ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"14" вересня 2017 р.924/852/17

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Грамчука І.В., розглянувши матеріали

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Стоік-Гутор" м. Хмельницький в особі ліквідатора ОСОБА_1.

до Старокостянтинівської міської ради, м.Старокостянтинів.

до Приватного підприємства "Базис-КВ1" м.Старокостянтинів

про 1. визнання незаконним рішення Старокостянтинівської міської ради про поновлення договору оренди земельної ділянки юридичній особі від 27.07.2012р. №11, п.3

2. визнання незаконним рішення Старокостянтинівської міської ради про поновлення договору оренди земельної ділянки юридичній особі від 22.05.15 року №20 п.1

3. визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 22.05.2015 року, що укладений на виконання рішення Старокостянтинівської міської ради від 22.05.15 року №20 п.1

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду надійшла позовна заява (за вх.№055-08/1952/17 від 13.09.17 р.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Стоік-Гутор" м. Хмельницький в особі ліквідатора ОСОБА_1 до Старокостянтинівської міської ради, м.Старокостянтинів. до Приватного підприємства "Базис-КВ1" м.Старокостянтинів про 1. визнання незаконним рішення Старокостянтинівської міської ради про поновлення договору оренди земельної ділянки юридичній особі від 27.07.2012р. №11, п.3 2. визнання незаконним рішення Старокостянтинівської міської ради про поновлення договору оренди земельної ділянки юридичній особі від 22.05.15 року №20 п.1 3. визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 22.05.2015 року, що укладений на виконання рішення Старокостянтинівської міської ради від 22.05.15 року №20 п.1.

Відповідно до ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви не майнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі: 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу

Приписами ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір унормовано, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно абзацу 4 статті 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2017 рік з 1 січня 2017 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1600 гривень.

При цьому, у пункті 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 р. „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України вказано, що статтею 55 ГПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону. Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

2.2.2. Якщо позовну заяву про визнання договору (правочину) недійсним подано без вимоги застосування наслідків, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України чи частиною другою статті 208 Господарського кодексу України, судовий збір сплачується за ставками, передбаченими для позовних заяв немайнового характеру.

Відповідно до п. 2.9. вказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України, у разі обєднання позовних вимог відповідно до ст. 58 ГПК судовий збір обчислюється із загальної суми позову.

Як визначено ч. 2 ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач.

Як вбачається із позовної заяви, позивач звернувся із позовом до суду із вимогами немайнового характеру про 1. визнання незаконним рішення Старокостянтинівської міської ради про поновлення договору оренди земельної ділянки юридичній особі від 27.07.2012р. №11, п.3; 2. визнання незаконним рішення Старокостянтинівської міської ради про поновлення договору оренди земел ьної ділянки юридичній особі від 22.05.15 року №20 п.1; 3. визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 22.05.2015 року, що укладений на виконання рішення Старокостянтинівської міської ради від 22.05.15 року №20 п.1.

відповідно і не сплатив судовий збір натомість звернувся із клопотанням про звільнення (відстрочення) від сплати судового збору.

Згідно з ч.2 ст.44 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому порядку і розмірі (п.3.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013 року № 7).

З вищевикладеного слідує, що скаржник, як заінтересована сторона, звертаючись до суду з клопотанням про відстрочення сплати судового збору, повинен був належним чином обґрунтувати неможливість або утруднення здійснення оплати судового збору, та на підтвердження цього надати належні та допустимі докази.

Позивач у клопотанні про звільнення (відстрочення) сплати судового збору зазначає, що ТОВ „Фінансова компанія „Стоік Гутор є неплатоспроможним, що підтверджується постановою господарського суду Хмельницької області від 29 листопада 2011 року по справі 3/5025/2005/11 про визнання його банкрутом, ухвалою господарського суду Хмельницької області від 17 липня 2017 року по справі 3/5025/2005/11 року про продовження строку ліквідаційної процедури до 14 вересня 2017 року.

При цьому, вказує на відсутність активів, що дають змогу сплатити судовий збір, банкрут не має, посилаючись на протокол інвентаризації від 02.09.2017 року, який не долучено до матеріалів позовної заяви та клопотання про клопотанні про звільнення (відстрочення) сплати судового збору.

Суд звертає увагу позивача, що в матеріалах доданих до позовної заяви відсутній договір оренди земельної ділянки від 22.05.2015 року, що укладений на виконання рішення Старокостянтинівської міської ради від 22.05.15 року №20 п.1, який позивач просить визнати недійсним.

Крім того, судом враховано, що відповідно до ч.6 ст.115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Однак, суду не надано доказів звернення з клопотанням до кредиторів для створення фонду для відшкодування витрат (зокрема, щодо оплати судового збору). Водночас, як вбачається зі змісту фіскальних чеків від 11.09.17р. витрати, пов'язані з надісланням копії позовної заяви з додатками відповідачам , здійснено.

Крім того, позивач у клопотанні про відстрочення сплати судового збору посилається на рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001р. у справі "Креуз проти Польщі" та зазначає, що гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду; сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Разом з тим, як вбачається зі змісту наведеного судового рішення, воно стосується саме законодавчого регулювання розміру та порядку сплати судового збору в контексті забезпечення дотримання прав та інтересів осіб, які звертаються до суду, а також законності мети встановлення судового збору. Водночас із вказаних рішень не вбачається незаконності інституту судового збору як такого або ж необов'язковості виконання вимог чинних законів, якими врегульовано дані правовідносини. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001р. у справі "Креуз проти Польщі", на яке посилається апелянт, зазначено, що положення пункту 1 статті 6 конвенції не означає беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах, у зв'язку з чим Суд звернув увагу на те, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті Конвенції.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.34 ГПК України).

Додані до позовної заяви докази не є належним доказом на підтвердження того, що майновий стан перешкоджає сплаті судового збору, оскільки відсутні будь-які докази щодо наявності відкритих рахунків, а також довідки з усіх банківських установ, де відкрито рахунки скаржника щодо відсутності коштів на цих рахунках, а також протокол інвентаризації від 02.09.2017 року на який посилається позивач.

З огляду на те, що звільнення від сплати судового збору є правом господарського суду, яке суд реалізовує, враховуючи майновий стан сторони, суд, враховуючи зміст позовної заяви та доданих до неї документів, не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача від про звільнення (відстрочення ) від сплати судового збору.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем в порушення вимог ст.57 ГПК України та вищенаведених положень Закону України „Про судовий збір не додано до позовної заяви документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Згідно п.4 ст.63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Із врахуванням наведених положень законодавства та з огляду на відсутність в матеріалах позовної заяви документів на підтвердження сплати судового збору в установленому порядку та розмірі, суд вважає, що позовні матеріали підлягають поверненню судом без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Окрім того, суд звертає увагу позивача, що постановою господарського суду Хмельницької області від 29 листопада 2011 року по справі 3/5025/2005/11 про визнання його банкрутом, ухвалою господарського суду Хмельницької області від 17 липня 2017 року по справі 3/5025/2005/11 року про продовження строку ліквідаційної процедури до 14 вересня 2017 року.

Частиною четвертою статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; про сплату податків, зборів (обовязкових платежів); стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, а також визнання недійсними рішень державних органів, повязаних з майновими вимогами до боржника.

Відповідно до пункту 9 (із внесеними змінами) Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 №01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011р. №4212-VI)" частина четверта статті 10 Закону відносить до підвідомчості господарських судів усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника. Винятком є спори, пов'язані із визначенням та сплатою (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України. Дана норма кореспондується з положеннями пункту 7 частини першої статті 12 ГПК та застосовується незалежно від суб'єктного складу сторін.

Слід мати на увазі, що спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, розглядаються господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство незалежно від того, заявлені такі вимоги з підстав невідповідності правочинів спеціальним нормам (стаття 20 Закону) чи загальним, встановленим цивільним законодавством.

Крім названих у зазначеній статті Закону справ у спорах, пов'язаних з майновими вимогами до боржника, слід відносити також спори про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, спори. пов'язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника.

Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (частина дев'ята статті 16 ГПК). Такі майнові спори, за винятком спорів боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника (абзац четвертий частини восьмої статті 23 Закону), розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК з урахуванням особливостей, встановлених Законом, у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ.

Керуючись п. 4, ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути позивачу без розгляду.

Додаток: позовна заява і додані до неї матеріали на 38 аркушах.

Суддя І.В. Грамчук

Віддрук. 4 прим. :

1 в наряд

2 - товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Стоік-Гутор" м. Хмельницький

3- Старокостянтинівської міської ради, м.Старокостянтинів.

4- Приватного підприємства "Базис-КВ1" м.Старокостянтинів