ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року Справа № 904/10339/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Короткевича О.Є. (доповідач у справі),
суддів:Коваленка В.М., Погребняка В.Я.
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб"
на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 року
та рішенняГосподарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2017
у справі№ 904/10339/16
Господарського судуДніпропетровської області
за позовом Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб"
за участю третіх осіб, як не заявляють самостійних вимог на предмет спору 1. Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Лівобережжя" Дніпровської міської ради
2. ТОВ "Регіонінвестгрупп"
3. ТОВ "Агентство з питань нотаріату та банкрутства"
4. Компанія з обмеженою відповідальністю "Емінтіа Ентерпрайзис ЛД"
провитребування майна
та за зустрічним позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб"
доПрокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради
проусунення перешкод у користуванні власності
за зустрічним позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб"
доПрокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради
провизнання договору дійсним

за участю представників сторін:

від Генеральної прокуратури України - Савицька О.В.

в с т а н о в и в :

Прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради звернулась з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" про витребування нежитлового приміщення № 12, що розташоване за адресою: вул. Калинова, 23 в місті Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року у справі № 904/10339/16 (суддя - Ніколенко М.О.) позовні вимоги задоволені в повному обсязі, вирішено витребувати від товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" на користь територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради нежитлове приміщення № 12, що розташоване за адресою: вул. Калинова, 23 в місті Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1).

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25 квітня 2017 року у справі № 904/10339/16 (судді: Чус О.В. - головуючий, Кузнецов В.О., Науменко І.М.) рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими судами процесуальними актами, скаржник товариство з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25 квітня 2017 року у справі № 904/10339/16 та передати справу на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування", ст.ст. 10, 23, 25, 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до набрання чинності з 19.01.2013 внесених змін), ст.ст. 12, 15, 16, 215, 253-255, 257, 261, 267, 330, 344, 387, 388 Цивільного кодексу України, ст.ст. 74, 78, 219 Господарського кодексу України, а також норм процесуального права.

Заслухавши пояснення учасника судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 23.10.2003 № 232-10/ХХІV "Про підвищення ефективності управління майном спільної власності територіальних громад області" в частині передачі обласних комунальних підприємств до власності територіальної громади м. Дніпропетровська, затверджено розпорядження голови Дніпропетровської обласної Ради № 159-р від 18.08.2003 "Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м. Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства "Лівобережжя".

Крім цього, рішенням Дніпропетровської міської ради № 11/13 від 19.11.2003 "Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств "Південне", "Центральний", "Лівобережжя", до комунальної власності прийнято житлово-комунальне підприємство "Лівобережжя" з майном, будівлями і спорудами, що перебували на його балансі, відповідно до акту приймання-передачі від 18.08.2003 (пункт 1 рішення міської ради).

У зв'язку із цим суди зробили висновки, що з 18.08.2003 - дати затвердження актів приймання-передачі, територіальна громада міста набула право власності на вказані об'єкти нерухомого майна

Як вбачається, на підставі рішенням Дніпропетровської міської ради від 02.03.2011 № 16/9 "Про проведення реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради" об'єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема КЖЕП "Лівобережжя" передано на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю".

В свою чергу на підставі розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради № 159-р від 18.08.2003, рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 23.10.2003 № 232-10/ХХІV відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 08.05.2013 проведено державну реєстрацію права комунальної власності нежитлового приміщення № 12, що розташоване за адресою: вулиця Калинова, 23 в м. Дніпро (реєстраційний номер 1), тобто спірного об'єкта нерухомості.

Між тим, як встановили суди, на час відкриття 06.08.2012 (ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 38/5005/6636/2012) провадження у справі про банкрутство КЖЕП "Лівобережжя", рішення Дніпропетровської міської ради від 02.03.2011 № 16/9 в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно обліковувалось на балансі КЖЕП "Лівобережжя.

Саме за таких обставин, як встановили суди в оскаржуваних рішеннях, під час ліквідаційної процедури КЖЕП "Лівобережжя" (відкрита постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 у справі № 38/5005/6636/2012) спірне майно було включено ліквідатором до складу ліквідаційної маси та реалізовано на проведених товарною біржею "Регіональна універсальна біржа" торгів, оформлених протоколом № 37 від 27.12.2012 та переможцем яких визначено Компанію з обмеженою відповідальністю "Емінтіа Ентерпрайзис ЛТД". Саме з цим підприємством був укладений відповідний договір купівлі-продажу від 05.06.2013, що посвідчений нотаріусом та зареєстрований в реєстрі № 778, а Компанія з обмеженою відповідальністю "Емінтіа Ентерпрайзис ЛТД", в свою чергу, відчужила на користь ТОВ "Регіонінвестгрупп" за договором купівлі-продажу № 1344 від 23.10.2013, а останній відчужив спірне майно ТОВ "Ренессанс-Клуб" вже за договором купівлі-продажу № 1716 від 26.07.2016.

Між тим, згадані дії ліквідатора щодо формування ліквідаційної маси (із включенням спірного майна), продажу спірного майна визнані неправомірними, визнані недійсними результати вказаних біржових торгів та договір купівлі-продажу від 05.06.2013 № 778, про що у справі про банкрутство КЖЕП "Лівобережжя" винесено ухвалу від 29.08.2016, залишену без змін постановою апеляційного суду від 14.12.2016.

За приписами ч.ч. 3, 4 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, неправомірність дій щодо відчуження спірного нерухомого майна встановлена та доведена вищенаведеними судовими рішеннями, які набрали законної сили і згідно ст. 115 ГПК України підлягають обов'язковому виконанню.

За викладених та встановлених судами в іншій господарській справі обставин, а також враховуючи наведені приписи законодавства, касаційний суд відхиляє хибні доводи скаржника щодо неправомірного застосування судами у даній справі наведених приписів ст. 35 ГПК України.

При цьому касаційний суд враховує, що вказані судові рішення у справі № 38/5005/6636/2012 про банкрутство КЖЕП "Лівобережжя" були залишені без змін постановою Вищого господарського суду України від 31.05.2017.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлена належність власникові права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно норм ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Відповідно ж до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Виходячи з наведених приписів та норм ст.ст. 19, 143 Конституції України, ст. 327 ЦК України, ч. 5 ст.16, п. 30 ч. 1 ст. 26, ч. 1, ч. 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" - стосовно повноважень територіальних громад, уповноважених представницьких органів таких громад, у тому числі стосовно майна, що є у власності цієї громади та є комунальним майном (об'єктів комунальної власності), права таких представницьких органів на володіння, користування та розпорядження об'єктами комунальної власності відповідної територіальної громади, у тому числі права на вилучення на користь інших суб'єктів права власності, порядку здійснення такого вилучення (відчуження), колегія суддів зазначає, що лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, прийнятим виключно на пленарному засіданні Міськради, можливе розпорядження спірним нерухомим майном.

Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідне рішення щодо продажу спірного об'єкта нерухомості в матеріалах справи відсутнє, а скаржник не спростував цей факт.

Таким чином, в даному випадку встановлення факту незаконного включення спірного об'єкту нерухомості до складу ліквідаційної маси КЖЕП "Лівобережжя" та без прийняття рішення компетентного органу щодо продажу вказаного майна, свідчить про відсутність у діях власника майна волі на передачу цього майна.

А тому визначений нормами ст. 387 ЦК України порядок витребування власником свого майна відповідає способам захисту, який був застосований у даній справі шляхом подання позову про витребування від ТОВ "Ренессанс-Клуб" спірного нерухомого майна, та відповідає і обставинам справи, і нормам законодавства.

У зв'язку із наведеними висновками про відсутність волі власника на відчуження спірного майна, відхиляються доводи скаржника про застосування норм ст. 388 ЦК України щодо його статусу та прав як добросовісного набувача цього майна.

Так, за нормами ст. 388 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України).

Частиною 1 ст. 388 ЦК України визначені випадки витребування майна від добросовісного набувача власником. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч. 3 ст. 388 ЦК України).

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 05.10.2016 у справі № 916/2129/15 та від 25.01.2017 у справі № 916/2131/15 про те, що "у разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 ЦК. У такому випадку діюче законодавство не пов'язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором, права відчужувати це майно. Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів".

Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи та оскільки спірне нерухоме майно вибуло з володіння Міськради поза її волею, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правомірними висновки цих судів про наявність правових підстав для задоволення позову про витребування майна на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України, а доводи касаційної скарги ТОВ "Ренессанс-Клуб" такими, що не спростовують висновків оскаржуваних судових рішень.

Місцевим та апеляційним судами повно та всебічно досліджено матеріали справи та з'ясовано фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги прокурора. Оцінка доводів сторін даної справи та наявних доказів була здійснена попередніми судовими інстанціями з дотриманням приписів ст.ст. 47, 43 ГПК України.

Так, зокрема, вмотивовано відхилено як місцевим, так і апеляційним судами посилання відповідача на необхідність застосування строків позовної давності у даній справі, оскільки недійсність угоди, за якою вибуло спірне майно, встановлена ухвалою від 29.08.2016 у справі про банкрутство № 38/5005/6636/2012, а тому позовні вимоги заявлені в межах строку позовної давності, з висновками судів погоджується і касаційний суд. До того ж положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку ст. 388 ЦК України не застосовуються. Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд України у постанові від 05.10.2016 у справі № 916/2129/15 (№ 3-604гс16).

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що доводи ТОВ "Ренессанс-Клуб", викладені в касаційній скарзі, є необґрунтованими, суперечать встановленим обставинам справи та не відповідають вимогам закону.

У силу приписів ст.ст. 1115, 1117 ГПК України, що визначають повноваження суду касаційної інстанції та межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, касаційна інстанція не має процесуальних повноважень самостійно встановлювати обставини справи, а на підставі обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, перевіряє застосування судами норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведені вище обставини, Вищий господарський суд України не знайшов законних підстав для повного або часткового задоволення вимог касаційної скарги, а тому рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25 квітня 2017 року у справі № 904/10339/16 слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25 квітня 2017 року та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року у справі № 904/10339/16 залишити без змін.

Головуючий О.Є. Короткевич

Судді В.М. Коваленко

В.Я. Погребняк