ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.08.2017 Справа № 904/7722/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "ЗАПОРІЖСТАЛЬ", м. Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Дніпро

про стягнення суми нестачі вантажу у розмірі 3 805,03 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 20-88 від 26.12.2016

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "ЗАПОРІЖСТАЛЬ" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Відповідач) про стягнення суми нестачі вантажу при перевезенні залізничним транспортом у розмірі 3 805,03 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2017 порушено провадження у справі № 904/7722/17, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено судове засідання на 31.08.2017.

Повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився, відзив на позов та інші витребувані документи до суду не надав. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило. Про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджують повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи зазначене, господарський суд дійшов висновку, що повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився та не подав відзив на позов та інші витребувані судом документи без поважних причин, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

В судовому засіданні 31.08.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення згідно зі ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому та березні 2017 року зі станції Одеса-Порт Одеської залізниці вантажовідправником ТОВ «Металургтранс» на адресу вантажоодержувача - ПАТ «Запоріжсталь» (станція призначення Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці) у вагонах № 54402615 (залізнична накладна № 41559220), № 54406509 (залізнична накладна №42268037) було відправлено вантаж «вагони залізничні, що перевозяться на власних осях, не пойменовані в алфавіті...Платформа з додатковим устаткуванням. Прямує під навантаження...Піддони металеві з упорами... Власність ПАТ «Запоріжсталь». Номери піддонів та кількість упорів, що перевозились, зазначені у графах 7 та 20 залізничних накладних. Окрім цього у 20-й графі залізничних накладних зазначено: «Багаторазове обладнання розміщене й закріплене відповідно до схеми від 27.10.2016 № 136Н-Прид/2016, затвердженої в.о. гл. інженера Прид. ж.д. ОСОБА_2 Застосовано засоби кріплення...Направляється до пункту навантаження».

На станції призначення (Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці) було проведено комісійну видачу вантажів, які надійшли у вагонах №№ 54402615, 54406509.

При комісійній перевірці вантажу в вагоні № 54402615 складений комерційний акт № 460005/299 від 14.02.2017, відповідно до якого: «...Згідно перевізного документа значиться: вагони залізничні, що перевозяться на своїх осях, обладнання 5000 кг, платформа з додатковим обладнанням металеві піддони з упорами...Фактично виявилося піддон № 6851 з упором, піддон № 6884 без упора...Ліворуч на піддоні № 6884 відсутній упор, в місці з'єднання троса з піддоном пошкодження старого походження, вкриті іржею...».

При комісійній перевірці вантажу в вагоні № 54406509 складений комерційний акт №460005/429 від 14.03.2017, відповідно до якого: «...Згідно перевізного документа значиться: ...піддони металеві № 6981, № 6926 з упорами, вага обладнання нетто: 5226 кг, тара 2300 кг... У комерційному відношенні виявилось 2 металеві піддони: № 6926 з упором, № 6981 без упору... Праворуч на піддоні № 6981 відсутній упор...В місці з'єднання троса з піддоном пошкодження старого походження, вкриті іржею...».

Відповідно до Довідок: № 110 від 14.02.2017 вартість одного упору до піддону, що прямував у вагоні № 54402615 за залізничною накладною № 41559220 складає 2 388,75 грн.; №320 від 12.05.2017 вартість одного упору до піддону, що прямував у вагоні № 54406509 за залізничною накладною № 42268037 складає 1 416,28 грн. Належність піддонів з упорами власності ПАТ «Запоріжсталь» зокрема засвідчується відповідними відмітками на залізничних накладних (графи №№ 7, 20) №№ 41559220, 42268037. Той факт, що піддони з упорами є тарою багаторазового використання комбінату підтверджується НТУ № 136н-Прид/2016 від 27.10.2016, узгодженою з в.о. головного інженера Придніпровської залізниці ОСОБА_2В, та кресленням ПК 02031079ОГ ПАТ «Запоріжсталь».

Претензії, заявлені ПАТ «Запоріжсталь» на адресу регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" № 11/2024514 (АЮ) від 18.04.2017, № 11/2030631 (АЮ) 16.05.2017, як вказує позивач, безпідставно були відхилені відповідями № МЮ-4/103 від 23.05.2017 та № МК-4/150 від 09.06.2017. За думкою відповідача наяіність іржі на місцях з'єднання упорів з тросом вказує на те, що сліди пошкодження - старого походження, тому, нібито, не були завантажені відправником.

Як вважає позивач, зазначене спростовується наступними доводами:

По-перше, для виготовлення металевих піддонів використовуються листи 8 та 10 СТЗпс за ГОСТами 119903-74, 14637-89 (довідка начальника ЦРМО-2 ПАТ «Запоріжсталь» №50/1181746 від 26.12.2012). Хімічний склад зазначеного металопрокату містить у собі хімічний елемент вуглецю. А якщо залізо, яке містить вуглець, знаходиться в контактах з водою, киснем, воно починає іржавіти. Відповідно до службової записки Головної бухгалтерії № 16/1100544 від 12.07.2017 піддон № 6884 з упором був введений в експлуатацію 01.09.2014, а піддон № 6981 з упором - 01.09.2015, тобто використовуються на відкритих платформах понад 2 роки і, звичайно, при їх експлуатації вступають в реакцію і з киснем, і з водою, тому й мають сліди іржі.

По-друге, відповідно до ч. 2 ст. 308 ГК України, відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Дата приймання вантажу, відповідно до ст. 23 Статуту залізниць України, засвідчується на накладній календарним штемпелем. Як зазначено у Правилах оформлення перевізних документів, затверджених наказом Мінтрансу України № 644 від 21.11.2000, у графі 20 залізничної накладної зазначається, зокрема, найменування вантажу, устаткування, яке було застосоване для розміщення та кріплення вантажу. Відповідні відмітки є в залізничних накладних, по яких виник спір. Згідно зі ст. 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевіряти правильність відомостей, внесених у залізничну накладну, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються в накладній. З'ємне устаткування перевозилось на відкритій платформі, що не перешкоджало працівникам залізниці пересвідчитись у наявності упорів, які кріплять до піддонів тросом, тим більше, що їх кількість зазначена у залізничних накладних, по яких залізницею було проставлено штемпельні відмітки про їх приймання до перевезення.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача суму нестачі вантажу при перевезенні залізничним транспортом у розмірі 3 805,03 грн.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відносини, повязані з діяльністю транспорту, у тому числі залізничного, регулюються Законом України "Про транспорт", Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами законодавства України.

Статтею 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі статтею 908 Цивільного кодексу України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність субєктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Стаття 3 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлює, що нормативні документи, які визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту та комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обовязковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі - Статут залізниць України), визначає обовязки, права та відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до частини 1 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (частини 1, 2, 3 статті 909 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до пункту 6 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

За договором залізничного перевезення вантажу, згідно з пунктом 22 Статуту залізниць України, залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. У разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій (пункт 23 Статуту залізниць України).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За пунктом 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до пункту 9 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини незбереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставляння рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Положеннями пункту 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до пункту 114 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (пункт 115 Статуту залізниць України).

Відповідно до частини 3 статті 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Комерційними актами № 460005/299 від 14.02.2017 та № 460005/429 від 14.03.2017 встановлено, що недостача вантажу у вагонах №№ 54402615, 54406509, складає 2 упора.

Вартість одного упору, що прямував у вагоні № 54402615 за залізничною накладною №41559220 складає 2 388,75 грн., що підтверджується довідкою № 110 від 14.02.2017.

Вартість одного упору, що прямував у вагоні № 54406509 за залізничною накладною №42268037 складає 1 416,28 грн., що підтверджується довідкою № 320 від 12.05.2017.

Позивач підрахував розмір збитків, спричинених унаслідок нестачі вантажу, нарахування проведено з урахуванням норм відповідно до Правил видачі вантажів, та складає у розмірі 3 805,03 грн. (2 388,75 + 1 416,28).

Оскільки спірний вагон був прийнятий залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, згідно вимог пункту 110 Статуту залізниць України відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоотримувачу покладається на залізницю, тобто відповідача.

За вищевикладеного вбачається, що збитки у розмірі 3 805,03 грн. підлягають стягненню з перевізника - відповідача.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 307, 314 Господарського кодексу України, ст.ст. 908, 909, 920 Цивільного кодексу України, ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, ст.ст. 4, 32-34, 43, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 108, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "ЗАПОРІЖСТАЛЬ" (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 72, ) суму нестачі вантажу при перевезенні залізничним транспортом у розмірі 3 805,03 грн. (три тисячі вісімсот п'ять грн. 03 коп.), витрати по сплати судового збору у розмірі 1 600,00 грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 04.09.2017

Суддя ОСОБА_3