ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2017 р.Справа № 922/2082/17

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Хотенця П.В.
при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Заступника Генерального прокурора України м. Київ в інтересах держави в особі 1. Кабінета Міністрів України, м. Київ, 2. Міністерства внутрішних справ України, м. Київ, 3. Військової частини НОМЕР_1 , м. Харків 3-я особа, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивачів - 1. Міністерство оборони України , м. Київ, 2. Головне управління Національної гвардії України, м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВЗЕМБУД", м. Київ 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю Консалтинго-правової фірми "Спартак", м. Харків
про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння
за участю представників сторін:
прокурора -Яговдік С.М., за посвідченням

позивачів - 1. Горбунова К.Ю., дов. № 129 від 29.12.2016 року, 2. Волков І.М., дов. № 83/2015 від 16.07.2015 року, 3.Печенізький В.С., дов. № 1/34-43 від 10.01.2017 року

третіх осіб - 1. Москов М.В., дов. № 220/160/д від 13.03.2017 року, 2. Печенізький В.С.., дов. № 27/34-604 від 27.02.2017 року

відповідача - Іщенко Г.М., дов. від 30.06.2017 року

третьої особи - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про визнання за державою Україна в особі Кабінету Міністрів України та Міністерства внутрішних справ України право власності на будівлі та споруди, що розташовані у с. Померки, 24, м. Харків, а саме: нежитлові будівлі літ. О-1 загальною площею 451,5 кв.м., літ. Ф-1 загальною площею 726,2 кв.м., літ. У-1 загальною площею 726,2 кв.м., літ. АЕ-1 загальною площею 1651 кв.м. та про витребування з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВЗЕМБУД" будівлі та споруди, що розташовані у АДРЕСА_1 , а саме: нежитлові будівлі літ. О-1 загальною площею 451,5 кв.м., літ. Ф-1 загальною площею 726,2 кв.м., літ. У-1 загальною площею 726,2 кв.м., літ. АЕ-1 загальною площею 1651 кв.м. та передати їх на баланс Військової частини НОМЕР_1 .

Прокурор у судовому засіданні та у наданих письмових поясненнях наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник першого позивача у судовому засіданні та у наданих письмових поясненнях підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник другого позивача у судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник третього позивача у судовому засіданні, у наданій заяві та письмових поясненнях підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів - Міністерства оборони України у судовому засіданні позов підтримує.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів - Головного управління Національної гвардії України у судовому засіданні та у наданому письмовому поясненні позов підтримує.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву заперечує проти задоволення позову, просить застосувати позовну давність або відмовити по суті спору.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Консалтинго-правової фірми "Спартак" у судове засідання не з*явився, документи на виконання ухвали суду про порушення провадження у справі суду не надав.

Разом з цим, 04 вересня 2017 року до суду повернулася копія судової ухвали про порушення провадження у справі № 922/2082/17 з поштовою відміткою "за закінчення строку зберігання".

Як визначено у пунктах 3.9. та 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з`явилися у засідання. Необхідно мати на увазі, що розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Так, процесуальні документи у даній справі (ухвала суду про порушення провадження у справі) направлялися всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідної ухвали.

Таким чином, суд вважає, що третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю Консалтинго-правової фірми "Спартак" повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи, але третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю Консалтинго-правової фірми "Спартак" не з`явилася у засідання суду, водночас судом вжито всі заходи для належного повідомлення його про час та місце розгляду справи.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статтею 4-3 та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення прокурора та повноважних представників сторін, судом встановлено наступне.

Між Східним управлінням капітального будівництва Міноборони України (замовником), Товариством з обмеженою відповідальністю Консалтинго-правовою фірмою "Спартак" (пайовиком), Харківським університетом Повітряних сил Збройних сил України укладено трьохсторонній договір № 48 від 18 лютого 2005 року про будівництво житла для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей шляхом пайової участі сторін.

Згідно пункту 2.1. договору його предметом є будівництво у порядку пайової участі для забезпечення житлом військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей на земельній ділянці, орієнтованою загальною площею 5,1 га. у с. Померки у м. Харків (військове містечко № 216).

Відповідно до пункту 8.6 договору сторони гарантували, що мають необхідні повноваження на укладення та виконання умов цього договору й укладання цього договору не порушує будь-якого нормативного акту чи внутрівідомчої процедури.

В матеріалах справи, не визначено які положення нормативних актів та/або внутрішньовідомчої процедури порушено при укладанні договору від 18 лютого 2005 року, що в свою чергу виключає наявність підстав для встановлення факту нікчємності договору.

Постанова Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 року № 1919 "Про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил", Закону України "Про правовий режим майна у Збройних силах України", Постанова Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2008 року № 313 "Про заходи щодо удосконалення управління об`єктами державної власност", на які посилається заявник не є тими нормативно-правовими актами, що регламентують порядок та процедуру укладення вказаного договору. Предметом регулювання вказаних актів є процедура відчуження військового майна. Спірні правовідносини за своєю правовою природою не є правовідносинами відчуження.

Залишається не визначеним порушень сторонами вказаного договору положень статті 203 Цивільного кодексу України щодо вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Додатковою угодою № ДУ-1/48СПЗ до договору № 48 від 14 серпня 2006 року сторонами досягнуто наступних домовленостей: Східне управління капітального будівництва Міністерства оборони України вибуває як сторона по договору № 48 та передає, а Міністерство оборони України приймає на себе права та обов`язки - сторони і стає стороною договору № 48; Міністерство оборони України та Товариство з обмеженою відповідальністю Консалтинго-правової фірми "Спартак" домовились про припинення зобов`язань за договором № 48 шляхом новації та заміни зобов`язань щодо будівництва житла шляхом пайової участі на зобов`язання про спільну діяльність у будівництві житла.

У зв`язку з досягнутими домовленостями між сторонами укладено договір про спільну діяльність у будівництві житла (без об`єднання вкладів учасників), предметом якої. згідно з пунктом 2.1. є проведення спільної діяльності щодо будівництва комплексу житлових будинків з об`єктами соціальної інфраструктури та вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торговельного та адміністративного призначення орієнтовно загальною площею квартир орієнтовно 3304 кв м, що підлягають будівництву на земельній ділянці орієнтованою загальною площею 5,1 га, розташованої у м. Харкові, с. Помірки (військове містечко № 216)

Спільна діяльність здійснюється без об`єднання вкладів учасників, сторони зберігають свою юридичну самостійність. Майнова самостійність сторін є обмеженою щодо розпорядження належними кожній з них часток у спільній діяльності.

Як вбачається з тексту додаткової угоди відчуження об`єктів не здійснювалось, відтак - докази, що підтверджують нікчемність договору № 48 відсутні.

Додатковою угодою від 17 серпня 2006 року ДУ-2/48СПЗ до договору № 48, сторони домовились. що здійснюють свої вклади у розмір та наступний спосіб - частка Міноборони становить 2350000 грн. і здійснюється у вигляді вартості оцінки нематеріального активу права користування земельною ділянкою під забудову. Частка Міноборони на цілі визначені договором також здійснюється шляхом виконання технічного нагляду та прийняття будівель в експлуатацію, участі в узгодженнях по переоформленню права користування земельною ділянкою на Товариство з обмеженою відповідальністю Консалтинго-правової фірми "Спартак".

Частка сторони становить 7050000 грн. Свій вклад сторона здійснює шляхом фінансування будівництва квартир, будинків з об`єктами соціальної інфраструктури та вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торговельного та адміністративного призначення, передачі рухомого та нерухомого майна та інших товарно-матеріальних цінностей та з допомогою ведення загальних справ учасників договору, в порядку і на умовах, передбачених договором.

Пунктом 9 додаткової угоди встановлено, що сторони з виконанням вимог пунктів 4 додаткового договору за взаємною згодою сторін згідно з статтею 214 Цивільного України відмовляються від виконання додаткової угоди № ДУ-1/48СПЗ від 14 серпня 2006 року та цієї додаткової угоди.

Як вбачається з договору та додаткових угод до нього, відчуження не здійснювалось.

Отже, обставини, що мають значення для справи залишаються недоведеними, а доводи, викладені у позові не відповідають обставинам справи.

Матеріали справи свідчать про те, що в оспорюваному рішенні наявні посилання на рішення суду господарського суду Харківської області від 12 листопада 2008 року у справі № 29/489-08 за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю Консалтинго-правової фірми "Спартак" до Харківської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерство оборони України про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна (в тому числі й спірних об`єктів нерухомості).

Досліджуючи обставини спірних правовідносин, встановлених даним рішенням, суд звертає увагу на те, що спірні об`єкти нерухомості підлягали знесенню внаслідок повного й належного виконання сторонами договору № 48 (та додаткових угод до нього).

Як вбачається з тексту рішення господарського суду Харківської області від 12 листопада 2008 року "18 лютого 2005 року між Східним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю Консалтінго-правова фірма "Спартак" було укладено договір № 48 "Про будівництво житла для військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей шляхом пайової участі сторін" згідно яких сторони домовились, з метою забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом здійснити будівництво у порядку пайової участі сторонами об`єктів - житлових багатоповерхових комплексів, які будуть розташовані за наступними адресами:

- м. Харків, с. Помірки, 24 (військове містечко № 216), загальна площа земельної ділянки, орієнтовно, 5,1 га.;

Після чого, 14 серпня 2006 року, між Міністерством оброни України, Товариством з обмеженою відповідальністю Консалтинго-правова фірма "Спартак" та Східним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України, було укладено додаткову угоду № ДУ-1/48 СПЗ до договору від 18 лютого 2005 року № 48. В результаті чого відбулася зміна "замовника" за основним договором зі Східного управління капітального будівництва Міністерства оборони України на Міністерство оборони України.

17 серпня 2006 року між Міністерством оброни України, Товариством з обмеженою відповідальністю Консалтинго-правової фірми "Спартак" було укладено додаткову угоду № ДУ-2/48 СПЗ, до договору від 18 лютого 2005 року № 48, згідно якою вкладом останнього можуть бути квартири (оплачені майнові права на квартири) у житловому будинку розташованому за адресою: м. Харків, вул. Котлова, 252.

Згідно вимог законодавства України, а також вищезазначених договорів та додаткових угод "пайовиком" зі свого боку перед "замовником" на цей час виконані усі зобов язання щодо передачі квартир Міністерству оборони України, розташованих по вул. Котлова, 252 у м. Харкові, що підтверджуються Актами - передачі квартир під заселення від 15 січня 2007 року, Актами звірки виконання умов договорів №№ 33,38, 48 від 18 лютого 2005 року "Про будівництво житла для військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей шляхом пайової участі сторін" та додаткових угод №№ ДУ-1/33 СПЗ, ДУ-1/38 СПЗ, ДУ-1/48 СПЗ, №№ ДУ-2/33 СПЗ. ДУ -2.38 СПЗ, ДУ-2/48 СПЗ до договорів від 18 лютого 2005 року.

Відповідно до пунктів 3.5., 4.1 договору "замовник" бере на себе зобов`язання до передачі запланованих до ва земельних ділянок, а саме: земельна ділянка загальною площею, орієнтовно 5,1 га, що розташована у с. Помірки, 24 (військове № 216) в м. Харкові; оформити та надати Товариству з обмеженою відповідальністю Консалтинго-правової фірми "Спартак" дозвільні документи (дозволи, технічні умови тощо), необхідні для виконання робіт по приведенню земельних ділянок у стан, придатний до початку будівництва, для знесення існуючих будівель, споруд, зелених насаджень, реконструкції існуючих будівель, споруд, а також у зв*язку з винесенням інженерних мереж із території забудови та виконання зобов`язань по будівництву об*єктів.

Згідно пункту 2 Актів звірки виконання умов договору № 48 від 18 лютого 2005 року "Про будівництво житла для військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей шляхом пайової участі сторін" від 05 квітня 2007 року та додаткової угоди № ДУ-2/48 СПЗ до договору від 18 лютого 2005 року Міністерство оборони зобов язалося з метою повного виконання умов договору надати згоду на припинення права користування земельними ділянками, списати, зняти з обліку та передати будівлі та споруди, що підпадають в межі земельних ділянок обумовлених договорами.

Тобто згідно цих положень "замовник" зобов язався передати у розпорядження "пайовика" на його розсуд (у власність) існуючі на земельних ділянках будівлі та споруди, для їх знесення, проведення їх реконструкції та вжиття інших дій, необхідних для виконання "пайовиком" умов договорів та будівництва Об`єктів.

Відповідно до умов договорів, Актів звірки виконання умов договору № 48 від 18 лютого 2005 року та додаткових угод, враховуючи факт отримання "замовником" житла, всі права "замовника", передбачені договором перейшли до "пайовика".

Під час розгляду справи судом було встановлено, що з боку позивача були виконані усі договірні зобов`язання в повному обсязі шляхом передачі квартир, які в свою чергу були передані під розподіл та заселення безквартирними військовослужбовцями Збройних сил України. Також кошти, еквівалентні вартості безоплатно отриманих квартир були зараховані до доходної та видаткової частини Державного бюджету України.

Рішеннями 16 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 21 листопада 2007 року № 237/07 та 17 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 25 грудня 2007 року № 282/07 Товариству з обмеженою відповідальністю Консалтинго-правової фірми "Спартак" надано згоду на розроблення проектів відведення наступних ділянок: земельна ділянка площею, орієнтовно 18,6 га., в с. Помірки, 24 для будівництва та подальшої експлуатації багатофункціонального комплексу; та попереджено, що вказані земельні ділянки будуть надані окремим рішенням сесії міської ради тільки після вирішення усіх питань з власниками та користувачами будівель та споруд, що знаходяться в межах майданчика для проектування та будівництва об єкту.

На підставі актів та згідно реєстрів на списання будівель (споруд) існуючі на вказаних земельних ділянок будівлі та споруди були списані, а саме: будівля лабораторії, загальною площею 472 кв.м., будівля сховища, загальною площею 1474 кв.м. , будівля овочесховища, загальною площею 203 кв.м., теплиця, загальною площею 294 кв.м.2, холодильник, загально площею 240 кв.м., будівля вольєру, загальною площею 480 кв.м., будівля вольєру, загальною площею 548 кв.м., будівля сховища загальною площею 48 кв.м., цех, загальною площею 120 кв.м., будівля свинарні, загальною площею 1296 кв.м., службовий будинок, загальною площею 77 кв.м., будівля ТП, загальною площею 28 кв.м., будівля сховища, загальною площею 720 кв.м., що розташовані в с. Помірки, 24;

Для реалізації свого права на будівниитво об`єктів нерухомого майна та отримання права власності на нього, позивач має в порядку земельного та містобудівного законодавства та наведеного рішення міської ради звільнити земельну ділянку від будівель та споруд (після оформлення належним чином право власності на ці об єкти), оформити право користування на земельні ділянки та отримати інші дозвільні документі.

Таким чином, невиконання з боку Харківської міської ради своїх повноважень щодо визнання за позивачем права власності на існуючі на земельних ділянках, що відводяться під забудову, будівлі та споруди, для їх знесення, проведення їх реконструкції та вжиття інших дій, необхідних для виконання умов договору та будівництва об єктів нерухомого майна суттєво порушує права Товариства з обмеженою відповідальністю Консалтинго-правової фірми "Спартак" передбачені договорами та чинним законодавством, зокрема право власності на будівлі та споруди, що знаходяться в межах ділянок для будівництва, право на отримання в користування вищезазначених земельних ділянок для будівництва та, як наслідок, перешкоджає реалізації проекту будівництва Об`єкту та набуття на нього права власності."

Рішення господарського суду у справі № 29/489-08 набрало законної сили. В рамках вирішення спору Міноборони не заперечувало обставин спірних правовідносин, в тому числі повне й належне виконання сторонами договору своїх зобов`язань, направлених на встановлення поставленої мети - будівництво житла, а в же після цього освоєння земельної ділянки.

Питання відчуження спірних об`єктів нерухомості не було предметом вказаних договорів.

Згідно статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплений принцип правової певності, за змістом якого, зокрема, забороняється ставити під сумнів рішення суду, яке набрало законної сили. Зважаючи на те, що по справі № 29/489-08 про належність спірного майна на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю Консалтинго-правової фірми "Спартак" не може бути предметом обговорювання та входити до предмета доказування в розглядуваній справі, незалежно від того, як саме цей висновок мотивований судом, який розглядав відповідну справу.

Обставини спірних правовідносин встановлено й щодо Міністерства оборони України, що в даній справі виступає в процесуальному статусі позивача.

Факт участі Міноборони у справі № 29/489-08, обізнаність з обставинами спірних правовідносин, згода з прийнятим рішенням (в силу його не оскарження міністерством протягом восьми років) виключають порушення інтересу держави, нікчемність правочинів, а відтак - й задоволення позову.

Таким чином Товариство з обмеженою відповідальністю Консалтинго-правової фірми "Спартак" мало належний обсяг правомочностей для укладення договорів купівлі-продажу спірних об`єктів нерухомості, що виключає задоволення позовної вимоги про витребування майна на підставі статті 388 Цивільного кодексу України.

Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь- несприятливих наслідків для власника.

До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця).

Матеріали справи свідчать про те, що прокурором не наведено належних й допустимих доказів: що підтверджують право власності позивача на спірні об`єкти нерухомості - доводи про знаходження об`єктів на балансі не є такими доказами. Право власності держави в особі Міністерства оборони саме як на об`єкти нерухомого майна не було доведено допустимими доказами, передбаченими Законом України "Про державну реєстрацію речових птрав на нерухоме майно та їх обтяжень" (свідоцтво про право власності на нерухоме майно, витяг про реєстрацію права власності тощо).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є необхідною умовою виконання прав на нерухоме майно (стаття 182 Цивільного кодексу України; частина 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Без реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна він не існує як об`єкт цивільних прав, а особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі створення майна (частина 3 статті 331 Цивільного кодексу). Аналогічні положення закріплено й в Закону України "Про власність".

Баланс є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов`язань на конкретну дату і тому не визначає підстав перебування майна у власності (володінні). Одним з основних критеріїв визначення законності володіння державним майном і відображення його на балансі підприємства є джерела фінансування, передача підприємству у володіння майна безпосередньо власником (уповноваженим ним органом) чи підприємством, яке володіє майном на праві повного господарського відання (пункт 7 Роз`яснення Вищого арбітражного суду України від 02 квітня 1994 року № 02-5/225 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з судовим захистом права державної власності).

Факт знаходження будівель на балансі того чи іншого підприємства не доводить права власності на будівлі як на об`єкти нерухомого майна, а дані балансового обліку не можна вважати належним і достовірним джерелом доказів. Відтак, для того, аби констатувати факт належності нерухомого майна (військового майна), що належать державі в особі Міністерства оборони України, дослідженню підлягають правовстановлюючі документи на будівлю та документи, що підтверджують державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - які є єдиними належними та допустимими доказами, що підтверджують право власності на нерухоме майно.

Жодного з зазначених доказів не надавалося. Згідно пункту 23 постанови Пленуму від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інщих речових прав", особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знахожиться у володінні відповідача. Особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальних законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння.

Відповідно до положень частини 1 статті 388 Цивільного кодекаму України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний передік, яких наведено в частині 1 статті 388 Цивільного кодексу України..

Така правова позиція наведена в постанові пленуму Вищого спеціалізовано України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав".

Прокурором не наведено доказів, що підтверджують факт вибуття майна з володіння не з волі власника. Навпаки, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується: правомірність укладення договору № 48; не здійснення відчуження нерухомого майна, а визначення способу участі сторвн (в тому числі й позивача у будівництві шляхом пайової участі, а згодом - у спільній діяльності (без об`єднання внесків сторін); прийняття Міністерством оборони України виконання зобов`язання за договором № 48 з боку Товариства з обмеженою відповідальністю Консалтинго-правової фірми "Спартак" й незаперечення правовідносин як таких; згода позивача у даній справі (Міністерства оборони України) з рішеннями господарського суду Харківської області від 29 серпня 2005 року у справі № 6427/4-52 за позовом військової прокуратури про визнання недійсним договору № 38 про будівництво шляхом участі - в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі; згода позивача у даній справі (Міністерства оборони України) з рішеннями господарського суду Харківської області від 12 листопада 2008 року у справі № 29/489-08 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Консалтинго-правової фірми "Спартак" про визнання права власності на спірні об`єкти нерухомості - за Товариством з обмеженою відповідальністю Консалтинго-правової фірми "Спартак" визнано право власності на спірні об`єкти нерухомості.

Таким чином, правова складова, необхідна для задоволення позову, відсутня. Наявні в матеріалах справи докази, навпаки, спростовують доводи про вибуття майна з володіння без волі.

У відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає вимоги прокурора необґрунтованими, не підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на прокурора.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 11.09.2017 р.

Суддя П.В. Хотенець