ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2017 р. Справа № 925/858/17

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Волна С.В., за участю представників сторін:

від позивача: Бєлєнькая Л.А. - за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Приватного підприємства "Колега" до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення 89 217,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 89 217,80 грн. з них: 72 866,97 грн. основного боргу, 10 226,26 грн. пені, 1 137,00 грн. 3 % річних та 4 987,57 грн. інфляційних на підставі договору поставки № В 15-048 від 01.01.2015, укладеного між сторонами у справі.

27.07.2017 позивачем подано заяву № 922 від 24.07.2017 (а.с. 50) про зменшення позовних вимог, в якій просить суд у зв'язку з частковим погашенням відповідачем заборгованості, а саме основного боргу в сумі 72 866,97 грн., стягнути з відповідача лише 10 226,26 грн. пені, 1 137,00 грн. як 3% річних та 4 987,57 грн. інфляційних втрат.

07.08.2017 судом зареєстровано заяву позивача № 947 від 31.07.2017 (а.с. 59) про зміну розміру позовних вимог, якою позивач просить стягнути з відповідача 10 398,24 грн. пені, 1161,00 грн. як 3% річних та 6 156,42 грн. інфляційних втрат, розрахованих станом на 31.07.2017.

В додатку до додаткових пояснень від 23.08.2017 (а.с. 102) позивач подав уточнений розрахунок позовних вимог, яким просить стягнути з відповідача 1161,00 грн. як 3% річних, 6202,33 грн. інфляційних та 9507,32 грн. пені.

У відповідності до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення у справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог, а тому подані у справі заяви про зменшення та уточнення розміру позовних вимог (в т.ч. збільшення і зменшення в частині пені, інфляційних та 3% річних), суд приймає до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача змінені позовні вимоги підтримує в повному об'ємі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову, про що надав відзив на позов ( а.с. 62-64) і вказав, що позивач сам не виконав договірні зобов'язання, що дозволяло відповідачу затримувати оплату товару і це не вважається простроченням боржника за умовами договору.

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що змінений позов підлягає лише до часткового задоволення, виходячи з такого:

З матеріалів справи вбачається, що 01.01.2015 між приватним підприємством "Колега" (далі - Постачальник, позивач по справі) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (далі- Покупець, відповідач по справі) було укладено договір поставки № В 15-048 (а.с. 10-11) , у відповідності до якого Постачальник зобов'язався на умовах даного Договору, поставити (передати) у власність Покупця товар, а Покупець зобов'язався прийняти такий товар та своєчасно здійснювати його оплату та умовах Договору ( п. 1.1. договору).

Найменування, одиниця виміру товару, що підлягає поставці за Договором, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), визначаються в специфікації та/або накладній, що є невід'ємною частиною Договору ( п. 1.2. договору)

Зазначені договірні відносини по своїй суті мають ознаки договору поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 712 Цивільного кодексу України). До відносин поставки застосовуються норми ЦК України про купівлю-продаж.

Загальні умови виконання господарських зобов'язань визначені статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом статей 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, в силу статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 4.1. договору поставка товару від Постачальника до Покупця здійснюється окремими партіями на підставі замовлень Покупця.

Замовлення Покупець оформляє на підставі погодженої сторонами Специфікації та вручає (передає) замовлення у письмовому вигляді Постачальнику ( чи його представнику) або надсилає замовлення на електронну адресу Постачальника ( п. 4.2. договору).

За твердженням позивача, на виконання умов договору поставки відповідач отримав товар, який підлягає до оплати (тобто, за мінусом вже повернутого товару) на загальну суму 72 866,97 грн., що підтверджується видатковими накладними, копії яких є в матеріалах справи ( а.с. 15-39).

Заперечень проти неотримання товару відповідач суду не надав. За загальним правилом, право власності на товар переходить до покупця з моменту передачі товару або передачі товаро - супровідних документів на нього.

Сторони в п. 5.1 договору погодили, що Покупець проводить оплату за отримані від Постачальника, згідно видаткових накладних товари, з моменту переходу до Покупця права власності на товар згідно п. 4.9. умов Договору.

Право власності на товар переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання Сторонами накладної, яка засвідчує факт передачі товару (п. 4.9. договору).

Згідно п. 5.2. договору в редакції протоколу розбіжностей (а.с. 13), відповідач проводить оплату за отримані від позивача товари безготівковим розрахунком протягом 25 календарних днів з моменту переходу до покупця права власності на товару згідно п. 4.9. договору між сторонами.

Як встановлено статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ході розгляду справи, за доводами позивача, відповідач здійснив повний розрахунок по основному боргу за товар в сумі 72 866,97 грн., у зв'язку з чим позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог в частині стягнення цієї суми.

За остаточно уточненими розрахунками ( а.с. 105) позивач також просить стягнути з відповідача пеню в сумі 9 507,32 грн. за період з 29.11.2016 по 10.07.2017 по кожній несплаченій видатковій накладній за прострочення розрахунків за товар, посилаючись на пункт 6.4. договору, у відповідності до якого за порушення термінів оплати товару, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на дату нарахування пені, від суми заборгованості, за кожний день прострочення платежу, враховуючи день оплати.

Така умова договору відповідає ст. 549 ЦК України, у відповідності до якої неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 1,3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 року, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до п. 6 ст. 232 ГК період нарахування пені повинен бути обмежений шістьма місяцями з дати виникнення права на нарахування пені.

Суд, перевіривши порядок нарахування позивачем пені в сумі 9507,32 грн. за калькулятором програми "Ліга-Закон" та обмеживши період її нарахування шістьма місяцями з дати прострочення оплати по кожній накладній, встановив неправильність її нарахування. За належним розрахунком сума пені за вказаний період становить лише 9 446,83 грн.

В силу вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунками позивача, загальний розмір інфляційних на суму боргу по всіх видаткових накладних за період з 29.11.2016 по 10.07.2017 року складає 6202,33 грн., а 3 % річних - 1161,00 грн. (а.с. 105).

Суд, перевіривши порядок нарахування позивачем інфляційних та 3 % річних за калькулятором програми "Ліга-Закон", встановив неправильність їх нарахування. За належним розрахунком сума інфляційних втрат становить лише 5 777,21 грн., а 3 % річних - 1 150,18 грн.

Доказів проведення розрахунку за пенею, інфляційними втратами та 3% річних відповідач суду не надав, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 5 777,21 грн. інфляційних втрат, 3% річних в сумі 1 150,18 грн. та пені в розмірі 9 446,83 грн.

В решті вимог у позові в частині стягнення санкцій за прострочення розрахунків слід відмовити через їх безпідставне нарахування.

Заперечення відповідача про те, що він має право не оплачувати отриманий від позивача товар, оскільки позивач у свою чергу не сплатив відповідачу кошти за передпродажну підготовку товару, суд відхиляє, виходячи з такого:

Додаткові угоди, які укладалися сторонами до договору поставки від 01.01.2015 року і містили умови про те, що позивач сплачує покупцю за проведення передпродажної підготовки отриманих товарів щомісячно винагороду у розмірі 7-8%, а у випадку несплати цих коштів позивачем відповідач має право призупинити оплату поставленого товару і це не вважатиметься простроченням оплати товару, діють до 31.12.2015 року.

В той же час позивач просить стягнути з відповідача санкції за прострочення розрахунків за період з 29.11.2016 по 10.07.2017, тобто вже за межами дії додаткових угод.

Додаткова угода № 8 від 01.03.2016 (а.с. 82) діє до 31.12.2016, однак стосується лише товару ТМ "М"якуш".

Накладні, за якими відповідач отримав неоплачений ним товар, не містять в собі товарів цієї торгової марки. Відповідач не може пояснити суду, про яку суму винагороди по додатковій угоді № 8 іде мова, і не надав суду жодних доказів надання позивачу послуг з проведення передпродажної підготовки отриманих від позивача товарів.

Також не доведеними є твердження відповідача про те, що він мав право повернути певну кількість товару, від прийняття якого ухилився позивач. Повернення товару повинно проводитися із виконанням п. 2.8. договору між сторонами в редакції протоколу узгодження розбіжностей, якщо залишковий термін придатності такого товару складає не менше 10% від загального строку, або товар, який був введений по тимчасовій специфікації (на певний період) за 100% його вартості. Доказів дотримання таких обставин відповідач не надав. Про повернення якого товару і з яким залишковим строком придатності йде мова у доводах відповідача, доказів у справі немає.

Отже суд приходить до висновку, що позивач довів правомірність своїх позовних вимог, а підстави для звільнення відповідача від майнової відповідальності за матеріалами справи не встановлені.

На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача слід примусово стягнути лише 9 446,83 грн. пені, 1150,18 грн. як 3% річних, 5777,21 грн. інфляційних на підставі умов договору поставки № В 15-048 від 01.01.2015. В решті вимог у позові слід відмовити через помилкові розрахунки.

Згідно ст. 49 ГПК України, враховуючи вину відповідача у виникненні спору, судові витрати належить покласти на відповідача повністю та стягнути на користь позивача 1 600,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору повністю.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь Приватного підприємства "Колега" (ідентифікаційний код 20643651, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Г. Сталінграду, 20) -- 9 446,83 грн. пені, 1150,18 грн. як 3% річних, 5777,21 грн. інфляційних та 1600,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

В решті вимог у позові відмовити.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 07 вересня 2017 року.

Суддя Н.М. Спаських