідно до якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується на власний ризик виконати у встановлений строк будівельно-монтажні роботи об'єкту «Технічне переоснащення тягової підстанції Соколики (заміна трансформаторів струму ТФЗМ-110 на ВРП-110)», а замовник зобов'язується після затвердження акту здачі-приймання робіт, прийняти надані роботи і оплатити підряднику їх вартість відповідно до умов цього договору.

Пунктами 3.1 та 3.2 сторони визначили, що сума договору становить 889500,00 грн. (разом з ПДВ). Ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Відповідно до п.1.2 та 3.1 договору, сума договору, зміст та обсяги робіт визначаються договірною ціною (додаток №1 до договору), який був складений та підписаний сторонами (а.с. 22-23, т.1). Відповідно до розділу 2 вказаного додатку сторонами було узгоджено, зокрема, витрати підрядника повязані з устаткуванням, які становлять 845468,8 грн. (разом з ПДВ).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що термін виконання робіт встановлений з моменту підписання сторонами договору до 31.12.2016.

Відповідно до п.7.1 договору, виконані роботи приймаються замовником з обовязковим складанням відповідного акту здачі-приймання робіт (КБ-2, КБ-3), який підписується уповноваженими представниками замовника та підрядника.

20.03.2017 представниками замовника і підрядника були підписані акт здачі-приймання виконаних робіт та довідка про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-2в та КБ-3 (а.с. 83-85, 68, т.1), відповідно до яких загальна вартість виконаних робіт становить 872797,76 грн. Стосовно обсягу робіт в позивача при підписанні акту зауважень не було. З пояснень представників сторін, наданих в судовому засіданні, передбачені договором роботи були виконані підрядником в повному обсязі.

Також, з долучених відповідачем до матеріалів справи видаткових накладних (а.с. 88, 90, т.1) вбачається, що на підставі договору №Л/Е-161485/НЮ від 07.12.2016 ПП «Тювик» передало, а ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» прийняло наступне устаткування: 30.12.2016 електролічильники SL700CL0/2S57V1/5/10A в кількості 4 шт. загальною вартістю 33276,05 грн. (разом з ПДВ); 03.03.2017 трансформатори струму опорні ТФ3М-100 123ІІІ-V 50-100/5 кл.т. 0,2 S в кількості 6 шт. загальною вартістю 812190,46 грн. (разом з ПДВ). Вказане устаткування на підставі актів приймання-передачі (а.с. 89, 91, т.1) було в ці ж дні передано замовником підряднику для подальшого монтажу.

Згідно пояснень відповідача (а.с. 141, 142, т.1), які не заперечуються позивачем, оплата за виконані роботи була здійснена позивачем 23.01.2017 в сумі 33276,05 грн. (згідно накладної, якою було передано електролічильники) та 31.03.2017 в сумі 839521,71 грн. (згідно накладної, якою було передано трансформатори струму та згідно акту від 20.03.2017).

У звязку із простроченням виконання передбачених договором робіт зі сторони ПП «Тювик», ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» звернулося з позовом до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача 149436 грн. штрафних санкцій на підставі пунктів 8.3 та 8.4 договору, а саме: 69381 грн. 0,1% пені за кожен день прострочення, 62265 грн. 7% штрафу та 17790 грн. 2% штрафу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що наявні підстави для частково задоволення апеляційної скарги та внесення окремих змін в оскаржуване рішення з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною 1 ст. 839 ЦК України передбачено, що підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.2 вказаної статті, підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Аналогічні положення в розрізі спірних правовідносин містяться і в параграфі 3 глави 61 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Статтею 877 ЦК України передбачено, що підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.

Частинами 1 та 4 ст. 879 ЦК України передбачено, що матеріально-технічне забезпечення будівництва покладається на підрядника, якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Як було зазначено вище, пунктами 1.1 та 1.2 договору передбачено, що замовник доручає, а підрядник зобов'язується на власний ризик виконати у встановлений строк будівельно-монтажні роботи об'єкту «Технічне переоснащення тягової підстанції Соколики (заміна трансформаторів струму ТФЗМ-110 на ВРП-110)», а замовник зобов'язується після затвердження акту здачі-приймання робіт, прийняти надані роботи і оплатити підряднику їх вартість відповідно до умов цього договору. Зміст та обсяги робіт визначаються договірною ціною по обєкту «Технічне переоснащення тягової підстанції Соколики (заміна трансформаторів струму ТФЗМ-110 на ВРП-110)», складеною відповідно до вимог ДСТУ (додаток №1).

Відповідно до п.1.3 договору, підрядник зобовязується виконати роботи власними силами і засобами та за рахунок самостійно придбаного ним устаткування та обладнання.

Додатком №1 до договору, сторонами обумовлено договірну ціну на будівництво обєкта «Технічне переоснащення тягової підстанції Соколики (заміна трансформаторів струму ТФЗМ-110 на ВРП-110)». Так, відповідно до розділу 1 договірної ціни передбачено вартість будівельних робіт (44033,52 грн. (разом з ПДВ), а розділом 2 договірної ціни вартість устаткування (845466,48 грн. (разом з ПДВ).

Таким чином, зважаючи на положення глави 61 ЦК України та виходячи зі змісту договору №Л/Е-161485/НЮ від 07.12.2016, колегія суддів вважає, що між сторонами склалися виключно відносини підряду. У вказаному договір відсутні жодні положення, які б свідчили про те, що вказаним договором регулюються окремі правовідносини сторін з приводу купівлі-продажу устаткування. Про вказане також свідчить і розділ 6 договору, яким передбачено права і обовязки сторін за договором, з яких вбачається, що відносини між сторонами мають характер договору підряду.

Більш того, зважаючи на термін виконання робіт, встановлений у пункті 5.1 договору та календарний план виконання робіт (а.с. 21, т.2), які передбачають обовязок підрядника виконати передбачені договором роботи до 31.12.2016, а також враховуючи обовязок підрядника виконати роботи власними силами і засобами та за рахунок самостійно придбаного ним устаткування та обладнання, колегія суддів констатує той факт, що підрядник повинен був придбати відповідне устаткування у такий строк, який би не завадив завершити його монтаж до 31.12.2016.

Фактичні відносини сторін, відповідно до яких підрядник передав замовнику за окремими видатковими накладними електролічильники (передача відбулася 30.12.2016, тобто за один день до спливу строку виконання робіт) та трансформатори (передача відбулася 03.03.2017, тобто через 62 дні після спливу строку виконання робіт), не свідчать про те, що вони носять характер купівлі-продажу. Колегія суддів звертає увагу на те, що в обох видаткових накладних наявне покликання на договір №Л/Е-161485/НЮ від 07.12.2016, за яким досягнення мети, для якої укладався цей договір, полягає у технічному переоснащенні тягової підстанції Соколики (п.1.1 договору), яке, відповідно, передбачає встановлення (заміну) трансформаторів струму.

Так само, відсутність зазначення в найменуванні договору слова «підряду» жодним чином не свідчить про те, що вказаний договір не є таким за своєю суттю, про що стверджував відповідач в судовому засіданні.

Беручи до уваги все вищевказане, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого господарського суду про те, що договір №Л/Е-161485/НЮ від 07.12.2016 є договором будівельного підряду, а твердження скаржника про те, що вказаний договір містить ознаки і договору підряду, і договору купівлі-продажу безпідставними.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 7 ст. 193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до ст.ст. 216, 218 ГК України, порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Крім того, відповідно до ст.ст. 525-527 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що, прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором, або законом.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Обидві сторони визнають той факт, що зобовязання за договором відповідач виконав із порушенням встановленого строку, а саме замість 31.12.2016 завершив їх виконання 20.03.2017, про що свідчать відповідні акт форми КБ-2в та довідка форми КБ-3, підписані сторонами 20.03.2017, що є порушенням вимог п.5.1 договору.

Відповідно до п. 8.3 договору, за несвоєчасне виконання робіт, згідно з умовами цього договору, підрядник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% договірної базової ціни робіт за кожну прострочену добу затримки, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від вказаної вартості.

Керуючись п.8.3 договору, позивач нарахував відповідачу пеню та штраф за 78 днів прострочення.

Зважаючи на те, що п.3.2 договору передбачено, що ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін, враховуючи, що під час підписання акту КБ-2в та довідки КБ-3 сторони узгодили вартість будівельно-монтажних робіт, в тому числі витрат підрядника на устаткування, в сумі 872797,76 грн. (разом з ПДВ), а також зважаючи на подальші фактичні дії замовника по оплаті виконаних робіт саме на цю суму, колегія суддів вважає, що договірна ціна була зменшена сторонами та повинна враховуватися саме в цьому розмірі при визначенні пені та штрафу.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення у даній справі, врахував ці обставини.

Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано того, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Зважаючи на те, що облікова ставка під час періоду нарахування пені була визначена Національним банком України в розмірі 14%, то її подвійний розмір за один день прострочення становить 0,077% (округлено). Таким чином, розмір пені, встановлений в договорі (0,1% за один день прострочення), суперечить положенням закону, а отже, при визначенні пені слід виходити з розміру подвійної облікової ставки Національного банку України за один день прострочення.

Здійснивши розрахунок розміру пені, виходячи з вищенаведеного, колегія суддів визнала її обґрунтованою в сумі 52224,39 грн.

Перевіривши розрахунок 7% штрафу в розмірі 61095,84 грн., який був здійснений судом першої інстанції, колегія суддів визнала його правильним.

Таким чином, загальний розмір штрафних санкцій, які підлягають стягненню, становить 113320,23 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення 2% штрафу за невиконання обсягів виконаних робіт в порядку п.8.4 договору, то судом першої інстанції було обґрунтовано відмовлено в їх задоволенні у звязку з відсутністю підстав для застосування вказаної штрафної санкції. Як було встановлено вище, підрядник в повному обсязі виконав передбачені договором роботи. При цьому, штрафні санкції за прострочення виконання робіт вже застосовані.

Інші доводи скаржника, а саме, про порушення судом першої інстанції норм ст.ст. 4-4, 32 43, 82 ГПК України, ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст.129 Конституції України, відхиляються як не обґрунтовані.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Зважаючи на встановлену невідповідність розрахунку суми пені положенням ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», оскаржуване рішення в цій частині підлягає зміні. В іншій частині оскаржуване рішення є обґрунтованим та таким, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на сторони пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 підприємства «Тювик» задоволити частково.

Рішення Господарського суду Львівської області від 27.06.2017 у справі №914/774/17 змінити в частині розміру штрафних санкцій та судового збору.

Пункт 2 резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

« 2. Стягнути з ОСОБА_2 підприємства «Тювик» (82600, Львівська обл., м.Сколе, вул.Стрийська, 35А, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (79000, м.Львів, вул.Гоголя, 1, ) 113320,23 грн. штрафних санкцій та 1699,80 грн. судового збору.»

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (79000, м.Львів, вул.Гоголя, 1, ) на користь ОСОБА_2 підприємства «Тювик» (82600, Львівська обл., м.Сколе, вул.Стрийська, 35А, ) 596,03 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Господарському суду Львівської області видати накази на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Л.С. Данко

суддя Р.І. Марко