ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

12 вересня 2017 р. Справа № 902/634/17

Господарський суд Вінницької області в складі головуючої судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Павловій Т.С., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація КРТ", с.Зубра Пустомитівського району Львівської області

до приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону", м.Гнівань Тиврівського району Вінницької області

про стягнення 2098227,38 грн заборгованості згідно договору поставки

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № 29/12-02 від 29.12.2016);

відповідача не з'явився.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Корпорація КРТ" звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" 2098227,38 грн заборгованості згідно договору поставки №5-П від 05.01.2017, з яких: 1962000,00 грн - заборгованість за поставлений товар; 39240,00 грн - пеня; 17496,74 грн - 3% річних та 79490,64 грн - сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 27.06.2017 порушено провадження у справі №902/634/17, судове засідання призначено на 20.07.2017.

Ухвалою суду від 20.07.2017 продовжено строк розгляду спору на 15 днів та оголошено перерву в судовому засіданні до 12.09.2017 з метою забезпечення реалізації прав, наданих учасникам процесу Господарським процесуальним кодексом України, у тому рахунку щодо забезпечення сторонам можливості врегулювати спір мирним шляхом та надати суду додаткові докази необхідні для вирішення даного спору по суті.

На визначену судом дату (12.09.2017) в судове засідання з'явився представник позивача, представник відповідача правом участі в судовому засіданні не скористався, хоча про місце та час слухання справи був повідомлений завчасно та належним чином в судовому засіданні (20.07.2017) під розпис, що підтверджується матеріалами справи (а.с.38).

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення представника відповідача належним чином про час та місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в дане судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім цього, про обізнаність представника відповідача про розгляд даної справи свідчить подане останнім клопотання б/н від 12.09.2017 (вх. канц. суду №06-52/8735/17) "про відкладення розгляду справи", мотивоване організацією погашення заборгованості у даній справі та терміном відображення банківського переказу.

При цьому, представник позивача проти даного клопотання заперечував в повному обсязі та наполягав на прийнятті рішення по справі №902/634/17 в даному судовому засіданні.

Суд розглянувши вказане клопотання відмовляє в його задоволенні з підстав його невідповідності приписам ст.77 ГПК України, а також з урахуванням закінчення (12.09.2017) визначеного ст.69 ГПК України строку розгляду даної справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав в повному обсязі позовні вимоги викладені в позовній заяві.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши наявні докази на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, судом встановлено наступне.

05.01.2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Корпорація КРТ" та приватним акціонерним товариством "Гніванський завод спецзалізобетону" було укладено договір поставки №5-П, відповідно до умов якого, постачальник (позивач) зобовязується у 2017 році поставити замовнику (відповідачу) товар, відповідно до специфікації до даного договору, а замовник зобов'язується оплатити цей товар на умовах даного договору (п. 1.1. договору) (а.с. 9-11).

Найменування товару: Анкер закладний АЗ-2 для пружних колійних скріплень КПП-5 ТУ У 35.2-0: 2007 в кількості 30000 шт. (п.1.2. договору).

Кількість та асортимент товару визначається у специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору (п. 3.1. договору).

Постачальник здійснює поставку товару автомобільним транспортом на умовах СРТ (згідно вимог "Інкотермс" (редакція 2010 р.)), м.Гнівань. Строк поставки товару здійснюється протягом 3-х робочих днів з дня надання письмової заявки замовника, яка є підтвердженням готовності замовника до прийому товару. Датою поставки товару та право власності на нього вважається дата отримання вказана в накладній, що оформлена на цей товар (п. 5.1.- 5.3. Договору).

Замовник оплачує товар за ціною, вказаною у специфікації до цього договору яка приймається сторонами в національній валюті України гривні. Ціна цього договору може бути змінена за взаємною згодою сторін відповідно до вимог чинного законодавства України. Кожен випадок зміни ціни повинен бути погоджений з замовником шляхом підписання додаткових угод. Ціна даного договору становить 1962000,00 грн, в тому числі ПДВ 20% 327000,00 грн (п. 6.1.- 6.3. договору).

Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються у безготівковій формі. Замовник здійснює оплату по факту поставки товару, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, з відстрочкою платежу протягом 30 банківських днів (п.п. 7.1., 7.2. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до обопільно підписаних та скріплених печатками сторін видаткових накладних №23/01-1 від 23.01.2017 року (а.с. 15) та №31/01-1 від 31.01.2017 року (а.с.18), позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1962000,00 грн.

Відповідач за поставлений товар у визначені договором строки не розрахувався.

Для досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу про оплату заборгованості №24/04-03 від 24.04.2017 року на суму 1962000,00 грн (а.с.20), якою позивач вимагав погасити заборгованість в (7-ми денний) термін передбачений ч.2 ст.530 ЦК України.

Відповідач у відповідь на вимогу направив лист №705/02 від 16.05.2017 року, в якому визнав наявну перед позивачем заборгованість та запевнив про погашення заборгованості в повній мірі, як тільки зявиться така можливість.

Станом на день слухання справи, відповідач розрахунків з позивачем не провів, тому за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем в сумі 1962000,00 грн.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Статтею 193 Господарського кодексу України (ГК України) визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 526, 525 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як випливає з наявних матеріалів справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, що випливають з договору поставки.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України одна сторона - продавець передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В судовому засіданні позивачем доведено суду, що на день розгляду справи у відповідача перед ним існує заборгованість у сумі 1962000,00 грн, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення основної заборгованості.

Окрім вимог про стягнення суми боргу позивачем заявлено вимоги про стягнення 17496,74 грн - 3% річних за період з 07.03.2017 по 16.03.2017; 79490,64 грн - інфляційних втрат за період березень 2017 по травень 2017 та 39240,00 грн - пені.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.11.3 Договору у разі порушення строків оплати замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за весь період прострочення, але розмір всіх штрафних санкцій та пень, які можуть виникнути через несвоєчасність проведення оплати товару не може перевищувати 2% вартості неоплаченого товару, з якого допущено таке прострочення.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинному законодавству.

Здійснивши перерахунок позовних вимог в цій частині за допомогою калькулятора штрафів програми "ЛІГА.ЗАКОН" суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в межах вимог, заявлених до стягнення, а саме: 17496,74 грн - 3% річних за період з 07.03.2017 по 16.03.2017; 79490,64 грн - інфляційних втрат за період березень 2017 по травень 2017 та 39240,00 грн - пені.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду будь-яких належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення заборгованості за отриманий товар, пені, інфляційних втрат та 3% річних, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

За вказаних вище обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" (вул.Промислова, 15, м.Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область, 23310, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація КРТ" (вул.Б.Хмельницького, 144, с.Зубра, Пустомитівський район, Львівська область, 81135, код ЄДРПОУ 37786,00 грн боргу; 17496,74 грн 3% річних; 79490,64 грн інфляційних втрат; 39240,00 грн пені та 31473,41 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 18 вересня 2017 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу - ПАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" ( 23310, Вінницька область, м. Гнівань, вул. Промислова, 15).