ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2017р. Справа № 914/1244/17

Суддя О.Запотічняк при секретарі В.Думин розглянула справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Золочів,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз", м.Львів,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Промсервіс», м.Київ,

2) Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», м.Львів,

про: визнання дій незаконними.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_1, Барабаш В.Г. - адвокат;

Від відповідача: Качабульська М.Б.. - представник;

Від третьої особи 1: не зявився;

Від третьої особи 2: Кізима Т.М. - представник;

Суть спору: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся в Господарський суд Львівської області з позовом до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" про: зобов'язання відповідача відновити постачання природного газу.

Оскільки відповідач самостійно відновив постання газу позивачу, після подання позову до суду позивачем було змінено предмет спору а саме він просить суд визнати незаконними дії відповідача щодо припинення постачання газу 19.06.2017р. на його пекарню яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він в ході здійснення підприємницької діяльності споживає газ який отримує від ТзОВ «Промсервіс» за договором про постачання природного газу від 14.06.2016р. №064-Л. Відповідач в свою чергу надає йому послуги з розподілу природного газу.

30.05.2017р. по місцю здійснення позивачем підприємницької діяльності, представниками відповідача було припинено постачання газу на крані вводу в приміщення позивача з мотивів перевищення ліміту на травень 2017р. Однак з якихось технічних причин газ продовжував надходити, тому 19.06.2017р. представниками відповідача було встановлено глушку на крані вводу, чим остаточно припинено постачання газу на об'єкт позивача.

21.06.2017р. представниками відповідача на підставі заяви позивача від 20.06.2017р. було відновлено постачання газу.

Позивач вважає, що такі дії відповідача є незаконними.

Обставини справи: Розглянувши подані матеріали суд визнав їх достатніми для прийняття заяви до розгляду і ухвалою від 22.06.2017року порушив провадження у справі та призначив судове засідання на 11.07.2017року.

В судове засідання 11.07.2017 р. з'явилися представники сторін.

Представник позивача подав заяву про зміну предмету позову та довідку про те, що в провадженні господарських суддів України, або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір нема справи зі спору між тими ж сторонами про той же предмет і з тих же підстав та нема рішення цих органів з такого спору.

Представник відповідача подав клопотання в якому просив суд відкласти розгляд справи у зв'язку з кібер - атакою яка вивела з ладу базу відповідача, та втратою можливості надати в суд належні докази по справі та подати заперечення на позовну заяву.

Суд оголосив перерву в судовому засіданні до 25.07.2017р. Вирішення питання щодо прийняття заяви позивача про зміну предмету спору суд відклав до наступного судового засідання.

В судове засідання 25.07.2017р. з'явилися представники сторін. Представник позивача просив суд прийняти заяву про зміну предмету спору та розглядати спрів в межах цієї заяви.

Також позивач подав клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, а саме ТзОВ "Промсервіс" та ПАТ "Укртрансгаз".

Представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи та клопотання про продовження строку розгляду справи відповідно до ст. 69 ГПК України.

Ухвалою від 25.07.2017р. суд прийняв до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову (вх. 3013/17 від 11.07.2017 р.), залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Промсервіс" та Публічне акціонерне товариство "Уктрансгаз" , продовжив строк розгляду справи у відповідності до ст.69 ГПК України на 15 днів та відклав розгляд справи на 29.08.2017р.

В судове засідання 29.08.2017р. з'явилися представники позивача, відповідача та третьої особи №2.

Третя особа №1 ТзОВ «Промсервіс» не забезпечила явки уповноваженого представника в судове засідання, причин неявки не повідомила, пояснень по суті спору не подала.

Представник позивача в наданих суду поясненнях підтримав позовні вимоги з врахуванням заяви про зміну предмету позову та просив суд їх задоволити в повному обсязі. Пояснив суду, що позивач в ході здійснення підприємницької діяльності споживає газ який отримує від ТзОВ «Промсервіс» за договором про постачання природного газу від 14.06.2016р. №064-Л. Відповідач в свою чергу надає йому послуги з розподілу природного газу.

30.05.2017р. по місцю здійснення позивачем підприємницької діяльності, представниками відповідача було припинено постачання газу на крані вводу в приміщення позивача з мотивів перевищення ліміту на травень 2017р. Однак з якихось технічних причин газ продовжував надходити, тому 19.06.2017р. представниками відповідача було встановлено глушку на крані вводу, чим остаточно припинено постачання газу на об'єкт позивача. Представник звернув увагу на те, що позивачем у травні 2017 року не було перевищено погоджені ліміти споживання газу, оскільки такий ліміт був встановлений на рівні 1500 тис.куб.м. а позивачем спожито 1,062 тис. м. куб. газу. Зазначив, що відповідач не повідомив позивача за три доби про припинення газопостачання, як того вимагає порядок припинення газопостачання.

Також представник позивача зазначив, що 21.06.2017р. представниками відповідача на підставі заяви позивача від 20.06.2017р. було відновлено постачання газу у зв'язку із чим позивачем було змінено предмет спору.

Просив суд визнати дії відповідача щодо припинення постачання газу 19.06.2017р. на пекарню ФОП ОСОБА_1 яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 незаконними.

Представник відповідача подав відзив на позов в якому позовні вимоги заперечив, просив суд в позові відмовити. Представник звернув увагу на те, що відповідно до погодження Оператором ГРС місячні номінації від 28.04.2017р. на точках виходу та підтвердження Оператором ГТС станом на 28.04.2017 за травень 2017р. для позивача склали 1000 м. куб. Лише 31.05.2017 р. місячну номінацію було збільшено до 1500 м.куб. враховуючи погодження Оператором ГРС місячні номінації від 31.05.2017 на точках виходу та підтвердження Оператором ГТС станом на 31.05.2017 за травень 2017р.

Таким чином позивачем було перевищено ліміт на травень на 0,4 тис. м.куб. тобто не підтверджено обсяги природного газу в строки та спосіб передбачений Кодексом ГРМ та Кодексом ГТС. Дані про збільшення підтвердженої номінації отримано на електронну пошту ПАТ «Львівгаз» від Оператора ГТС 31.05.2017 р. (що підтверджується погодженням Оператора ГРС місячні номінації ЗПТ від 31.05.2017 на точках виходу та підтвердження Оператором ГТС станом на 31.05.2017 за травень 2017р.).

Також представник відповідача пояснив, що відповідачем на адресу позивача надсилалось повідомлення від 23.05.2017 №36 про припинення газопостачання, яке наручно вручалось ОСОБА_5 від підпису якого вона відмовилась.

30.05.2017р. представниками відповідача було припинено газопостачання, про що складено акт про припинення (обмеження) від газопостачання та пломбування вхідної засувної арматури від 30.05.2017р. Однак споживачем було самовільно відновлено газопостачання на лічильники про, що складено відповідні акти, тому згідно акту від 19.06.2017 №211 газопостачання було припинено повторно.

21.06.2017р. газопостачання на адресу: АДРЕСА_1, було відновлено, що підтверджується актом №1.

Також представник відповідача вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту .

Представник третьої особи надав письмові пояснення в яких зазначив, що згідно із зведеним реєстром місячних обсягів газу, що відібрані з точки виходу до газорозподільної системи Львівгаз-ЕІ8 код- 5620-080-2200004 від УМГ «Львівтрансгаз» за травень 2017 року, що подається ПАТ «ЛЬВІВГАЗ» за підписом технічного директора ПАТ «ЛЬВІВГАЗ» щомісяця на підтвердження фактичного обсягу газу, спожитого за місяць кожним споживачем, а також містить дані про підтверджений обсяг за місяць (номінацію) в розрізі споживачів, для ФОП ОСОБА_1 підтверджено номінацію в обсязі 1,5 тис. м. куб., фактично спожито - 1,062 тис. м. куб. газу.

Таким чином, ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії УМГ «ЛЬВІВТРАНСГАЗ» підтверджує обставини, викладені в позовній заяви ФОП ОСОБА_1 та в листі ТОВ «Промсервіс» №139 від 20.06.2017р. в частині виділеної номінації для даного споживача в обсязі 1,5 тис. м.куб., а також стосовно того, що дані обсяги були відомі ПАТ «Львівгаз».

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

14 червня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промсервіс» (постачальник) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір про постачання природного газу №064-Л.

За умовами даного договору постачальник зобов'язався передати покупцю природний газ в обумовлених договором порядку та кількості, а покупець зобов'язався оплатити газ в порядку та на умовах визначених договором.

Як стверджує позивач в позовній заяві, за умовами даного договору, ТзОВ «Промсервіс» постачало газ до його приміщень в АДРЕСА_1, в яких він здійснює свою підприємницьку діяльність з виробництва хліба та хлібобулочних виробів, виробництва борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання.

01.07.2016р. між позивачем та ПАТ «Укртрансгаз» було укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №.

Окрім того позивач стверджує, що відповідач надає йому послуги з розподілу природного газу за умовами договору розподілу природного газу

30.05.2017р. по місцю здійснення позивачем підприємницької діяльності, представниками відповідача було припинено постачання газу на крані вводу в приміщення позивача з мотивів перевищення ліміту на травень 2017р.

Згідно тверджень позивача, з невідомих йому технічних причин газ продовжував надходити, тому 19.06.2017р. представниками відповідача було встановлено глушку на крані вводу, чим остаточно припинено постачання газу на об'єкт позивача.

Відповідач в свою чергу у відзиві на позовну заяву стверджує, що позивачем було самовільно відновлено постачання газу і саме тому 19.06.2017р. повторно було припинено постачання газу позивачу.

Відповідачем долучено до матеріалів справи акти про порушення від 19.06.2017р. №142 та №143 щодо несанкціонованого відновлення позивачем газоспоживання. Однак в даних актах не зазначеного яким саме чином позивач відновив газопостачання, чи були порушені ним пломби встановлені 30.05.2017р.

21.06.2017р. представниками відповідача на підставі заяви позивача від 20.06.2017р. було відновлено постачання газу, про що складено акт від 21.06.2017р. №1.

Позивач вважає, що у відповідача не було законних підстав для припинення постачання газу 19.06.2017р. на його пекарню яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 тому просить суд визнати такі дії відповідача незаконними.

Як стверджує відповідач та вбачається із акту 30.05.2017р. підставою для припинення постачання газу було перевищення ліміту на травень 2017р.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи а саме із зведеного реєстру місячних обсягів газу що відібрані з точки виходу до газорозподільної системи Львівгаз-ЕІ8 код- 5620-080-2200004 від УМГ «Львівтрансгаз» за травень 2017 року (а.с.79-81), позивачу на травень 2017 року були встановлені ліміти на споживання газу в обсязі 1,5 тис. м. куб., а фактично за спірний період позивачем спожито 1,062 тис.м.куб. газу.

Таким чином відповідач без правових підстав та неправомірно відключив споживачу (позивачу) газ, оскільки позивачем у травні 2017 року не було перевищено встановлені йому ліміти споживання газу.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ст.. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 20 ГК України, 1. Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:

-визнання наявності або відсутності прав;

-визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

-відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;

-припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

-присудження до виконання обов'язку в натурі;

-відшкодування збитків;

-застосування штрафних санкцій;

-застосування оперативно-господарських санкцій;

-застосування адміністративно-господарських санкцій;

-установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

-іншими способами, передбаченими законом.

Однак, норми ст.16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України не передбачають такого способу захисту як визнання незаконними дій приватної фізичної чи юридичної особи.

Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту права це визначений законом механізм матеріально-правових засобів здійснення охорони прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі порушення прав чи реальної небезпеки такого порушення.

У пунктах 1, 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012 № 6 (із змінами та доповненнями) зазначено, що на підставі статті 124 Конституції України, частини першої статті 4 5, частини першої статті 84 ГПК судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території. Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Суд у процесі розгляду справи з'ясовує питання щодо того, про захист яких саме прав йдеться, підставність позовних вимог про порушення, невизнання чи оспорювання права, належність доказів, які підтверджують чи спростовують обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору,

Суд звертає увагу на те, що рішення господарського суду повинне бути спрямоване на реальне настання правових наслідків - захист чи відновлення порушеного чи оспорюваного права і законного інтересу, а також на вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Так, зокрема, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.

Позивачем не обґрунтовано, що визнання дій відповідача щодо припинення йому газопостання незаконними , мало б своїм наслідком відновлення його прав які існували до порушення, тобто відповідна вимога не забезпечує реального захисту прав чи законних інтересів позивача.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст.28, 33 ,43, 44, 48, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволені позовних вимог відмовити.

2. Рішення суду може бути оскаржено згідно ст.ст. 91-95 ГПК України.

Повне рішення складено 04.09.2017р.

Суддя Запотічняк О.Д.