ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2017 р.Справа № 916/1657/17

За позовом: Товариства з додатковою відповідальністю „Алкалія

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Победа 1

про стягнення 2 960 000 грн.

Суддя: Малярчук І.А.

В судових засіданнях приймали участь представники:

Позивача: ОСОБА_1, за довіреністю від 15.06.17 р., ОСОБА_2, за довіреністю від 15.06.17 р.

Відповідача: ОСОБА_3, за довіреністю від 01.07.17 р.

В судову засіданні 13.09.17 р. приймали участь представники:

Позивача: ОСОБА_1, за довіреністю від 15.06.17 р.

Відповідача: ОСОБА_3, за довіреністю від 01.07.17 р.

Суть спору: про стягнення з ТОВ „Победа1 на користь ТДВ „Алкалія 2960000грн. збитків у вигляді упущеної вигоди.

Позивач на заявлених позовних вимогах наполягає, подав до суду пояснення від 13.09.17р. за вх.№ 19802/17, де вказує, що судовими інстанціями у справі № 916/1893/16 було встановлено протиправне позбавлення ТОВ „Победа 1 позивача земельних ділянок загальною площею 80 га., відповідно до чого задоволено позовні вимоги ТДВ „Алкалія та витребувано у відповідача на користь позивача земельні ділянки загальною площею 80 га. Дані висновки згідно ч.3 ст.35 ГПК України носять преюдиціальний характер та мають бути враховані при розгляді даної справи, так як на протязі 2015-2016 р.р. земельні ділянки, належні позивачу перебували у незаконному володінні відповідача, у звязку з чим ТДВ „Алкалія було позбавлено можливості використовувати їх в своїй діяльності (в тому числі отримання прибутку) та зазнав збитків в розмірі наведеному в бухгалтерських довідках за 2015-2016 р.р. наявних в матеріалах справи.

В підтвердження понесених позивачем збитків через протиправне позбавлення земельних ділянок позивач надав суду наступні документи: судові рішення у справі №916/1893/16, в яких встановлено, що відповідачем протиправно позбавлено позивача земельних ділянок загальною площею 80 га.; податкові накладні закупівлі добрив для оброблення земельних ділянок, насіння пшениці та соняшника в період 2015-2016 р.р.; договори поставки сільгоспродукції на 2015-2016 р.р.; довідки витрат пального та добрив для оброблення 1 га. земельної ділянки, витрат посіву насіння соняшника та пшениці на 1 га. земельної ділянки та збору врожаю; довідку про загальну площу земель, що обробляється позивачем; статистичні дані середньорічної врожайності пшениці та соняшнику з 1 га. землі; статистичні дані вартості готової продукції пшениці та соняшника за 2015-2016 р.р. Дані документи підтверджують обставини, необхідні для встановлення та визначення упущеної вигоди, а саме витрати, які поніс позивач при обробленні, засіювані та зборі врожаю з 1 га. землі, вартість готової продукції при її реалізації контрагентам, неможливість здійснення позивачем господарської діяльності на спірних земельних ділянках та як наслідок отримання можливого прибутку.

З посиланням на те, що основною метою господарської діяльності товариства є вирощування сільськогосподарської продукції, та за всі роки ведення діяльності позивач не допустив не цільового використання належних йому земельних ділянок, в тому числі відсутність жодного не засіяного гектара землі, можливо дійти висновку про реальну можливість та дійсні наміри використання спірних 80 га. землі для вирощування, збору та наступної реалізації врожаю.

Також, в обґрунтування доведеності цивільних складових збитків, позивач відзначив правову позицію ВСУ, викладену в постанові від 14.06.17 р., в якій вказано, що: „Для розгляду суми не одержаних доходів позивач взяв середні показники врожайності сої, отриманої відповідачем, і вирахував із загальної кількості та вартості врожаю, що він міг би отримати при самовільному господарюванні на землях, суми витрат, які він обовязково мав би понести на вирощування, збір врожаю на цих земельних ділянках, сплату податків, орендної плати тощо. Дійсно, відповідно до положень частини третьої ст.157 ЗК України порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюються КМУ. Проте норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлюють обовязку позивача підтвердити свої вимоги виключно розрахунками, зробленими відповідно до Методики (ч.2 ст.34 ГПК України).".

Заявлені позивачем клопотання про призначення експертизи від 12.09.17 р. за вх.№ 2-4828/17, що надійшло на електрону пошту суду та від 13.09.17 р. за вх.№ 2-4828/17 з наведеним обґрунтуванням необхідності призначення судової експертизи як для забезпечення справедливості та законності судового рішення (враховуючи рівність сторін в судовому процесі), необхідність визначення розміру матеріальної шкоди, що підлягає відшкодуванню, щоб достеменно встановити її „повний обсяг і унеможливити зловживання правом на відшкодування задля незаконного збагачення (з боку позивача), а також захистити законні права й інтереси особи, винної в заподіянні шкоди відповідача, задоволенню судом не підлягають за тієї умови, що надані позивачем до справи розрахунки шкоди за 2015 р., 2016 р. є необґрунтованим оскільки обраховані із площі земельної ділянки в розмірі 75 га. (80 га.), з відзначенням про запланованість вирощування пшениці в 2016 р., соняшника в 2015 р., середньої врожайності цих культур з 1 га. та ціни продажу за 1 тону, при цьому не містять вирахування суми витрат, які позивач обовязково мав би понести на вирощування, збір врожаю на цих земельних ділянках, сплату податків, орендної плати. Подані в судовому засіданні 13.09.17 р. документи в підтвердження таких витрат їх не підтверджують та не застосовувались позивачем до розрахунку збитків.

Звідси, заявлені позивачем, в такому вигляді, клопотання про призначення судової експертизи зводяться до покладення на судового експерта встановлення розміру заявленої до стягнення шкоди, її обґрунтованості, що в контексті положень ч. 1 ст.33 ГПК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, є безпосереднім обовязком позивача.

Ухвалою від 17.07.17 р. судом задоволено заяву позивача про відстрочення сплати судового збору до прийняття рішення за результатами розгляду справи по суті.

Відповідач, заявлений позивачем позов не визнає з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 17.08.17 р. за вх.№ 17990/17, де вказує, що предявлення вимоги про відшкодування не одержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обовязок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обовязків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобовязання за договором. Враховуючи позицію ВСУ, викладену у постанові при розгляді справи № 5023/4983/12, то для стягнення упущеної вигоди необхідно не тільки встановити її розмір, але й довести високий ступінь ймовірності такої вигоди, тобто, довести, що вигода позивача мала реальний характер і він би безперечно її отримав, якби не протиправні дії відповідача. Також як зазначає ВГСУ в оглядовому листі від 14.01.14 р. № 01-06/20/2014 „Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків у вирішенні спорів про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди суди повинні дослідити, чи могли такі збитки бути реально понесені кредитором та чи вживав кредитор заходів щодо їх відшкодування.

У своєму позові позивач зазначає, що вищевказані збитки понесені позивачем через відсутність можливості використовувати земельні ділянки та засівати їх сільськогосподарськими культурами, проте не надано доказів щодо того, що він не мав можливості використовувати земельні ділянки, або доказів того, що позивач дійсно мав намір та бажання використовувати ці ділянки, а також причини завдання йому збитків саме відповідачем. Надані позивачем до справи бухгалтерські довідки в яких наведений розрахунок збитків є теоретичними, побудованими на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії.

Як зауважує відповідач, в порушення положень Постанови Пленуму ВГСУ № 6 від 18.05.11 р. „Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин матеріали справи не містять правильного розрахунку розміру понесених збитків, виконаного на підставі Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою КМУ від 25.07.07 р. за № 963, що дає підстави дійти висновку про відсутність у діях відповідача елементів складу цивільного порушення, що в свою чергу, унеможливлює покладення на ТОВ „Победа 1 обовязку відшкодування збитків у спірних правовідносинах.

Заявлена відповідачем заява про припинення провадження у справі від 17.08.17 р. за вх№ 2-4383/17 задоволенню судом не підлягає, оскільки предметом та підставами розгляду даної справи є упущена вигода позивача за 2015 2016 р.р. в сумі 2 960 000 грн., зокрема за 2015 р. у сумі 1 739 400 грн., спричинена самовільним зайняттям відповідачем земельної ділянки площею 75-80 га., що встановлено судовими рішеннями у справі № 916/1893/16, тоді як предметом розгляду справи № 916/4822/15 були збитки понесені ТДВ „Алкалія у 2014-2015р.р. спричинені неправомірними діями ТОВ „Победа 1 щодо самовільного зайняття земельної ділянки „масиву 2 на суму 1 000 000 грн., з огляду на що, суд, вважає, що зазначені справи відрізняються за своїми предметами та підставами заявлених позовних вимог, тому суд не в змозі припинити провадження у справі в порядку п.2) ч.1 ст.80 ГПК України.

Клопотання сторін про ознайомлення з матеріалами справи, про залучення документів до матеріалів справи , про відкладення розгляду справи судом задовольнялись.

Відповідно до ст.77 ГПК України, за присутності в судових засіданнях представників сторін судом оголошувались перерви з 29.08.17 р. по 31.08.17 р., з 08.09.17 р. по 13.09.17 р.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, оцінивши їх в сукупності, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, суд встановив наступне:

26.12.16 р. ГСОО було прийнято рішення у справі № 916/2893/16 за позовом ТДВ „Алкалія до ТОВ „Победа 1 про витребування орендованих земельних ділянок із незаконного чужого володіння, яке було частково змінено постановою ОАГС від 28.03.17 р., залишеною в силі постановою ВГСУ від 27.07.17 р.

На виконання даних судових рішень були видані судові накази від 06.04.17, які в процесі виконання виконавчого провадження ВП № 53842320 були фактично виконані Білгород-Дністровським міськрайонним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що свідчить акт вилучення та передачі майна стягувану від 04.05.17 р.

Так, постановою ОАГС від 28.03.17 р. у справі № 916/1893/16 було встановленого неправомірне зайняття ТОВ „Победа 1 земельних ділянок загальною площею 75,7321 га.

Також, постанова ОАГС від 28.03.17 р. містить такі визначення, що „Враховуючи викладене, колегія суддів, погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТДВ „Алкалія щодо витребування спірних земельних ділянок із чужого незаконного володіння, оскільки позивачем доведено належними доказами його право оренди на спірні земельні ділянки, факти вибуття цих земельних ділянок з його володіння, наявність ділянок в натурі у незаконному володінні відповідача та відсутність у останнього правових підстав для володіння цими ділянками.

Звідси, судовими інстанціями при розгляді справи №916/1893/16 встановлено протиправну поведінку, вину відповідача в незаконному використанні земельних ділянок загальною площею 75,7321га.

Разом з цим в підтвердження заявленої до стягнення суми упущеної вигоди позивач подав до справи не підписані розрахунки на 2015 р., 2016 р. в яких зазначено площу земельних ділянок із яких провадиться обрахування збитків, як 75 га., які планувалось засіяти в 2016 р. пшеницею, а в 2015 р. соняшником; середню врожайність пшениці в 2016 р. за 1 га. 33 центнера, ціну продажу за 1 тонну 4750 грн.; середню врожайність з 1 га. соняшника - 22,3 центнера, ціну продажу за 1 тонну 10400 грн. Помноживши дані показники у відношенні пшениці: 75га. х 3,300т.=247,5т. х 4750,00 грн.=1 175 625 грн. позивач розрахував упущену вигоду в 2016 р. в сумі 1 175 625 грн., а при помножені зазначених показників у відношенні соняшника: 75га. х 2,230т.=167,250т. х 10400,00 грн.=1 739 400 грн. позивачем розраховано упущену вигоду в 2015р. в сумі 1 739 400 грн., загалом 2 960 000 грн.

Подалі в процесі розгляду судом справи за заявою про долучення додаткових документів від 08.09.17 р. за вх.№ 19340/17 позивач подав розрахунки упущеної вигоди за 2015р., 2016 р., підписані директором товариства ОСОБА_4, в яких вже відзначив площу земельних ділянок як 80 га., середню врожайність соняшника в 2015 р. у 2т. з 1 га., пшениці в 2016 р. у 3т. з 1 га., відповідно до чого з помноженням даних показників на площу земельних ділянок в 80 га., розрахував упущену вигоду в 2015 р. в сумі 1 664 000 грн., а у 2016 р. в сумі 1 140 000 грн., тобто загалом 2 804 000 грн. При цьому, позивачем зменшення позовних вимог не заявлялось, в судовому засіданні 13.09.17 р., перед оголошенням судом про виход до нарадчої кімнати, позивач підтримував заявлені позовні вимоги в сумі 2 960 000 грн.

Обґрунтовуючи реальність упущеної вигоди, позивач подав до матеріалів справи довідку без номера та дати в якій містяться посилання на Ф.№ 1ДФ Податковий розрахунок сум доходу нарахованого на користь платників податку і сум утриманого з них податку, з яких вбачається, що земельні ділянки, які попали в спір між ТДВ „Алкалія та ТОВ „Победа 1 знаходяться в користуванні ТОВ „Победа 1 з 2015 р. по 2017 р. До даної довідки додано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку ТДВ „Алкалія за 4 кв.2015 р., де зазначено про кількість фізичних осіб - 373 , а в 4 кв. 2016 р. кількість фізичних осіб складала 332, що з огляду на зміст судових рішень у справі № 916/1893/17, а саме перелік орендодавців в кількості 13 чоловік не свідчать про обставини, зазначені безпосередньо в даній довідці та оплати цим особам якихось платежів.

Із довідки Карналіївської сільради від 19.06.17 р. № 325 вбачається знаходження у ТДВ „Алкалія у використанні всього 2 202,678 га землі, а у довідці Відділу статистики у Білгород-Дністровському районі Головного управління статистики в Одеські області від 06.07.17 р. № 22-16/139 наведено показники середньої врожайності сільськогосподарських культур по Білгород-Дністровському району за 2015, 2016 р.р по пшениці озимій середня 34,8 ц/га та 43,3 ц/га, соняшнику на зерно середня 19,8 ц/га, 20,3 ц/га, та врожайність ТДВ „Алкалія по пшениці озимій склала 33 ц/га та 30 ц/га, соняшнику на зерно 22,3 ц/га та 23,5 ц/га. Саме дані показники врожайності підприємства за 2015-2016 р.р. і були враховані позивачем в зазначеному судом розрахунку.

Також, позивачем як додатки до заяв про долучення додаткових документів від 08.09.17р. за вх.№ 19340/17, від 13.09.17 р. за вх.№ 19803/17 було подано до справи витрати на соняшник за 2015 р., витрати на пшеницю за 2016 р., розраховані із площі земельних ділянок в 80 га., де за 2015 р. витрати складають загалом 171 530 грн., а за 2016 р.- 183 840грн. В підтвердження наведених витрат подано позивачем довідки без дати та номерів про витрати на пальне по збиранню врожаю на 1 га землі, про витрати міндобрива на посів 1 га. землі, про закуплені добрива в 2015-2016 р.р., про нараховану заробітну плату працівнику за обробку 1 га. землі, про невикористання у 2015-2016 р.р. 64 т. добрив, не використання у 2015 р. 35 мішків насіння соняшника із-за неправомірних дій відповідача, про відсутність потреби в закупівлі в 2015-2016 р.р. зерна пшениці, про проведені посіви підприємством в 2015-2016 р.р.

Податкові накладні № 38/037 від 15.04.15 р., № 92/013 від 28.03.16 р., видаткові накладні № ВН-10037-00159 від 16.04.15 р., № ВН-20013-00650 від 11.11.16 р., № ВН-20013-00663 від 24.11.16 р. за позицією позивача підтверджують поставку позивачу ОСОБА_5 відділенням ТОВ „Український дистрибуційний центр, Бессарабською філією ПАТ Компанія „Райз мінеральних добрив, що застосовуються в процесі вирощення врожаю, а видаткові накладні № ВН-10037-00144 від 10.04.15 р., № ВН-10037-00256 від 12.05.15 р., №202 від 25.06.15р., купівлю ТДВ „Алкалія у ПАТ „Команія „Райз гібриду соняшника, соняшника насіння, у ТД „Червона калина дизельного пального, які свідчать про вартість насіння для посіву та купівлю пального на оброблення земельних ділянок

ТДВ „Алкалія подало до справи укладені з ТОВ „КЕРНЕЛ-ТРЕЙД на поставку насіння соняшника врожаю 2015 р. договори поставки № О3128/16 від 16.11.15 р., №О3477/16 від 27.11.15 р., на поставку пшениці врожаю 2016 р. договори поставки №Д4560/17 від 26.12.16р., № ОД3932/17 від 30.12.16 р. та відповідні видаткові накладні №53 від 27.11.15 р. на поставку 26,82 т. насіння соняшника на суму 278928 грн., № 73 від 26.12.16р. на поставку пшениці кількість 70,98 т. на суму 337 155 грн., №74 від 27.12.16 р. на поставку 32,64 т. пшниці на суму 155 040 грн.

Оцінивши зазначені довідки, договори, первинні документи поставки, суд, доходить висновку, що вони підтверджують ведення господарської діяльності підприємства по вирощуванню сільськогосподарської продукції, закупівлю насіння, міндобрив, дизельного пального, продаж вирощеного врожаю, однак дані документи не приймались до уваги при розрахунку ТДВ „Алкалія упущеної вигоди ні в першій його редакції ні в другій, в яких зазначено тільки середню врожайність соняшника, пшениці в 2015-2016 р.р., площу спірних земельних ділянок та ціну продажу 1 т. цих культур. Водночас, як в розрахунках упущеної вигоди, поданих до заяви про долучення документів від 16.08.17 р. за вх.№ 17863/17 загалом на суму 2 960 000 грн., вирахуваної із площі земельної ділянки в 75 га., так і з розрахунків, поданих разом з заявою від 08.09.17 р. за вх.№ 19340/17, загалом на суму 2 804 000 грн., вирахуваної вже із площі 80 га., позивачем не застосовано та не вирахувано суми витрат, які би він мав обовязково понести на вирощування, збір врожаю, сплату податків, орендної плати, навіть за умови що частина таких доказів була подана до справи та заявником було складено витрати на соняшник за 2015 р. в сумі 171 530 грн., витрати на пшеницю за 2016 р. в сумі 183 840 грн. Наразі доказів сплати податків, орендної плати за спірні земельні ділянки, позивач суду не надав. При цьому, суд, не вправі самостійно здійснювати такі обрахунки, оскільки вони не доведені фактичним доказами в повному обємі та з врахуванням положень ст.33 ГПК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Разом з цим, надані в підтвердження реалізації вирощеної продукції договори поставок, перераховані судом вище, свідчать про реалізацію ТДВ „Алкалія врожаю 2015 р., 2016 р., вирощеного на земельних ділянках площею 2202,678 га., що знаходяться в його користуванні та не підтверджують правовідносини щодо ймовірної реалізації не вирощеного врожаю на спірних земельних ділянках площею 75,7321 га., підстав припинення таких взаємовідносин по поставці сільгосппродукції, за умови неправомірного використання відповідачем земельних ділянок площею 75,7321 га., а тому до уваги суду не приймаються.

Проаналізувавши вищенаведені матеріали даної справи, заслухавши правові позиції сторін щодо предмету спору, оцінивши їх в сукупності, суд, дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених позивачем позовних вимог з врахуванням наступних положень законодавства.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За положеннями ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина 2 статті 22 Кодексу).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (абзац 1 частини 3 статті 22 Кодексу).

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Породжуючи настання цивільних прав та обовязків згідно ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, відповідальність у вигляді відшкодування шкоди вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного звязку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний звязок між протиправною поведінкою порушника та збитками полягає, передусім, у прямому (безпосередньому) звязку між протиправною поведінкою та настанням негативного результату. Вказані обставини підлягають доведенню позивачем належними та допустимими у справі доказами. Стягнення шкоди як виду цивільно-правової відповідальності можливе у випадку наявності такої шкоди та обґрунтованості її розміру.

З аналізу вищевказаних норм законодавства, вбачаться, що обєктивною стороною правопорушення є наявність шкоди в майновій сфері кредитора, протиправна поведінка, яка втілилась в невиконанні або неналежному виконанні боржником зобовязання, причинний звязок між протиправною поведінкою боржника та шкодою. Відсутність хоч би одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним зобовязань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Згідно п.3.12. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. „ Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв'язку з цим господарський суд, з'ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що між сторонами у справі виникли господарські зобов'язання, проте при прийнятті рішення про відмову у позові суд, з'ясувавши при розгляді справи, що сторона позивач в обґрунтування своїх вимог послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, зокрема не на норми якими врегульовано стягнення шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобовязань, відповідно до п.3.12 Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції самостійно здійснив правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме ті норми матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, а саме норми законодавства якими визначено стягнення шкоди.

Отже, з врахування викладеного та за умови відсутності належного розрахунку заявленої позивачем упущеної вигоди, зокрема застосування площі земельних ділянок у відношенні яких були прийняті судові рішення у справі № 916/1893/16, не у вигляді 75,7321га., як то встановлено постановою ОАГС від 28.03.17 р. на постановою ВГСУ від 27.07.17 р., а у вигляді 75 га. та подалі 80 га., у відповідності до останньої позовні вимоги позивача мали б складати взагалі 2 804 000 грн., тобто підлягали би зменшенню позивачем, чого зроблено не було, позивач підтримував заявлені позовні вимоги в сумі 2 960 000 грн., не застосовував до розрахунку упущеної вигоди вирахування понесених обовязкових витрат по обробленню земельних ділянок, сплати податків, орендної плати, тобто, не підтвердив фактично можливе отримання доходу від використання земельної ділянки в 75,7321га., у звязку з чим, суд, доходить до висновку щодо безпідставності та недоведеності заявлених ТДВ „Алкалія позовних вимог в частині реальності упущеної вигоди та її суми заявленої до стягнення, що є складовими цивільно-правової відповідальності, наявність яких є обовязковою умовою для прийняття судового рішення про стягнення шкоди (упущеної вигоди) та доведеність яких покладається саме на позивача.

Даних висновків суд дійшов з врахуванням постанови ВСУ від 14.06.17 р., на яку безпосередньо і посилався позивач, однак висновки, зокрема щодо порядку нарахування упущеної вигоди, застосування до такого розрахунку відповідних витрат, ТДВ „Алкалія не були враховані, що мало наслідком не доведення реальності шкоди (упущеної вигоди), її суми.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 32 - 34, 43, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Враховуючи вище викладене, суд відмовляє в задоволенні заявлених ТДВ „Алкалія позовних вимог щодо стягнення з ТОВ „Победа 1 шкоди в сумі 2 960 000 грн. за їх необґрунтованості та недоведеності.

Відповідно до ст.49 ГПК України за умови відмови судом в задоволенні заявлених позивачем позовних вимог, з останнього до державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір в сумі 42 300 грн., сплату якого було судом відстрочено ухвалою від 17.07.17 р., а частина судового збору, сплачена позивачем в сумі 2100 грн. відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача не підлягає.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82- 85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити ТДВ „Алкалія у задоволені позову повністю.

2. Стягнути з ТДВ „Алкалія (Одеська область, Білгород-Дністровський район, с.Карналіївка, вул. Гастело,15, ) до державного бюджету України (рахунок №3008, Одержувач: УДК у м. Одесі/Приморський район, Код , Банк одержувача: ГУДКСУ в Одеській області, МФО: 828011, Код бюджетної класифікації: 22030001, Код ЄДРПОУ Господарського суду Одеської області: 03499997) через Білгород-Дністровський міськрайонний ВДВСГТУЮ в Одеській області (67700, Одеська область, м.Білгород Дністровський, вул.Миколаївська, 30, код 34890175) 42 300 (сорок дві тисячі триста) грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 85 ГПК України, після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 18 вересня 2017 р.

Суддя І.А. Малярчук