ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.01.2017р. Справа № 905/3022/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго»

до відповідача: Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу»

про стягнення 68 976,10 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю від №271216-17/9.2.1.1п від 07.12.2016р.

від відповідача: не зявився

Суть спору: ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» звернулось до господарського суду Донецької області з позовом, в якому просить суд стягнути з КП «Компанія «Вода Донбасу» 68 976,10 грн., з яких:

- 61 711,89 грн. - борг за послуги з перетікання реактивної електроенергії, надані у січні 2015р. квітні 2016р.;

- 1 782,99 грн. - 3% річних, нараховані за період з 04.02.2015р. по 30.09.2016р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті послуг з перетікання реактивної електроенергії, наданих у січні 2015р. березні 2016р.;

- 5 481,22 грн. інфляційні втрати, нараховані за період з 01.03.2015р. по 31.08.2016р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті послуг з перетікання реактивної електроенергії, наданих у січні 2015р. березні 2016р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії № 1747 від 30.11.2012р. щодо повної та своєчасної оплати послуг з перетікання реактивної електроенергії.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 27.10.2016р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 905/3022/16 та розгляд справи призначений на 16.11.2016р.

16.11.2016р. за вх. № 3297/16 на офіційну електронну адресу господарського суду надійшов відзив, в якому відповідач просить суд відмовити позивачу у стягненні 3% річних та інфляційних з посиланням на те, що порушення зобовязань перед позивачем зумовлено проведенням антитерористичної операції у Донецькій області (форс-мажорні обставини), а отже вина відповідача відсутня, що є підставою для звільнення останнього від відповідальності з огляду на положення ст. 614 ЦК України, ст. 218 ГК України. Також відповідач посилається на положення ЗУ «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» щодо встановлення мораторію на нарахування пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції. Крім того, у відзиві відповідач просить суд зобовязати позивача провести звірку розрахунків з відповідачем по заборгованості по реактивній електроенергії за стягуваний період. Разом з відзивом, відповідачем надано клопотання від 16.11.2016р. № 631 про проведення розгляду справи без участі відповідача.

Аналогічні за змістом відзив і клопотання відповідача одержані господарським судом і засобами поштового звязку 21.11.2016р. за вх. № 33260/16.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 16.11.2016р. розгляд справи відкладений на 13.12.2016р.

12.12.2016р. за вх. № 35593/16 господарський суд одержав заперечення позивача на відзив, в яких останній посилається на те, що приписи ЗУ «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» не підлягають застосуванню в даному випадку, а також форс-мажорні обставини, на які посилається відповідач, не є підставою від звільнення його від відповідальності, з огляду на те, що 3% річних та інфляційні не є штрафними санкціями , а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 13.12.2016р. строк вирішення спору по даній справі продовжений до 08.01.2017р. у звязку із задоволенням відповідного клопотання позивача за вх. № 35961/13 від 13.12.2016р., та розгляд справи відкладений на 10.01.2017р. (із врахуванням положень ст. 51 ГПК України).

Представник позивача у судовому засіданні 10.01.2017р. підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання 10.01.2017р. не зявився. При цьому про час та місце судового засідання відповідач повідомлений належним чином, що підтверджуються повідомленням про вручення поштового відправлення штрихкодовий ідентифікатор 61 9, а тому, враховуючи клопотання відповідача від 16.11.2016р. № 631 про проведення розгляду справи без його участі, господарський суд визнав за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача у судовому засіданні та за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до статті 85 ГПК України у судовому засіданні 10.01.2017р. за участю представника позивача оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив:

30.11.2012р. між ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» (постачальник, позивач) та КП «Компанія «Вода Донбасу» (споживач, відповідач) укладений договір про постачання електричної енергії № 1747, відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача із загальною (за всіма обєктами) приєднаною потужністю 521,25 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (розділ 1 договору).

Під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України, зокрема ПКЕЕ. (п. 2.1. договору).

За приписами п.п. 2.2., 2.2.2, 2.3., 2.3.4.,2.3.5. договору постачальник зобовязується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару, а споживач оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 3 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» та № 5 «Порядок розрахунків» до цього договору, а також здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережою постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком № 6 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії» до цього договору.

Розрахунки за електроенергію та інші платежі за розрахунковий період здійснюються за діючими тарифами у відповідності до діючого законодавства. Порядок здійснення розрахунків за активну електроенергію та оплати за перетікання реактивної електроенергії обумовлюються додатками № 5 «Порядок розрахунків» і № 6 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії» до цього договору. (п. 7.5. договору).

Цей Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2012р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 9.5 договору).

Відповідно до умов п.п. 1,3,8,9 додатку № 5 «Порядок розрахунків» до договору розрахунковим вважається період з 00-00 годин 24 числа попереднього місяця до 24-00 годин 23 числа поточного місяця. За підсумками розрахункового періоду постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок для остаточного розрахунку (в т.ч. для здійснення плати за перетікання реактивної електроенергії). Період між датами початку та закінчення розрахункового періоду прирівнюється до періоду дії тарифу (календарного місяця) та сума платежу при остаточному розрахунку визначається, виходячи з тарифів на активну електроенергію, що діяли на кінець розрахункового періоду та фактичного обсягу спожитої електричної енергії, згідно даних оформленого між постачальником та споживачем «Акта прийняття передавання товарної продукції (електроенергії)» (додаток № 10 до договору) та/або інших умов договору. Положення зазначеного пункту також поширюються на порядок здійснення та зарахування оплат за перетікання реактивної електроенергії.

Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, а також інші платежі, передбачені цим договором та ПКЕЕ здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка грошовими коштами на рахунки постачальника електричної енергії, які вказані в розділі 10 договору, у терміни, що не перевищують 10 операційних днів від дня отримання рахунку.

Постачальник має право направляти споживачу для оплати рахунки поштою рекомендованим листом, нарочним або надавати уповноваженому представнику споживача під розпис на другому екземплярі рахунку та у журналі постачальника. При направленні рахунку нарочним споживач або уповноважений представник споживача зобовязаний прийняти рахунок під підпис на супровідному листі постачальника або на другому екземплярі рахунку.

У додатку № 6 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії» встановлено, що за підсумками розрахункового періоду ЕО (електропередавальна організація) видає споживачу розрахункові документи на оплату за перетікання реактивної електроенергії. Кошти оплати за перетікання реактивної електроенергії перераховуються споживачем на поточний рахунок ЕО протягом 5 днів від ня отримання розрахункових документів. (п. 17 додатку).

У п. 4.2.1. договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.4-2.3.5 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 5 «Порядок розрахунків» до цього договору, споживач сплачує постачальнику в т.ч. 3 % річних з простроченої суми. При цьому сума грошового зобовязання за цим договором повинна бути оплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Приймаючи до уваги, що у матеріалах справи відсутні докази припинення дії вказаного правочину, господарський суд дійшов висновку, що строк його дії автоматично продовжувався кожний наступний рік та спірні правовідносини виникли під час дії договору.

Судом також встановлено, що за період з січня 2015р. по квітень 2016р. позивач надав відповідачу послуги з перетікання реактивної електроенергії в обсязі 509 144 кВар/г на суму 61 711,89 грн., а саме: у січні 2015р. в обсязі 24 001 кВар/г на суму 2 157,97 грн., у лютому 2015р. 25 515 кВар/г на суму 2 321,16 грн. (із врахуванням генерації реактивної електроенергії в обсязі 2 кВар/г на суму 0,04грн.), у березні 2015р. 21 445 кВар/г на суму 2 111,12 грн., у квітні 2015р. 18 163 кВар/г на суму 1 633,45 грн., у травні 2015р. 21 651 кВар/г на суму 2 100,52 грн., у червні 2015р. 64 036 кВар/г на суму 8 876,90 грн., у липні 2015р. 58 384 кВар/г на суму 8 896,57 грн., у серпні 2015р. 48 747 кВар/г на суму 7 839,61 грн., у вересні 2015р. 19 488 кВар/г на суму 2 371,26 грн., у жовтні 2015р. 20 421 кВар/г на суму 2 146,80 грн., у листопаді 2015р. 31 749 кВар/г на суму 3 565,67 грн., у грудні 2015р. 31 891 кВар/г на суму 3 592,34 грн., у січні 2016р. 32 451 кВар/г на суму 3 823,92 грн., у лютому 2016р. 30 272 кВар/г на суму 3 408,91 грн., у березні 2016р. 28 349 кВар/г на суму 3 164,59 грн., у квітні 2016р. 32 581 кВар/г на суму 3 701,10 грн., що підтверджується актами прийняття передавання товарної продукції (електроенергії), які підписані відповідачем без жодних зауважень та заперечень.

Також позивачем виставлені відповідні рахунки на оплату наданих послуг з перетікання реактивної електроенергії на суму 61 711,89 грн., які одержані уповноваженими представниками відповідача, що підтверджується довіреностями № 03-133 від 19.12.2014р., № 03-310 від 15.06.2015р., № 03-94 від 18.12.2015р., № 03-132 від 19.12.2014р.Так, рахунок за січень 2015р. одержаний відповідачем 20.01.2015р., рахунок за лютий 2015р. 20.02.2015р., рахунок за березень 2015р. 20.03.2015р., рахунок за квітень 2015р. 20.04.2015р., рахунок за травень 2015р. 19.05.2015р., рахунок за червень 2015р. 22.06.2015р., рахунок за липень 2015р. 20.07.2015р., за серпень 2015р. 20.08.2015р., за вересень 2015р. 21.09.2015р., за жовтень 2015р. 19.10.2015р., за листопад 2015р. 23.11.2015р., за грудень 2015р. 21.12.2015р., за січень 2016р. 19.01.2016р., за лютий 2016р. 22.02.2016р., за березень 2016р. 21.03.2016р., за квітень 2016р. 19.04.2016р., про що свідчать відмітки відповідача на рахунках про їх одержання.

Між тим, відповідач оплату наданих позивачем послуг з перетікання реактивної електроенергії не здійснив, що і зумовило звернення позивача до суду з даним позовом, в якому останній просить суд стягнути з відповідача, крім боргу за послуги з перетікання реактивної електроенергії в розмірі 61 711,89 грн., які надані у січні 2015р. квітні 2016р., також і 3% річних в розмірі 1 782,99 грн., нараховані за період з 04.02.2015р. по 30.09.2016р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті послуг з перетікання реактивної електроенергії, наданих у січні 2015р. березні 2016р.; інфляційні втрати в розмірі 5 481,22 грн., нараховані за період з 01.03.2015р. по 31.08.2016р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті послуг з перетікання реактивної електроенергії, наданих у січні 2015р. березні 2016р.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного:

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог частини першої статті 629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

За договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (частина перша статі 275 ГК України).

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Як вище встановлено судом, між сторонами укладено договір про постачання електричної енергії, за умовами якого позивач зобовязався постачати електричну енергію відповідачу, а відповідач, в т.ч. здійснювати оплату послуг з перетікання реактивної електроенергії протягом 5 днів від дня отримання розрахункових документів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 ГК України.

Між тим, із вищевстановлених обставин справи випливає, що відповідач оплату наданих позивачем послуг з перетікання реактивної електроенергії за період січень 2015р. квітень 2016р. не здійснив, у звязку з чим борг відповідача складає 61 711,89 грн. При цьому жодних заперечень щодо наявності цього боргу, а тим більш доказів, які спростовують його наявність відповідач до суду не надав.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 61 711,89 грн., а отже і про їх задоволення.

В силу вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому вимогами ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Перевіривши розрахунок 3% річних, який здійснений позивачем, господарським судом встановлено, що позивачем помилково визначено початкову дату прострочення за зобовязаннями лютого 2016р., оскільки 07.03.2016р. був вихідним днем. Також розрахунок 3% річних містить арифметичні помилки, а саме, позивачем не вірно визначені суми 3% річних за зобовязаннями січня 2015р. у розмірі 106,96 грн., за зобовязаннями лютого 2015р. 109,31 грн., за зобовязаннями березня 2015р. 94,39 грн., за зобовязаннями квітня 2015р. 68,75 грн., за зобовязаннями травня 2015р. 83,57 грн., за зобовязаннями червня 2015р. 328,50 грн., за зобовязаннями липня 2015р. 309,49 грн., за зобовязаннями серпня 2015р. 309,48 грн., за зобовязаннями листопада 2015р. 87,11 грн., за зобовязаннями лютого 2016р. 57,84 грн. В іншій частині розрахунок відповідає обставинам справи щодо прострочення відповідача.

З огляду на встановлені невідповідності господарським судом самостійно, із врахуванням вірного визначеного періоду нарахування, не виходячи при цьому за межі заявленого позивачем період часу, протягом якого мало місце невиконання зобовязання, здійснений розрахунок 3% річних, згідно з яким сума останніх складає:

- за період з 04.02.2015р. по 30.09.2016р. за зобовязаннями січня 2015р. на суму боргу 2 157,97 грн. 107,17 грн., що перевищує суму заявлену до стягнення;

-за період з 07.03.2015р. по 30.09.2016р. за зобовязаннями лютого 2015р. на суму боргу 2 321,16 грн. 109,37 грн., що перевищує суму заявлену до стягнення;

-за період з 04.04.2015р. по 30.09.2016р. за зобовязаннями березня 2015р. на суму боргу 2 111,12 грн. 94,61 грн., що перевищує суму заявлену до стягнення;

-за період з 07.05.2015р. по 30.09.2016р. за зобовязаннями квітня 2015р. на суму боргу 1 633,45 грн. 68,77 грн., що перевищує суму заявлену до стягнення;

-за період з 04.06.2015р. по 30.09.2016р. за зобовязаннями травня 2015р. на суму боргу 2 100,52 грн. 83,60 грн., що перевищує суму заявлену до стягнення;

-за період з 08.07.2015р. по 30.09.2016р. за зобовязаннями червня 2015р. на суму боргу 8 876,90 грн. 328,51 грн., що перевищує суму заявлену до стягнення;

-за період з 04.08.2015р. по 30.09.2016р. за зобовязаннями липня 2015р. на суму боргу 8 896,57 грн. 309,49 грн., що перевищує суму заявлену до стягнення;

-за період з 05.09.2015р. по 30.09.2016р. за зобовязаннями серпня 2015р. на суму боргу 7 839,61 грн. 252,10 грн.;

- за період з 08.12.2015р. по 30.09.2016р. за зобовязаннями листопада 2015р. на суму боргу 3 565,67 грн. 87,12 грн., що перевищує суму заявлену до стягнення;

- за період з 10.03.2016р. по 30.09.2016р. за зобовязаннями лютого 2016р. на суму боргу 3 408,91 грн. 57,28 грн.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних задовольняються господарським судом частково в розмірі 1 782,42 грн. При цьому господарський суд виходив із заявленого позивачем до стягнення розміру 3% річних за зобовязаннями січня 2015р. у розмірі 106,96 грн., за зобовязаннями лютого 2015р. 109,31 грн., за зобовязаннями березня 2015р. 94,39 грн., за зобовязаннями квітня 2015р. 68,75 грн., за зобовязаннями травня 2015р. 83,57 грн., за зобовязаннями червня 2015р. 328,50 грн., за зобовязаннями липня 2015р. 309,48 грн., за зобовязаннями листопада 2015р. 87,11 грн., з огляду на ненадання позивачем відповідної заяви про збільшення позовних вимог у цій частині.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, який здійснений позивачем господарським судом встановлено, що позивач помилково здійснює нарахування інфляційних втрат за зобовязаннями лютого-грудня 2015р., січня-лютого 2016р. починаючи з місяця у якому зобовязання мало бути виконане. Також позивачем помилково здійснено нарахування за зобовязаннями березня 2016р, оскільки в даному місяці індекс інфляції мав відємне значення. Крім того, позивачем помилково нараховано інфляційні втрати за зобовязаннями січня 2015р. у розмірі 863,17 грн.

З огляду на встановлені невідповідності господарським судом самостійно із врахуванням розяснень, викладених у п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», вірно визначеного періоду нарахування, не виходячи при цьому за межі заявленого позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання зобовязання, здійснений розрахунок інфляційних втрат, згідно з яким сума інфляційних втрат становить:

-за період з 01.03.2015р. по 31.08.2016р. за зобовязаннями січня 2015р. на суму боргу 2 157,97 грн. 819,73 грн.;

-за період з 01.04.2015р. по 31.08.2016р. за зобовязаннями лютого 2015р. на суму боргу 2 321,16 грн. 569,53 грн.;

-за період з 01.05.2015р. по 31.08.2016р. за зобовязаннями березня 2015р. на суму боргу 2 111,12 грн. 195,12 грн.;

-за період з 01.06.2015р. по 31.08.2016р. за зобовязаннями квітня 2015р. на суму боргу 1 633,45 грн. 112,56 грн.;

-за період з 01.07.2015р. по 31.08.2016р. за зобовязаннями травня 2015р. на суму боргу 2 100,52 грн. 135,80 грн.;

-за період з 01.08.2015р. по 31.08.2016р. за зобовязаннями червня 2015р. на суму боргу 8 876,90 грн. 669,35 грн., що перевищує суму заявлену до стягнення;

-за період з 01.09.2015р. по 31.08.2016р. за зобовязаннями липня 2015р. на суму боргу 8 896,57 грн. 747,99 грн., що перевищує суму заявлену до стягнення;

-за період з 01.10.2015р. по 31.08.2016р. за зобовязаннями серпня 2015р. на суму боргу 7 839,61 грн. 468,05 грн.;

- за період з 01.11.2015р. по 31.08.2016р. за зобовязаннями вересня 2015р. на суму боргу 2 371,26 грн. 174,67 грн., що перевищує суму заявлену до стягнення;

- за період з 01.12.2015р. по 31.08.2016р. за зобовязаннями жовтня 2015р. на суму боргу 2 146,80 грн. 112,94 грн.;

- за період з 01.01.2016р. по 31.08.2016р. за зобовязаннями листопада 2015р. на суму боргу 3 565,67 грн. 161,50 грн.;

- за період з 01.02.2016р. по 31.08.2016р. за зобовязаннями грудня 2015р. на суму боргу 3 592,34 грн. 129,21 грн.;

- за період з 01.03.2016р. по 31.08.2016р. за зобовязаннями січня 2016р. на суму боргу 3 823,92 грн. 153,45 грн., що перевищує суму заявлену до стягнення;

- за період з 01.04.2016р. по 31.08.2016р. за зобовязаннями лютого 2016р. на суму боргу 3 408,91 грн. 101,69 грн.;

- за період з 01.05.2016р. по 31.08.2016р. за зобовязаннями березня 2016р. на суму боргу 3 164,59 грн. (-15,81 грн.).

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат задовольняються господарським судом частково в розмірі 4 329,95 грн. При цьому господарський суд виходив із заявленого позивачем до стягнення розміру інфляційних втрат за зобовязаннями червня 2015р. 573,88 грн., за зобовязаннями липня 2015р. 670,83 грн., за зобовязаннями вересня 2015р. 141,58 грн., за зобовязаннями січня 2016р. 137,53 грн.

з огляду на ненадання позивачем відповідної заяви про збільшення позовних вимог у цій частині.

Щодо посилань відповідача на проведення антитерористичної операції у Донецькій області (форс мажорні обставини) та, відповідно, відсутність вини у порушенні зобовязань, як на підставу для звільнення від відповідальності у вигляді 3% річних та інфляційних втрат, а також на приписи ЗУ «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» щодо встановлення мораторію на нарахування пені та інших штрафних санкцій, суд виходить з наступного.

Згідно з розясненнями, які містяться у п. 4.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові від 12.12.2011р. (про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 02.08.2011р. у справі №07/238-10), наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Отже, враховуючи те, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснюється незалежно від вини боржника, та такі нарахування не є штрафними санкціями, посилання відповідача відхилені господарським судом.

Щодо клопотання відповідача про зобовязання позивача провести звірку розрахунків, суд зазначає, що акт звірки розрахунків, який складається за результатами проведення між підприємствами звірки взаєморозрахунків, не є первинним документом в розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому, враховуючи те, що виконання позивачем своїх зобовязань підтверджено первинними документами актами прийняття передавання товарної продукції (електроенергії), які підписані відповідачем без жодних зауважень та заперечень, а також ненадання до суду жодних первинних документів щодо сплати відповідачем наявної заборгованості (в повному обсязі чи частково), наявність або відсутність такого акту звірки не впливає на результат вирішення справи. Поряд з цим, ухвалами суду від 27.10.2016р., від 16.11.2016р., від 13.12.2016р. зобовязано сторін провести таку звірку розрахунків, але на момент прийняття рішення по даній справі жодні відомості з цього приводу відсутні, акт звірки сторонами до суду не наданий. Більш того, суд звертає увагу на те, що звірка розрахунків проводиться саме за взаємною згодою двох сторін, проте відповідачем не надано до суду доказів складання акту звірки з відображенням даних підприємства відповідача, та доказів його направлення позивачу для підписання (узгодження).

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р I Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. К. Лібкнехта, буд. 177 А, ) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (84302, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Островського, буд. № 8, ) 61 711 (шістдесят одна тисяча сімсот одинадцять) грн. 89 коп. боргу за послуги з перетікання реактивної електроенергії, 1 782 (одна тисяча сімсот вісімдесят дві) грн. 42 коп. 3% річних, 4 329 (чотири тисячі триста двадцять девять) грн. 95 коп. інфляційних втрат, 1354 (одна тисяча триста пятдесят чотири) грн. 98 коп. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено у встановленому законом порядку.

Повне рішення складене 16 січня 2017р.

Суддя Л.В. Ніколаєва