КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2017 р. Справа№ 910/6981/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Калатай Н.Ф.

Баранця О.М.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

представників сторін

від позивача Лукошкіна Ю.Ю.

від відповідача Бонтлаб В.В., Мичко Н.П.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Квадрат-Про" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 по справі №910/6981/17 (суддя Плотницька Н.Б. )

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Центр"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Квадрат-Про"

про визнання недійсним (нікчемним) договору оренди

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Квадрат-Про"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Центр"

про визнання договору дійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 по справі №910/6981/17 первісний позов задоволено повністю.

Визнано недійсним договір оренди нежилого приміщення № 1/03-1/2015 від 01.03.2015, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Центр" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Квадрат-Про".

В задоволенні зустрічного позову про визнання дійсним договору оренди нежилого приміщення № 1/03-1/2015 від 01.03.2015, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Центр" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Квадрат-Про", відмовлено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Квадрат-Про" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Центр" витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариства з обмеженою відповідальністю "Квадрат-Про" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 скасувати та постановити нове, яким в задоволенні первісних позовних вимог відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 колегією суддів у складі: головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді Чорногуз М.Г., Пашкіна С.А. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду 29.08.2017.

23 серпня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Центр" подав заперечення на апеляційну скаргу.

Розпорядженням від 28.08.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв'язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 28.08.2017, в зв'язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. який не є головуючим суддею у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів: головуючий суддя - Сітайло Л.Г. судді: Баранець О.М., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2017 колегією суддів, в зазначеному складі, прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Квадрат-Про" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 по справі №910/6981/17 до свого провадження.

В судовому засіданні 29.08.2017 оголошено перерву до 05.09.2017.

Розпорядженням від 04.09.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв'язку з перебуванням судді Пашкіної С.А.у відпустці.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 04.09.2017, в зв'язку з перебуванням судді Пашкіної С.А., яка не є головуючим суддею у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів: головуючий суддя - Сітайло Л.Г. судді: Баранець О.М., Калатай Н.Ф..

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2017 колегією суддів, в зазначеному складі, прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Квадрат-Про" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 по справі №910/6981/17 до свого провадження.

05 вересня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Квадрат - Про" подав заяву про відвід колегії суддів: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді Баранець О.М., Пашкіна С.А.

В судовому засіданні 05.09.2017 оголошено перерву до 06.09.2017.

06 вересня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Квадрат - Про" подав заяву про відвід колегії суддів: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді Баранець О.М., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2017 відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Квадрат-Про" про відвід колегії суддів Київського апеляційного господарського суду Сітайло Л.Г., Баранця О.М. та Калатай Н.Ф.

В судове засідання 06.09.2017 з'явились представники позивача та відповідача.

Представником відповідача за первісним позовом в судовому засіданні подано клопотання про призначення експертизи.

Колегія суддів, розглянувши зазначене клопотання, прийшла до висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Як зазначено в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 року «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення експертизи повинно вирішуватись лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Так у клопотанні, ставиться питання чи є капітальною спорудою частина нежилого приміщення, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 82 "А", 1 вхід, 1 поверх, складські приміщення площею 969,00 м2, 2 поверх адміністративні приміщення площею 514,6 м2?

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що для вирішення цього питання не потребується призначення судової будівельно-технічної експертизи, оскільки предметом Договору оренди нежитлового приміщення №1/03-1/2015 від 01.03.2015 є частина нежитлового приміщення (будівлі) - виробничого корпусу, а поставлене відповідачем питання не впливає на предмет доказування у даному спорі.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2017.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2017.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

01 березня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Центр" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Квадрат-Про" (орендар) укладено договір оренди нежилого приміщення №1/03-1/2015 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове, платне користування частину нежилого приміщення, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 82 "А", 1 вхід, 1 поверх, складські приміщення площею 969,00 м2, 2 поверх адміністративні приміщення площею 514,6 м2.

Згідно з пунктом 7.1. Договору останній набирає сили з дати його укладення. Термін оренди по цьому договору складає 34 місяці та діє з 01 березня 2015 року до 31 грудня 2018 року.

На виконання умов Договору, 01.03.2015 орендодавець передав орендарю в строкове платне користування частину нежилого приміщення, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 82 "А", 1 вхід, 1 поверх та складські приміщення площею 969,00 м2, 2 поверх адміністративні приміщення площею 514,6 м2, що підтверджується актом приймання-передачі нежилого приміщення від 01.03.2015.

Як вбачається з матеріалів справи спірний Договір підписано сторонами та скріплений їх печатками, однак відсутнє нотаріальне посвідчення.

Відповідно до вимог статті 793 Цивільного кодексу України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі статтею 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Приписами статті 252 Цивільного кодексу України визначено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Посилання апелянта на те, що строк дії договору встановлено 34 місяці колегією суддів визнано безпідставними, оскільки як вбачається з пункту 7.1. Договору сторонами погоджено термін його дії саме календарними датами з 01.03.2015 до 31.12.2018.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Квадрат-Про" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Центр" про тлумачення пункту 7.1. Договору оренди нежилого приміщення №1/03-1/2015.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю "Квадрат-Про" зазначає, що строк дії договору становить 34 місяці, які закінчуються 31.12.2017, а відповідач вважає, що строк дії договору становить 46 місяців, які закінчуються 31.12.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2017 по справі №910/6927/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.08.2017 в задоволенні зазначеного позову відмовлено. Доказів оскарження зазначеної постанови суду в касаційному порядку матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що Договір оренди частини будівлі укладено більш ніж на три роки, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що спірний договір підлягав нотаріальному посвідченню.

Згідно з частиною 1 статті 220 Цивільного кодексу України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

В пункті 2.5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що за змістом частини другої статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак, це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 2 статті 220 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 у вирішенні спорів, пов'язаних з визнанням правочинів, які підлягали нотаріальному посвідченню, дійсними (статті 219, 220 Цивільного кодексу України), господарські суди повинні з'ясувати: чи підлягав відповідний правочин нотаріальному посвідченню, з яких причин його не посвідчено нотаріально та чи втрачена можливість такого посвідчення, а також чи не суперечить зміст правочину вимогам закону, оскільки в такому разі позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи рекомендації, викладені у пункті 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення.

Таким чином, однією з умов застосування частини другої статті 220 Цивільного кодексу України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення сторони від нотаріального посвідчення правочину.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та не спростовано апелянтом ухилення відповідача від нотаріального посвідчення Договору позивачем за зустрічним позовом не доведено. Позивач за зустрічним позовом не надав жодних доказів звернення з вимогами до контрагента про здійснення нотаріального посвідчення договору в період з моменту укладання Договору до моменту звернення з даним позовом.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Квадрат-Про" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 по справі №910/6981/17.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Квадрат-Про" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 по справі №910/6981/17 залишити без змін.

2.Матеріали справи №910/6981/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді Н.Ф. Калатай

О.М. Баранець