ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

22.08.2017 Справа № 5/58

Суддя господарського суду Закарпатської області О.Ф. Ремецькі

за заявою публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК», м. Київ №6635/1-2 від 27.07.2017р. про відстрочку виконання ухвали Господарського суду Закарпатської області від 09.02.2016 року у справі №5/58,

розглянувши матеріали справи № 5/58

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю „ФУДЗ ТРЕЙД", м. Рівне

до закритого акціонерного товариства „Котнар", с. Мужієво, Берегівський район

про банкрутство

за участю представників:

від заявника - Алюніна О.О. - представник за довіреністю №94 від 25.01.2016

від боржника - Андрійцьо О.В. - представник за довіреністю від 12.07.2017

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Закарпатської області від 30.03.11 у справі №5/58 закрите акціонерного товариства „Котнар", с. Мужієво, Берегівський район (далі - ЗАТ „Котнар") визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 14.05.13 у справі №5/58 ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Червону Ганну Олександрівну.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 09.02.16 у справі №5/58 заяву товариства з обмеженою відповідальністю „Котнар-М", с. Мужієво, Берегівський район про застосування наслідків недійсності правочину задоволено частково та стягнуто з публічного акціонерного товариства " Банк" на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Котнар-М" суму 5570000 грн.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.05.16 у справі №5/58 ухвалу господарського суду Закарпатської області від 09.02.16 залишено без змін.

На виконання ухвали господарського суду Закарпатської області від 09.02.16 у справі №5/58, яка набрала законної сили відповідно до постанови Львівського апеляційного господарського суду від 25.05.16, видано наказ від 03.06.16.

Публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК», м. Київ звернулося до суду із заявою за №6635/1-2 від 27.07.2017р. про відстрочку виконання вказаної ухвали суду. В обґрунтування своїх доводів заявник вказує на те, що на даний час і до кінця року є наявними обставини, які унеможливлюють виконання рішення, а саме застосування санкцій до банків із російським капіталом (у тому числі і до заявника), погіршення економіки та політичної нестабільності, необхідність відшкодування коштів за депозитами та забезпечення проведення розрахунків за поточним рахунком, що можуть призвести до зупинення діяльності банку. Також у поданому суду додатковому поясненні зазначає про те, що після доведення до громадян засобами масової інформації щодо указу про введення санкцій, значна кількість клієнтів банку перестала користуватись послугами банку, що призводить до недоотримання банком значної кількості грошових коштів необхідних для функціонування банку.

Представник стягувача заперечує з приводу обгрунтованості доводів боржника з мотивів, наведених ним у поданому суду письмовому запереченні та просить суд взяти до уваги те, що за даними самого боржника, які розміщені на його офіційній інтернет сторінці «ВТБ БАНК - стабільний універсальний банк, яких входить до групи найбільших банківських установ України згідно з Класифікацією Національного Банку України». ВТБ Банк входить до міжнародної фінансової групи ВТБ, яка надає широкий спектр фінансово-банківських послуг. За величиною активів ВТБ Банк входить до групи найбільших банків України та знаходиться на 14 місці в рейтингу НБУ.

При цьому, Банком у своєму фінансовому звіті зазначає, що «у ході звичайного ведення операцій Банк виступає стороною в різних судових процесах та спорах. Керівництво вважає, що остаточний розмір зобов'язань, які можуть виникнути внаслідок цих судових процесів або спорів, не матиме суттєвого негативного впливу на фінансовий стан чи результати майбутньої діяльності банку».

Відтак, вважає, що боржником не доведено суду належними та допустимими доказами факту існування неможливості виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв'язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 43 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Згідно з п. 7.1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012 р. Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Відповідно до п. 7.2 вказаної постанови підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 30.06.2016 р. у справі № 908/4247/14.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Боржник вказує, що застосування санкцій до банків із російським капіталом (у тому числі і до заявника), погіршення економіки та політичної нестабільності, необхідність відшкодування коштів за депозитами та забезпечення проведення розрахунків за поточним рахунком, можуть призвести до зупинення діяльності банку.

При цьому суд відзначає, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту незворотного негативного впливу на фінансову стабільність банку при виконанні судового рішення не було надано.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Вказаними нормами визначено процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних з проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Суд відзначає, що стаття 121 Господарського процесуального кодексу України вимагає наявність конкретних обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Перелічені відповідачем обставини не є виключними та такими, що не унеможливлюють виконання рішення.

При цьому, твердження заявника про збитковість фінансової діяльності банку в 2017 році не є тією обставино, з якою приписи ст. 121 Господарського процесуального кодексу України пов'язують можливість надання відстрочки, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання.

Європейський суд з прав людини у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (заява № 22774/93) наголосив, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні (див., mutatis mutandis, рішення у згадуваній вище справі Горнсбі, с. 510, п. 40). Отже, виконання судового рішення не може відстрочуватися на незаконних підставах.

З огляду на викладене, з урахуванням балансу інтересів сторін та права на справедливий судовий розгляд, яке може бути порушене у випадку довготривалого невиконання рішення суду, заява публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК», м. Київ про відстрочку виконання ухвали суду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК», м. Київ №6635/1-2 від 27.07.2017р. про відстрочку виконання ухвали Господарського суду Закарпатської області від 09.02.2016 року у справі №5/58 відмовити.

Суддя О.Ф. Ремецькі