РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року Справа № 918/449/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н, від15.12.2016р.

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 55, віж 10.05.2017р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 підприємства "ПАТАР" на рішення господарського суду Рівненської області від 20.07.17р. у справі № 918/449/17 (суддя Політика Н.А.)

за позовом ОСОБА_3 підприємства "ПАТАР"

до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Рівнеобленерго"

про визнання незаконними та протиправними дій

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Патар" (надалі - позивач) звернулось в господарський суд Рівненської області з позовною заявою (а.с.3-4) до ОСОБА_3 акціонерного товариства "Рівнеобленерго" (надалі відповідач), в якому просить визнати незаконними дії відповідача щодо складання акту прийняття-передавання електричної енергії за травень 2017 року № А-, визнати незаконним та скасувати наведений акт, а також визнати протиправними дії відповідача щодо винесення попередження від 9 червня 2017 року № НОМЕР_1 про припинення постачання електричної енергії Підприємству.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 20.07.2017 року (а.с. 82-90) у задоволенні позову відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що відповідач не виконав умови пункту 5.1 укладеної між сторонами угоди на постачання електричної енергії від 6 липня 2010 року № 1298, якою передбачено, що для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік споживач не пізніше 1 листопада поточного року надає постачальнику відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії. Відтак, відповідач обґрунтовано, а саме на підставі пункту 4.2 Правил та пункту 5.1 договору про постачання електричної енергії, повідомив позивача про самостійне установлення постачальником таких показників на рівні відповідних періодів поточного року.

Крім того, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання незаконним та скасування акту прийняття-передавання електричної енергії за травень 2017 року від 31 травня 2017 року № А- не передбачений чинним законодавством, зокрема нормами статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України, та не призведе до відновлення порушеного права позивача.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою (а.с.94-97) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить поновити строки апеляційного оскарження, рішення господарського суду Рівненської області від 20.07.2017 року у даній справі скасувати та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що вищевказане судове рішення є таким, що прийняте з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зокрема зазначає, що фактичний розмір споживання електричної енергії у травні 2017 року не перевищує розмір спожитої електроенергії за аналогічний період 2016 року, однак судом першої інстанції дану обставину не взято до уваги.

Крім того, апелянт вказує, що судом не досліджено належним чином докази, надані позивачем, а саме акт звірки показників лічильників, та не витребувано за клопотанням позивача акт звірки за період з 00.00 год. 1 травня 2016 року по 00.00 год. 1 червня 2016 року від 01.06.2016, чим у свою чергу порушено принцип рівності сторін.

Апелянтом також долучено до апеляційної скарги клопотання про витребування від позивача завіреної копії тристороннього акту звірки показників лічильників та об'єктів споживання електроенергії ПП «Патар» за період з 00.00 год. 1 травня 2016 року по 00.00 год. 1 червня 2016 року між ПП «Патар», ТзОВ «Енергозахід» та ПАТ «Рівнеобленерго» від 01.06.2016 по наступним площадкам вимірювання: на П/ст.330 кВ ПП "ПАТАР", База підприємства, номер лічильника 2767721; на П/ст.35 кВ, Промислово виробнича база, номер лічильника - 796445.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 918/449/17 у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. (а.с.91).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 10 серпня 2017 року апелянту поновлено строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 06 вересня 2017 р. на 11.00 год. (а.с.93).

Крім того, вищевказаною ухвалою суду витребувано у відповідача завірену копію тристороннього акту звірки показників лічильників та об'єктів споживання електроенергії ПП «Патар» за період з 00.00 год. 1 травня 2016 року по 00.00 год. 1 червня 2016 року між ПП «Патар», ТзОВ «Енергозахід» та ПАТ «Рівнеобленерго» від 01.06.2016 по площадках, вказаних позивачем.

31.08.2017 на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує вимоги апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а рішення господарського суду Рівненської області від 20.07.2017 року без змін.

При цьому відповідач зазначає, що у 2016 році позивач споживав електроенергію, яку постачало ТзОВ «Енергозахід», тобто правовідносини у позивач та ПАТ «Рівнеобленерго» по постачанню електроенергії були відсутні.

Крім того, судом правомірно не взято до уваги наданий позивачем акт звірки лічильників, так як останній є одностороннім, підписи ТзОВ «Енергозахід» та ПАТ «Рівнеобленерго» у ньому відсутні.

Також відповідач вказав, що помісячні величини споживання електроенергії у 2017 році визначені відповідачем правомірно, а факт перевищення обсягу місячного споживання у травні 2017 року підтверджується матеріалами справи.

У судове засідання, яке відбулось 06 вересня 2017 року, з'явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, надав пояснення по суті апеляційної скарги. Просив рішення господарського суду Рівненської області від 20.07.2017 року у даній справі скасувати та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив у повному обсязі, з підстав, викладених у письмовому відзиві, та надав пояснення в обгрунтування своєї правової позиції. Зазначив, що надати в судове засідання тристоронній акт звірки показників лічильників та об'єктів споживання електроенергії ПП «Патар» за період з 00.00 год. 1 травня 2016 року по 00.00 год. 1 червня 2016 року між ПП «Патар», ТзОВ «Енергозахід» та ПАТ «Рівнеобленерго» від 01.06.2016 по площадках, вказаних позивачем, ПАТ «Рівнеобленерго» не має можливості, так як вказаний акт до підприємства на підпис не надавався.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 6 липня 2010 року між Підприємством та закритим акціонерним товариством "Ей-І-Ес Рівнеенерго" (правонаступником якого є відповідач) був укладений договір про постачання електричної енергії № 1298, за умовами якого останнє взяло на себе зобовязання постачати позивачу для забезпечення потреб його електроустановок з сумарною приєднаною потужністю згідно додатків № 6 електричну енергію, а останній, у свою чергу, оплачувати вартість використаної ним електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору (а.с. 17-31).

Даний договір підписаний уповноваженими представниками його сторін, а також скріплений печатками вказаних субєктів господарювання.

Відповідно до пункту 2.3.3 договору на позивача покладений обовязок оплачувати постачальнику (відповідачу) вартість електричної енергії згідно з умовами додатку № 4 до цього договору "Порядок зняття показів засобів обліку електричної енергії та розрахунків".

За змістом пункту 8.1 договору оплата електричної енергії та інших платежів здійснюється споживачем самостійно шляхом перерахування коштів на відповідні розрахункові рахунки постачальника в терміни, визначені додатком № 4 до цього договору.

Згідно з пунктом 2.3.3 цієї угоди споживач також зобовязується дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 цього договору та режиму роботи електроустановок, які передбачені додатками до цього договору, а також повідомляти та погоджувати всі зміни стосовно нормального режиму роботи підприємства.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31 грудня 2010 року. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Судом також встановлено, що 15 травня 2012 року між Підприємством та товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОЗАХІД" був укладений договір купівлі-продажу електричної енергії № 168-Е, за умовами якого, з урахуванням додаткових угод до зазначеного правочину від 12 вересня 2012 року № 1, від 14 вересня 2012 року № 1/1, від 26 березня 2014 року № 2 та від 19 лютого 2016 року № 3, останнє взяло на себе зобовязання постачати позивачу електричну енергію, а Підприємство, у свою чергу, споживати поставлений обсяг електричної енергії та оплачувати її вартість (а.с. 74-79).

Даний договір підписаний уповноваженими представниками його сторін, а також скріплений печатками зазначених юридичних осіб.

За змістом пункту 2.1 цього договору, починаючи з 1 червня 2012 року постачальник забезпечує постачання Підприємству електроенергії, погоджує з ДП "Енергоринок" та ПАТ "АЕС Рівнеобленерго" (правонаступником якого є відповідач) умови і обсяги постачання Підприємству електроенергії в межах рівня споживання.

Відповідно до пункту 8.6 цієї угоди остання вступає в силу після її підписання сторонами і підписання договору на транспортування електроенергії між постачальником, ПАТ "АЕС Рівнеобленерго" та Підприємством, і діє до 31 грудня 2012 року, але не раніше виконання сторонами зобовязань по даному договору. Якщо до 1 грудня жодна зі сторін не повідомила про бажання розірвати даний договір, то він вважається пролонгованим на наступний рік.

Судом також встановлено, що на виконання вищенаведеного положення 15 червня 2012 року між Підприємством, товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОЗАХІД" та ПАТ "АЕС Рівнеобленерго" (правонаступником якого є відповідач) був укладений договір на передачу електричної енергії електромережами ПАТ "АЕС Рівнеобленерго" № 733, за умовами якого, з урахуванням додаткових угод до зазначеного правочину, останнє взяло на себе зобовязання передавати електричну енергію, куповану товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОЗАХІД" на Оптовому ринку електричної енергії України або власного виробітку, місцевими (локальними) електромережами до споживача (позивача) та надавати інформаційні послуги відповідно до умов цього договору, а товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОЗАХІД" зобовязалося здійснювати оплату отриманих послуг відповідно до умов цього договору. Водночас Підприємство за положеннями даної угоди зобовязалося виконати умови цього договору, а також діючі пункти договору на постачання електричної енергії від 6 липня 2010 року № 1298.

Зазначений правочин також підписаний уповноваженими представниками його сторін, а також скріплений печатками наведених субєктів господарювання.

Відповідно до пункту 4.2 Правил відомості про обсяги очікуваного споживання електричної енергії в наступному році з помісячним або поквартальним розподілом подаються споживачами постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом у термін, обумовлений договором.

Розмір очікуваного споживання електричної енергії визначається та вказується для кожної площадки вимірювання.

У разі ненадання споживачем зазначених відомостей у встановлений договором термін розмір очікуваного споживання електричної енергії на наступний рік установлюється постачальником електричної енергії за фактичними обсягами споживання у відповідних періодах поточного року, що минули, та у відповідних періодах минулого року, які відповідають майбутнім періодам поточного року.

Відповідно до пункту 5.1 укладеної між сторонами угоди на постачання електричної енергії від 6 липня 2010 року № 1298 для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік споживач не пізніше 1 листопада поточного року надає постачальнику відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії (додаток № 1 "Обсяги постачання електричної потужності споживачу та субспоживачу").

У разі ненадання споживачем зазначених відомостей у встановлений термін, розмір очікуваного споживання електричної енергії (потужності) на наступний рік установлюється постачальником на рівні відповідних періодів поточного року.

У той же час з матеріалів справи вбачається, що позивач у встановлений договором строк (не пізніше 1 листопада поточного року) не надав Товариству будь-яких відомостей про розмір очікуваного споживання ним електричної енергії у 2017 році, що не заперечувалося і представником Підприємства у судових засіданнях. У звязку з наведеним, листом від 31 жовтня 2016 року № 35-1/1174/3/7 "Про встановлення розміру очікуваного споживання електричної енергії на 2017 рік" Товариство повідомило позивача про самостійне установлення постачальником таких показників на рівні відповідних періодів поточного року. Так, згідно зазначеного листа-повідомлення, розмір очікуваного обсягу споживання позивачем електроенергії, зокрема, у травні 2017 року на П/ст. 330 кВ Підприємства, база підприємства, номер лічильника: 2767721, було встановлено на рівні 0 кВт/год, а на П/ст. 35 кВ, промислово-виробнича база, номер лічильника: 796445 532243 кВт/год, що в загальному становить 532243 кВт/год.

31 травня 2017 року Товариством було складено акт прийняття-передавання електричної енергії № А- (а.с. 13), за змістом якого позивачу було нараховано 1 039 489 грн. 49 коп. (з ПДВ) плати за спожиту активну електроенергію в обсязі 590723 кВт/год, 6 369 грн. 25 коп. (з ПДВ) плати за перетікання реактивної електроенергії в обсязі 1 кВт/год, а також 102 906 грн. 68 коп. плати за перевищення договірної величини споживання на обсяг перевищеної договірної величини споживання в обсязі 58480 кВт/год.

Не погоджуючись з наведеними нарахуваннями, Підприємство листом від 14 червня 2017 року № 224 (а.с. 14) звернулося до відповідача, в якому вказало про безпідставність проведених Товариством нарахувань, оскільки фактичний розмір споживання позивачем електроенергії у травні 2017 року на П/ст. 330 КВ ПП "Патар" склав 98739 кВт/год, тоді як фактичний розмір спожитої останнім протягом травня 2016 року електроенергії на П/ст. 330 КВ ПП "Патар" дорівнював 109953 кВт/год, що підтверджується актом звірки показників лічильників та обємів споживання електроенергії Підприємством за період з 1 травня 2016 року по 1 червня 2016 року від 1 червня 2016 року (а.с. 35). Разом з тим, ліміт по П/ст. 35 кВ (промислова виробнича база) згідно листа Товариства від 31 жовтня 2016 року № 35-1/1174/3/7 був встановлений на рівні 532243 кВт/год, у той час як позивачем у травні 2017 року фактично було спожито лише 492149 кВт/год, що не суперечить договірним величинам.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що 9 червня 2017 року Товариством було винесено попередження № НОМЕР_1 про припинення подачі електроенергії на обєкт позивача з 19 червня 2017 року у разі несплати останнім наявної у нього заборгованості (а.с. 15).

У звязку з наведеним Підприємство звернулося до відповідача з листом-попередженням від 23 червня 2017 року № 231 (а.с. 16), в якому повторно наголосило на безпідставності здійснених Товариством нарахувань на підставі акту прийняття-передавання електричної енергії № А- та вказало про наявність намірів вирішити даний конфлікт у судовому порядку в разі відмови відповідача врегулювати вказаний спір у добровільному порядку.

Враховуючи відсутність згоди Товариства на врегулювання наведеного конфлікту шляхом взаємних переговорів, Підприємство звернулося до Господарського суду Рівненської області з даним позовом, в якому просило суд визнати незаконними дії відповідача щодо складання акту прийняття-передавання електричної енергії за травень 2017 року № А-, визнати незаконним та скасувати наведений акт, а також визнати протиправними дії Товариства щодо винесення попередження від 9 червня 2017 року № НОМЕР_1 про припинення постачання електричної енергії Підприємству.

Розглядаючи позовні вимоги, колегія суддів вважає за необхідне взяти до уваги наступне.

Як слідує зі змісту статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 526, 629 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі регулюються зокрема, Законом України "Про електроенергетику" (далі Закон) та постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики від 31 липня 1996 року № 28 "Про затвердження Правил користування електричною енергією" (далі Правила).

Статтею 27 Закону передбачена відповідальність за порушення законодавства в сфері електроенергетики.

Відповідно до статті 26 вказаного Закону споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Розглядаючи підстави встановлення відповідачем розміру очікуваного споживання електроенергії на 2017 рік для підприємств позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено із матеріалів справи та вказано вище, пункт 5.1 договору №1298 про постачання електричної енергії, укладеного між позивачем та ЗАТ «Ей-І-Ес» Рівнеенерго» (правонаступником якого є відповідач) передбачає надання споживачем у строк до 01 листопада поточного року відомостей постачальнику щодо розміру очікуваного споживання електричної енергії у наступному році.

Разом з тим, позивач (споживач) не надав відповідних відомостей у передбачений договором термін, тому відповідач на підставі пункту 4.2 Правил та пункту 5.1 договору про постачання електричної енергії від 6 липня 2010 року № 1298 листом від 31 жовтня 2016 року № 35-1/1174/3/7 "Про встановлення розміру очікуваного споживання електричної енергії на 2017 рік" повідомив позивача про самостійне установлення постачальником таких показників на рівні відповідних періодів поточного року.

Згідно зазначеного листа-повідомлення, розмір очікуваного обсягу споживання позивачем електроенергії, зокрема, у травні 2017 року на П/ст. 330 кВ Підприємства, база підприємства, номер лічильника: 2767721, було встановлено на рівні 0 кВт/год, а на П/ст. 35 кВ, промислово-виробнича база, номер лічильника: 796445 532243 кВт/год, що в загальному становить 532243 кВт.

Слід також зазначити, що відповідно до пункту 4.4 Правил споживач має право протягом розрахункового періоду звернутися до постачальника електричної енергії за регульованим тарифом із заявою щодо коригування договірної величини споживання електричної енергії.

Пунктом 1.2 Правил визначено, що розрахунковий період це період часу, зазначений у договорі, за який визначається обсяг спожитої та/або переданої електричної енергії, величина потужності та здійснюється відповідні розрахунки.

Відповідно до п.1 додатку №4 до договору про постачання електричної енергії №1298 (а.с. 28, зворот), розрахунковий період період часу, який починається в 00.00 год. 16 числа кожного місяця і триває до 00.00 год. 16 числа наступного місяця, і за який проводиться розрахунок вартості відпущеної електроенергії. Розрахунковий період прирівнюється до календарного місяця.

У той же час у матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення позивача до відповідача із заявами про коригування договірної величини споживання електричної енергії на 2017 рік в порядку, передбаченому пунктом 4.4 Правил та умовами договору.

Відтак, відповідачем правомірно залишено без задоволення лист споживача від 2 грудня 2016 року № 7649 щодо перегляду та погодження очікуваного споживання електроенергії та залишено вказані обсяги на рівні, встановленому в листі від 31 жовтня 2016 року № 35-1/1174/3/7.

Враховуючи вищевикладені обставини та вимоги законодавства колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість встановлення позивачу розмірів очікуваного споживання останнім електричної енергії на 2017 рік згідно листа відповідача від 31 жовтня 2016 року № 35-1/1174/3/7.

При цьому колегією суддів не беруться до уваги доводи позивача щодо відсутності факту перевищення ліміту споживання за травень 2017 року у порівнянні із 2016 роком, у зв»язку із наступним.

Зокрема, зі змісту наявного у матеріалах справи додатку до акту прийому-передачі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України від 31 травня 2016 року № 1/05-РА (а.с. 56) вбачається, що позивачем протягом травня 2016 року було спожито 532243 кВт/год, що і було відображено у листі відповідача від 31 жовтня 2016 року № 35-1/1174/3/7 як запланований обсяг споживання позивачем електроенергії у травні 2017 року.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що обсяг споживання електроенергії визначається споживачу як єдина договірна величина, тобто узгоджена у договорі між постачальником і споживачем величина обсягу електричної енергії на відповідний розрахунковий період, а не як обсяг споживання окремо по площадкам вимірювання, як зазначає позивач.

Так, відповідно до п.1.2 Правил, площадка вимірювання це забезпечена точкою вимірювання або точками вимірювання електроустановка або сукупність електроустановок, виключно між якими можливі перетікання електричної енергії технологічними електричними мережами власника електроустановок, у які надходить або з яких віддається електрична енергія.

Відтак, доводи апелянта, викладені у апеляційній скарзі щодо невірного визначення та встановлення ліміту споживання електричної енергії, не спростовуються матеріалами справи.

Колегією суддів не береться до уваги посилання позивача на акт звірки показників лічильників та обємів споживання електроенергії ПП "ПАТАР" за період з 00-00 год. 1 травня 2016 року по 00-00 год. 1 червня 2016 року (а.с. 35), у зв'язку із наступним.

Зокрема, при дослідженні матеріалів справи встановлено, що вказаний документ підписаний уповноваженим представником позивача та скріплений печаткою Підприємства. Водночас у цьому документі відсутні підписи та відбитки печаток інших контрагентів, зокрема, Товариства та товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОЗАХІД", у звязку з чим наведений акт звірки не може бути прийнятий колегією суддів в якості належного і допустимого доказу у даній справі. Крім того, даний акт не спростовує встановлених обставин та висновків суду.

Водночас, згідно акту звірки показників лічильників та обємів споживання електроенергії ПП "ПАТАР" за період з 00-00 год. 2 травня 2017 року по 00-00 год. 1 червня 2017 року позивачем протягом травня 2017 року було спожито 590888кВт/год (а.с. 57). Даний акт підписаний позивачем та містить відтиск печатки підприємства.

Відтак, перевищення обсягу запланованого споживання позивачем електроенергії протягом травня 2017 року склало 58645 кВт/год. (590888кВт/год-532243 кВт/год), що і було відображено відповідачем в акті прийняття-передавання електричної енергії за травень 2017 року від 31 травня 2017 року № А-.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про визнання незаконними дій відповідача щодо складання вищенаведеного акту прийняття-передавання електричної енергії за травень 2017 року від 31 травня 2017 року № А-, а також про визнання незаконним та скасування наведеного акту.

Розглядаючи позовні вимоги, колегія суддів вважає за необхідне також звернути увагу на належність обраного позивачем захисту права.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені у статті 16 Цивільного кодексу України, зокрема:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Цією нормою також встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частина 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачає, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:

- визнання наявності або відсутності прав;

- визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

- відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;

- припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

- присудження до виконання обов'язку в натурі;

- відшкодування збитків;

- застосування штрафних санкцій;

- застосування оперативно-господарських санкцій;

- застосування адміністративно-господарських санкцій;

- установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

- іншими способами, передбаченими законом.

Отже, перелік способів захисту порушених прав та обов'язків сторони чітко визначений приписами діючого законодавства.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

У даному випадку акт прийняття-передавання електричної енергії лише підтверджує наявність або відсутність певних юридичних фактів, зокрема факту перевищення договірної величини споживання електричної енергії, як це передбачено п.6.14 Правил, тому його оскарження не може бути предметом позову.

Крім того, обраний спосіб захисту у вигляді визнання незаконним та скасування акту прийняття-передавання електричної енергії за травень 2017 року від 31 травня 2017 року № А- не передбачений чинним законодавством та не призведе до відновлення порушеного права позивача.

Щодо визнання протиправними дій відповідача щодо винесення попередження від 9 червня 2017 року № НОМЕР_1 про припинення постачання електричної енергії Підприємству, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 7.5 Правил передбачено, що постачальник електричної енергії (електропередавальна організація або основний споживач за погодженням постачальника електричної енергії) зобов'язаний, попередивши споживача не пізніше ніж за три робочих дні, припинити повністю або частково постачання йому електричної енергії (передачу або спільне використання технологічних електричних мереж), у тому числі на виконання припису представника відповідного органу виконавчої влади, у разі, зокрема, несплати рахунків відповідно до умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами.

Попередження про припинення повністю або частково постачання електричної енергії оформляється після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій та надається окремим письмовим повідомленням, у якому зазначаються підстава, дата і час, з якого електропостачання буде повністю або частково припинено.

Враховуючи встановлену правомірність складання акту прийняття-передавання електричної енергії за травень 2017 року № А- та своєчасність здійснення даного попередження, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо винесення попередження від 9 червня 2017 року № НОМЕР_1.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 33,34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог, а також не навів обставин, які не були з'ясовані судом.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції при вирішенні спору у повній мірі досліджено обставини справи, в тому числі і докази, надані сторонами у справі, та надано їм належну правову оцінку.

Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 підприємства "ПАТАР" від 02.08.17р. на рішення господарського суду Рівненської області від 20.07.2017 у справі № 918/449/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Рівненської області від 20 липня 2017 року у справі №918/449/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №918/449/17 повернути господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.