РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2017Справа №910/11266/17
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД»
до за участю про 1. Публічного акціонерного товариства «Компанія «РАЙЗ»; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІКМАНН СІДС УКРАЇНА»; 3. Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача Дочірнього підприємства «Ексімп - Полтава» зняття арешту з майна
Представники:

від Позивача: Дєміров І.В. (представник за Довіреністю);

від Відповідача - 1: Раєвська К.І. (представник за Довіреністю);

від Відповідача - 2: не з'явились;

від Відповідача - 3: не з'явились;

від Третьої особи: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Компанія «РАЙЗ» (надалі також - «Відповідач - 1»), Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІКМАНН СІДС УКРАЇНА» (надалі також - «Відповідач - 2») та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі також - «Відповідач - 3») про зняття арешту з майна.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 19.08.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Компанія «РАЙЗ» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД» (Покупець) було укладено Договір купівлі - продажу транспортних засобів №РЄ15, відповідно до умов якого Продавець зобов'язався продати, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити вартість транспортних засобів, зокрема, автомобіль «Renault Logan Van», 2011 р.в., державний реєстраційний номер АА 6765 ОМ. Як зазначає Позивач, з моменту підписання між Сторонами Акту приймання - передачі вказаний транспортний засіб вибув з власності Відповідача - 1 та перейшов у власність Позивача, а тому накладення арешту на вказаний транспортний засіб Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України обмежує власника у здійсненні права власності. Таким чином, просить Суд зняти арешт з належного на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД» автомобіля марки «Renault Logan Van», 2011 р.в., державний реєстраційний номер АА 6765 ОМ, що накладений постановою від 09.03.2017 року про арешт майна боржника старшим державним виконавцем Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в рамках виконавчого провадження №49881496, відкритого 21.01.2016 року на виконання рішення Господарського суду м. Києва від 13.05.2015 року у справі №910/5305/15-г про стягнення боргу з Публічного акціонерного товариства «Компанія «РАЙЗ».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2017 року порушено провадження у справі № 910/11266/17, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача - Дочірнє підприємство "Ексімп - Полтава", судове засідання призначено на 24.07.2017 року.

20.07.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло письмове підтвердження про відсутність аналогічного спору на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 13.07.2017 року.

24.07.2017 року в судове засідання з'явились представники позивача, відповідача-1 та відповідача-3. Представники відповідача-2 та третьої особи в судове засідання не з'явились, про поважні причини неявки Суд не повідомили. Представники сторін вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 13.07.2017 року належним чином не виконали.

В судовому засіданні представник відповідача-1 подав копію статуту на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 13.07.2017 року.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача надати письмові пояснення з посиланням на належні докази щодо здійснення державної реєстрації на арештовані транспортні засоби відповідно до вимог чинного законодавства України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.07.2017 року відкладено розгляд справи на 07.09.2017 року, у зв'язку з неявкою представників відповідача-2 та третьої особи в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

29.08.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення по справі.

07.09.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача - 3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника Відповідача - 3.

07.09.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача - 1 надійшли пояснення по суті спору, якими визнав позовні вимоги Позивача у повному обсязі.

В судовому засіданні 07 вересня 2017 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представник Відповідача - 1 надав усні пояснення по суті спору, якими визнав позов у повному обсязі. Представники Відповідачів - 2, 3 та Третьої особи в судове засідання не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою про відкладення справи в судовому засіданні 24.07.2017 року, поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 13.08.2017 року уповноваженій особі підприємства Третьої особи ухвали суду від 24.07.2017 року, поверненням на адресу суду поштового конверту за закінченням встановленого терміну зберігання.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Відповідачі - 2, 3 та Третя особа про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Що стосується клопотання представника Третьої особи про відкладення розгляду справи, Суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статті 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Одночасно, застосовуючи відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Подане Третьою особою клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника Третьої особи в судове засідання, задоволенню не підлягає, оскільки чинне законодавство не обмежує кола осіб, які можуть здійснювати представництво юридичної особи в суді та зважаючи на те, що про дату судового засідання Третю особу було попереджено заздалегідь, а отже, у нього було достатньо часу для того, щоб належним чином підготуватися до судового засідання та визначитись щодо особи, яка представлятиме його інтереси з урахуванням відомостей про те, що певні обставини можуть перешкодити конкретному представнику взяти участь у засіданні суду.

Приймаючи до уваги, що Відповідачі - 2, 3 та Третя особа були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представників Відповідачів - 2, 3 та Третьої особи не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 07 вересня 2017 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

19.08.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Компанія «РАЙЗ» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД» (Покупець) було укладено Договір купівлі - продажу транспортних засобів №РЄ15, відповідно до умов якого Продавець зобов'язався продати, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити вартість транспортних засобів.

Відповідно до п.4.2 Договору Продавець зобов'язався передати по акту прийому - передачі Покупцю товар та документи на нього (реєстраційні документи для поставки на облік в органах ДАІ, довідку - рахунок на транспортний засіб), після надходження платежу на поточний рахунок Продавця.

Разом з передачею товару Сторони підписують Акт приймання - передачі товару. (п.4.4 Договору)

Згідно з п.6.1 Договору право власності на товар, купівля - продаж якого здійснюється відповідно до даного Договору, переходить від Продавця до Покупця в момент фактичної передачі товару та документів на нього.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору купівлі - продажу транспортних засобів №РЄ15 від 19.08.2015 року Публічне акціонерне товариство «Компанія «РАЙЗ» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД» в свою чергу прийняло транспортні засоби, зокрема, автомобіль «Renault Logan Van», 2011 р.в., державний реєстраційний номер АА 6765 ОМ, вартістю 147569 грн. 00 коп., що підтверджується Актом приймання - передачі №5 від 31.10.2015 року.

01.11.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД» (Орендодавець) та Дочірнім підприємством «Ексімп - Полтава» (Орендар) було укладено Договір оренди транспортних засобів №11/15-19, зокрема, транспортного засобу «Renault Logan Van», 2011 р.в., державний реєстраційний номер АА 6765 ОМ.

Як вбачається з інформації про виконавче провадження, на підставі наказу №910/5305/15-г, виданого Господарським судом міста Києва, відкрито виконавче провадження №49881496 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Компанія «РАЙЗ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІКМАНН СІДС УКРАЇНА» 18719364 грн. основного боргу та 70951 грн. 46 коп. судового збору.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 09.03.2017 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику Публічному акціонерному товариству «Компанія «РАЙЗ».

16.05.2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про розшук майна боржника, а саме оголошено в розшук транспортні засоби в кількості 35 одиниць згідно з відповіддю Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України від 26.04.2017 року №31/6134, що належать боржнику Публічному акціонерному товариству «Компанія «РАЙЗ».

08.06.2017 року інспектором СРПП №2 Волочиського ВиМ складено протокол огляду та затримання транспортного засобу «Renault Logan Van», 2011 р.в., державний реєстраційний номер АА 6765 ОМ.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що з моменту підписання між Сторонами Акту приймання - передачі вказаний транспортний засіб вибув з власності Відповідача - 1 та перейшов у власність Позивача, а тому накладення арешту на вказаний транспортний засіб Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України обмежує власника у здійсненні права власності. Таким чином, просить Суд зняти арешт з належного на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД» автомобіля марки «Renault Logan Van», 2011 р.в., державний реєстраційний номер АА 6765 ОМ, що накладений постановою від 09.03.2017 року про арешт майна боржника старшим державним виконавцем Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в рамках виконавчого провадження №49881496, відкритого 21.01.2016 року на виконання рішення Господарського суду м. Києва від 13.05.2015 року у справі №910/5305/15-г про стягнення боргу з Публічного акціонерного товариства «Компанія «РАЙЗ».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений в ст.16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Способи захисту права власності врегульовано главою 29 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Окрім того, вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 12 Господарського процесуального кодексу України) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах (п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003р. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльності органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження").

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 р. № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", господарським судам підвідомчі на загальних підставах справи зі спорів, пов'язані з визнанням права на майно, на яке накладено арешт, і про зняття з нього арешту та з розглядом позовів до юридичної особи, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи (статті 60 і 87 Закону України "Про виконавче провадження"), - за умови, коли сторонами у судовому процесі є підприємства чи організації у розумінні статті 1 ГПК.

При цьому, пунктом 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» передбачено, що відповідно до статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб'єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 1 ГПК України. Що ж до заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами статті 121-2 ГПК.

Згідно з частиною 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як слідує зі змісту позовної заяви, Позивач звернувся до суду з вимогою про зняття арешту з майна, накладеного під час здійснення виконавчого провадження ВП №49881496, до Публічного акціонерного товариства «Компанія «РАЙЗ», який є боржником у даному ВП, проте Позивач не є стороною виконавчого провадження.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що спір між сторонами виник у зв'язку з наявністю господарських правовідносин, а позовні вимоги обґрунтовуються нормами Цивільного кодексу України, Закону України "Про виконавче провадження", враховуючи те, що суб'єктний склад сторін у даній справі відповідає вимогам ст. 1 ГПК України, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД» підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

При цьому, відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" відповідно до частини першої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тому, суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 17 Закону України "Про виконавче провадження", крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Разом з тим, оскільки Позивач не є учасником відповідного виконавчого провадження, в межах якого було накладено спірний арешт, а його вимоги пов'язані зі спором про право на арештоване майно, отже даний спір, зважаючи на суб'єктний склад сторін, підвідомчий саме господарському суду та має розглядатись в порядку позовного провадження.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.08.3015 року між Публічним акціонерним товариством «Компанія «РАЙЗ» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД» (Покупець) було укладено Договір купівлі - продажу транспортних засобів №РЄ15, відповідно до умов якого Продавець зобов'язався продати, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити вартість транспортних засобів.

На виконання умов Договору купівлі - продажу транспортних засобів №РЄ15 від 19.08.2015 року Публічне акціонерне товариство «Компанія «РАЙЗ» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД» в свою чергу прийняло транспортні засоби, зокрема, автомобіль «Renault Logan Van», 2011 р.в., державний реєстраційний номер АА 6765 ОМ, вартістю 147569 грн. 00 коп., що підтверджується Актом приймання - передачі №5 від 31.10.2015 року.

Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Проте, юридично забезпечена можливість здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження власника належним йому майном не може виходити за рамки, встановлені правовими нормами, що регулюють відносини у сфері власності (абзац другий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 травня 2005 року № 4-рп/2005 у справі про права акціонерів ЗАТ).

Так, відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту даної правової норми право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв'язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто, у позивача є право власності на певне майно і має місце факт оспорювання належного позивачу права.

Тобто, в першу чергу, на підтвердження наявності у позивача суб'єктивного права, на захист якого подано позов, останній повинен надати суду відповідні докази, що підтверджують його право на вказане майно. Отже, умовами задоволення розглядуваного позову, перш за все, є надання позивачем належних доказів на підтвердження факту приналежності йому спірного майна на праві власності.

Закон України «Про дорожній рух» визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров'я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку транспортних засобів, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України.

Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Закупівля за державні кошти бланків реєстраційних документів та номерних знаків для транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог законодавства тими органами, на які покладений обов'язок щодо їх реєстрації.

Однак, Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження здійснення державної реєстрації транспортного засобу Renault Logan Van», 2011 р.в., державний реєстраційний номер АА 6765 ОМ за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД» протягом 10 діб після укладання Договору купівлі - продажу транспортних засобів №РЄ15 від 19.08.2015 року з Публічним акціонерним товариством «Компанія «РАЙЗ» відповідно до вимог чинного законодавства України.

Більше того, як вбачається з інформації Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України №31/6134 від 26.04.2017 року, власником автомобілю «Renault Logan Van», 2011 р.в., державний реєстраційний номер АА 6765 ОМ, є саме Публічне акціонерне товариство «Компанія «РАЙЗ», що також підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХТ №034993.

Судом розглянуті та відхилені доводи Позивача щодо нездійснення державної реєстрації транспортного засобу Renault Logan Van», 2011 р.в., державний реєстраційний номер АА 6765 ОМ за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД» протягом 10 діб після укладання Договору купівлі - продажу транспортних засобів №РЄ15 від 19.08.2015 року у зв'язку з економією грошових коштів, оскільки вказані обставини не є тими поважними причинами, з якими закон пов'язує неможливість вчинення державної реєстрації транспортного засобу у строк більше ніж два роки з моменту укладення Договору купівлі - продажу транспортних засобів №РЄ15 від 19.08.2015 року.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що при зверненні до суду з вказаним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД» не надало суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту приналежності йому спірного майна на праві власності, визнаного державою у встановленому законом порядку, що є підставою для задоволення вказаного позову.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 10 Закону заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. (стаття 56 Закону)

Зі змісту зазначеної норми Закону вбачається, що накладати арешт на майно в процедурі виконавчого провадження надається право лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику.

Як вбачається з інформації про виконавче провадження, на підставі наказу №910/5305/15-г, виданого Господарським судом міста Києва, відкрито виконавче провадження №49881496 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Компанія «РАЙЗ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІКМАНН СІДС УКРАЇНА» 18719364 грн. основного боргу та 70951 грн. 46 коп. судового збору.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 09.03.2017 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику Публічному акціонерному товариству «Компанія «РАЙЗ».

16.05.2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про розшук майна боржника, а саме оголошено в розшук транспортні засоби в кількості 35 одиниць згідно з відповіддю Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України від 26.04.2017 року №31/6134, що належать боржнику Публічному акціонерному товариству «Компанія «РАЙЗ».

08.06.2017 року інспектором СРПП №2 Волочиського ВиМ складено протокол огляду та затримання транспортного засобу «Renault Logan Van», 2011 р.в., державний реєстраційний номер АА 6765 ОМ.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що автомобіль «Renault Logan Van», 2011 р.в., державний реєстраційний номер АА 6765 ОМ, зареєстровано саме за Публічним акціонерним товариством «Компанія «РАЙЗ», що також підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХТ №034993, винесення постанови старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладення арешту на все майно, що належить боржнику Публічному акціонерному товариству «Компанія «РАЙЗ», та постанови про розшук майна боржника, на підставі яких й було складено протокол огляду та затримання вказаного транспортного засобу, було здійснено державним виконавцем відповідно до вимог чинного законодавства України.

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД» до Публічного акціонерного товариства «Компанія «РАЙЗ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІКМАНН СІДС УКРАЇНА» та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА - ТРАНС ЛТД» до Публічного акціонерного товариства «Компанія «РАЙЗ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІКМАНН СІДС УКРАЇНА» та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 12 вересня 2017 року.

Суддя О.В. Чинчин