ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року Справа № 921/356/16-г/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіШевчук С.Р. (доповідач)
суддівВладимиренко С.В., Демидової А.М.
розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"
на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.04.2017
у справі№ 921/356/16-г/17 Господарського суду Тернопільської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Елагрі-Козова"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаТовариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агрі-Трейд"
простягнення 12 876 886,00 грн майнової шкоди
За участю представників сторін:

- позивача : Слесарчук В.М., дов. № 3745 від 30.12.2015

- відповідача: Сліпченко О.В., дов. № 31 від 10.10.2016

- третьої особи: не з'явилися

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елагрі-Козова", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агрі-Трейд" про стягнення 12 876 886,00 грн майнової шкоди.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 05.01.2017 у справі № 921/356/16-г/17 (у складі головуючого судді Андрусик Н.О., суддів Андрушків Г.З., Стопник С.Г.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 (у складі головуючого судді Давид Л.Л., суддів Гриців В.М., Малех І.Б.), у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, ПАТ "УкрСиббанк" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 05.01.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 у справі № 921/356/16-г/17, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що оскаржувані судові рішення прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач - ТОВ "Елагрі-Козова" надало відзив на касаційну скаргу, вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Третя особа не скористалася правом, наданим ст. 1112 ГПК України, не надала відзиви на касаційну скаргу, що в силу положень ст. 1112 ГПК України не перешкоджає перегляду судових актів, що оскаржуються.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 26.07.2013 між ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд", як Поклажодавцем, та ТОВ "Елагрі-Козова", як Зерновим складом, укладено договір №26/07-114К/13 складського зберігання зерна (далі - договір зберігання), відповідно до умов якого Поклажодавець зобов'язався передати за фактичною вагою зерно згідно ДСТУ, зокрема, кукурудзи, на зерновий склад, а Зерновий склад - прийняти зерно на зберігання, видати складські документи на зерно не пізніше наступного робочого дня після прийняття зерна на зберігання на строк до 01.06.2014 та повернути зерно Поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач (п.п.1.1, 3.3, 8.1 договору зберігання). При цьому, відповідно до п.6.1 договору зберігання, Зерновий склад не має права розпоряджатися зерном Поклажодавця.

Розділом 5 договору зберігання сторони визначили порядок та умови здійснення розрахунків за надані послуги зі зберігання зерна.

Відповідно до п.п.10.1, 10.6 договору зберігання він набирає чинності з моменту укладення і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань у повному обсязі. Також, дія договору зберігання припиняється згідно із законодавством.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 02.02.2015 у справі № 910/25052/14 позов ПАТ "УкрСиббанк" до ТОВ "Укрхорс", ТОВ "Торговий Дім "Агрі-Трейд", ТОВ "Укрселко", ТОВ "Агрі Сідс", за участю третіх осіб ТОВ "Блек Брайоні Холдінгс" та ТОВ "ЕЛАГРІ-ДЕРЕНІВКА" про звернення стягнення на майно задоволено. Звернуто стягнення шляхом продажу на публічних торгах на кукурудзу 3 класу, власником якої є ТОВ "Укрхорс" на підставі наступних подвійних складських свідоцтв та у вказаній кількості видані зерновим складом - ТОВ "Елагрі-Козова":

серія АБ 084295 від 20.01.2014 поточний номер складського свідоцтва згідно з реєстром складських документів № 2016 - у кількості 2 000 000 кг;

серія АБ 084296 від 20.01.2014 поточний номер складського свідоцтва згідно з реєстром складських документів № 2017 - у кількості 2 000 000 кг;

серія АБ 084297 від 20.01.2014 поточний номер складського свідоцтва згідно з реєстром складських документів № 2018 - у кількості 1 374 161 кг;

серія АБ 084319 від 12.03.2014 поточний номер складського свідоцтва згідно з реєстром складських документів № 2045 - у кількості 478 969 кг.

Встановлено початкову ціну предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у розмірі 2 201 гривень 92 копійки за 1 (одну) тону.

На примусове виконання рішення Господарського суду м. Києва від 02.02.2015 у справі № 910/25052/14 17.02.2015 видано відповідний наказ, який стягувачем пред'явлено до виконання в органи Державної виконавчої служби України (заява № 33-21/28409 від 11.08.2015 про відкриття виконавчого провадження).

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 18.09.2015 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48738925 за згаданим судовим рішенням господарського суду, зокрема, про звернення стягнення заборгованості на майно - кукурудзу третього класу.

Державним виконавцем 18.09.2015 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на рухоме майно, зокрема: кукурудзу третього класу у кількості 1374161 кг, 478696 кг, 2000000 кг та 2000000 кг (всього 5853130 кг), що зберігається в зерносховищі ТОВ "Елагрі-Козова" на підставі подвійних складських свідоцтв серії АБ 284297 від 20.01.2014 за реєстровим №2018, серії АБ 084319 від 12.03.2014 за реєстровим №2045, серії АБ №084295 від 20.01.2014 за реєстровим №2016, серії АБ 084296 від 20.01.2014 за реєстровим №2017, відповідно.

Постановою директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27.10.2015 у виконавчому провадженні №48738925 утворено при відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчу групу із залученням державних виконавців відділів державної виконавчої служби Гусятинського та Козівського районних управлінь юстиції Тернопільської області, яким на підставі доручення №502/14 від 03.11.2015 доручено провести опис та арешт згаданого рухомого майна.

За результатами вжитих державним виконавцем заходів (виїзду на місце зберігання зерна - смт. Козова Козівського району Тернопільської області, вул. Заводська, 1-А) встановлено відсутність у боржника (ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд") зерна, на яке згідно рішення господарського суду звернуто стягнення, зокрема по подвійних складських свідоцтвах серії АБ №084295 від 20.01.2014, серії АБ 084296 від 20.01.2014, серії АБ 284297 від 20.01.2014, серії АБ 084319 від 12.03.2014, про що 17.11.2015 складено акт.

Відсутність зерна на складському зберіганні в ТОВ "Елагрі-Козова" додатково підтверджено звітом про рух хлібопродуктів на елеваторах та складах, інформацією ДП "Держреєстри України" (листи № 309 від 05.10.2015 та №350 від 04.11.2015), згідно якої станом на 02.10.2015 та 04.11.2015, 16.11.2015 згідно даних основного реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд" не зберігає зерно на зернових складах, приєднаних до основного реєстру.

На вимогу державного виконавця № 4553/03-31 від 12.11.2015 щодо виконання доручення № 502/14 від 03.11.2015 про арешт та заборону відчуження рухомого майна, на яке рішенням суду звернуто стягнення, ТОВ "Елагрі-Козова" повідомило, що на зерноскладі відсутнє на зберіганні будь-яке зерно, власником якого є ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд", а уся документація пов'язана з господарськими операціями з даним контрагентом була вилучена правоохоронними органами під час обшуку, здійсненого на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва в межах кримінальної справи №7574783/15-к.

Оскільки за результатами вжитих державним виконавцем заходів в межах виконавчого провадження № 48738925 встановлено відсутність у боржника - ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд" зерна, на яке згідно рішення суду слід звернути стягнення заборгованості, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30.12.2015 наказ Господарського суду міста Києва від 17.02.2015 у справі № 910/25052/14, повернуто ПАТ "УкрСиббанк" без виконання.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що діями відповідача по незаконній видачі зерна, яке перебуває у заставі банку та на яке звернуто стягнення на підставі рішення суду від 02.02.2015 у справі № 910/25052/14, порушено вимоги ст. 16 Закону України "Про сертифіковані товарні склади та прості і подвійні складські свідоцтва", ст. 24 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" та завдано майнової шкоди ПАТ "УкрСиббанк" на суму вартості відсутнього зерна в розмірі 12 876 886 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у позивача не виникло жодних прав на зерно кукурудзи, в тому числі права на притримання та права застави, а отже протиправні дії відповідача могли порушити суб'єктивне право власника зерна - ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд", а не позивача та дійшов висновку, що відсутність правових підстав на підставі ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, у зв'язку з відсутністю повного складу цивільного правопорушення.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновки судів попередніх інстанцій передчасним з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Притримання речі боржника за своєю правовою природою є одностороннім правочином, який вчиняється зацікавленою особою (кредитором-ретентором) з метою забезпечення виконання основного зобов'язання і за яким кредитор у разі невиконання боржником зобов'язання у строк, здійснює правомірне володіння річчю, що підлягає передачі боржнику чи вказаній ним особі, з подальшим одержанням задоволення своїх вимог з вартості притриманої речі.

Таким чином, вчиняючи притримання, кредитор має на меті забезпечити виконання зобов'язання боржника або шляхом добровільних дій останнього, або шляхом задоволення своїх вимог через звернення стягнення на притриману річ.

У відповідності до ст. 597 ЦК України вимоги кредитора, який притримує річ у себе, задовольняються з її вартості відповідно до статті 591 цього Кодексу.

Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" скориставшись своїм правом реалізувало його звернувшись до суду з позовом про стягнення майна, що було притримано банком у зв'язку з невиконанням відповідачами своїх грошових зобов'язань за Генеральним договором про кредитування № 0/0 від 05.07.2013 у справі № 910/25052/14.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 02.02.2015 у справі № 910/25052/14, яке набрало законної сили, звернуто стягнення шляхом продажу на публічних торгах на кукурудзу 3 класу, власником якої є ТОВ "Укрхорс" на підставі наступних подвійних складських свідоцтв та у вказаній кількості видані зерновим складом - ТОВ "Елагрі-Козова", встановлено початкову ціну предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у розмірі 2 201,92 грн за 1 (одну) тону.

Саме у зв'язку з неможливістю виконання даного рішення суду через відсутність у боржника - ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд" зерна на складі, позивач звернувся з позовом до відповідача про відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі вартості відсутнього зерна, у зв'язку з, на думку позивача, його незаконною видачею.

Положеннями ст. 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що складається з протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; настання шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду. Відсутність хоча б одного з цих елементів складу правопорушення виключає відповідальність особи за завдану майнову шкоду.

На позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Водночас, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав для покладення відповідальності за правилами ст. 1166 ЦК України на відповідача у зв'язку з відсутністю повного складу цивільного правопорушення, оскільки: у позивача відсутнє субєктивне право на притримання зерна, яке б відповідач міг порушити; відсутня майнова шкода, яка була б у причинно-наслідковому зв'язку з можливими протиправними діями, тим більше направлена на порушення неіснуючого права позивача на притримання.

Проте, як зазначалося вище, позивач звернувся з позовом до відповідача про відшкодування майнової шкоди саме у зв'язку з неможливістю виконання рішення суду, яким вже звернуто стягнення на майно, що перебувало у забезпечувальному обтяженні.

Відтак, судам необхідно було встановити наявність чи відсутність складу усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення у діях відповідача саме у зв'язку з неможливістю виконання рішення суду.

Звертаючись з позовом позивач посилається на порушення відповідачем вимог чинного законодавства у зв'язку з видачею зерна без оригіналів подвійних складських свідоцтв. Позивач стверджує, що факт отримання на зберігання відповідачем зерна, на яке звернуто стягнення, підтверджується оригіналами подвійних складських свідоцтв, договором зберігання та рішенням Господарського суду м. Києва від 02.02.2015 у справі № 910/25052/14. Також позивач зазначає, що оригінали складських свідоцтв зберігаються у нього, а факт подальшої відсутності такого зерна на зберіганні свідчить про неправомірну поведінку відповідача.

Щодо порушення прав позивача у зв'язку з неможливістю виконання рішення суду судами зазначено, що відповідно до постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.12.2015, акта заступника начальника відділу ДВС Гусятнського районного управління юстиції від 20.11.2015, копії основного реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, майно (зерно кукурудзи), на яке звернуто стягнення за рішенням суду, ні на дату примусового виконання, ні на дату видачі наказу (17.02.2015), ні на день подання банком позову до боржника, на складі, власником якого був би боржник - ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд", не значилося. З урахуванням даних обставин суди дійшли висновку, що причинно-наслідкового зв'язку між можливими протиправними діями відповідача і майновою шкодою позивача не може бути, як і не може бути порушене право звернути стягнення на зерно, отримане позивачем з набранням 17.02.2015 законної сили рішенням суду.

Як зазначено у пункті 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 4 2 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Прийняті судові рішення цим вимогам не відповідають.

Суди попередніх інстанцій не надали оцінки доводам позивача стосовно передачі на зберігання відповідачу зерна, на яке згодом було звернуто стягнення, як і не надано оцінки доводам щодо порушення відповідачем вимоги ст. 16 Закону України "Про сертифіковані товарні склади та прості і подвійні складські свідоцтва", ст. 24 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні". Також не досліджено судами дотримання боржником (власником зерна кукурудзи) вимог ч. 2 ст. 596 ЦК України та не встановлено, з урахуванням заявленої підстави позову, а саме у зв'язку з неможливістю виконати рішення суду про звернення стягнення на майно, наявності чи відсутності усіх елементів складу цивільного правопорушення у діях відповідача.

Окрім того, суди у розгляді справи достеменно й вичерпно не з'ясували правовідносин, що склалися між учасниками судового процесу, що мало значення для правильної правової оцінки дій сторін і доказової бази зі справи.

Не встановивши належним чином обставини, що входять до предмета доказування в даній справі і мають істотне значення для правильного вирішення спору в ній, суди попередніх інстанцій припустилися неправильного застосування вимог статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду господарським судом в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

З урахуванням наведеного у Вищого господарського суду України відсутні й підстави для висновку про правильність застосування названими судовими інстанціями норм матеріального права, в тому числі ГК України і ЦК України.

В силу вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на вищезазначене, Вищий господарський суд України вважає за необхідне скасувати прийняті у справі судові рішення з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно з'ясувати всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для їх розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від цього прийняти основане на законі рішення.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 05.01.2017 у справі № 921/356/16-г/17 скасувати, справу передати на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області в іншому складі суду.

Головуючий суддя С.Р. Шевчук

С у д д я С.В. Владимиренко

С у д д я А.М. Демидова