ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2017 р. Справа № 57/218-10

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М. , суддя Істоміна О.А.

секретар судового засідання Кохан Ю.В.

за участю:

представника ПВКФ «Істок» (стягувача) - Поліщука В.Г. (директора)

представника Київського ВДВС м. Харкова ГТУЮ в Харківській області - Ярмоленка О.В. (довіреність № 9 від 05.01.2017)

представника ГУ Держгеокадастру у Харківській області - Капинос А.Д. (довіреність № 32-20-14-7182/0/19-17 від 07.04.2017)

представники боржника та третіх осіб - не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області (вх. №2501 Х/3)

на ухвалу Господарського суду Харківської області від 21.06.2017 у справі № 57/218-10, прийняту за результатами розгляду скарги Приватної виробничо-комерційної фірми «Істок», м. Харків (вх.№127 від 29.05.2017) про визнання незаконними дій Головного управління юстиції Харківської області та Київського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ Харківської області

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Харків

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1. Харківська міська рада, м. Харків;

2. Управління з контролю за використанням та охороною земель, м. Харків;

3. Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», м. Харків;

4. Акціонерна компанія «Харківобленерго», м. Харків;

5. Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, м. Харків

до Приватної виробничо-комерційної фірми «Істок», м. Харків

про знесення об'єкту самочинного будівництва, -

ВСТАНОВИЛА:

На виконання ухвал Господарського суду Харківської області від 15.09.2014 та від 19.09.2014, постанови Вищого господарського суду України від 14.01.2015, ухвали Господарського суду Харківської області від 26.06.2015 судом 26.06.2015 виданий наказ, в якому зазначено: відновити будівлю «ІНФОРМАЦІЯ_1» по вул.Скрипника,18 у м. Харкові, знесену на виконання наказу господарського суду Харківської області від 18.03.2009 у справі №59/264-08.

Відповідно до ухвали Господарського суду Харківської області № 57/218-10 (н.р. 59/264-08) від 22.12.2015, що є невід'ємною частиною наказу суду №57/218-10 від 26.06.2015, судом зазначено сторони виконавчого документу: стягувача - Приватну виробничо-комерційну фірму «Істок» (22673395, вул. Скрипника, 16. кв. 4) та боржника - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, ідент. номер НОМЕР_1).

На виконані у Київському відділі державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області перебуває виконавче провадження ВП № 49753233 з приводу виконання наказу № 57/3218-10 (н.р. 59/264-08) щодо відновлення будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1» по вул. Скрипника, 18 у місті Харкові, знесеної на виконання наказу Господарського суду Харківської області від 18.03.2009 у справі № 59/264-08.

Приватною виробничо-комерційною фірмою «Істок» до Господарського суду Харківської області подано скаргу (вх.№127 від 29.05.2017), в якій останній просив суд:

- відновити ПВКФ «Істок» строк для подання скарги на протиправні дії і протиправну бездіяльність Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області як органу, який має обов'язок належно, законно, дієво здійснювати виконання наказу Господарського суду Харківської області від 26.06.2015 - відновити магазин .

- визнати за період 18 місяців (з 04 січня 2016 по сьогодні - 04 травня 2017) протиправними незаконними дії та протиправною незаконною бездіяльність Київського ВДВС м. Харків ГТУ юстиції у Харківській області, як органу який має обов'язок (від виконання якого 18 місяців з 04.01.2016 по 04.05.2017 ВДВС зухвало ухилився) належно, дієво здійснювати виконання наказу судді господарського суду Харківської області Присяжнюк О.О. від 26.06.2015 (відновити магазин) по справі 57/218-10 щодо виконання наказу від 26.06.2015 та як такими, що на протязі 18 місяців порушуються конституційні права юридичної особи ПВКФ «Істок» та зобов'язати Київський ВДВС м. Харків ГТУ юстиції у Харківській області як органу, який має обов'язок належно здійснювати виконання ухвали судді господарського суду Харківської області Присяжнюк О.О. від 22.12.2015, яка є невід'ємною частиною наказу судді господарського суду Харківської області Присяжнюк О.О. від 26.06.2015 - відновити магазин по справі 57/218-10 у строк визначений Законом України «Про виконавче провадження» органом Київського ВДВС порушено частину другу статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» (органом ВДВС з 26 червня 2015 по сьогодні не проведено у 2 двох місячний строк виконавчі дії з виконання Рішення суду немайнового характеру - будівництво магазину; на боржника ОСОБА_4 не накладено штраф 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника ОСОБА_4 не накладено повторний штраф 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; державні виконавці не проінформували правоохоронців про кримінальне правопорушення вчинене боржником ОСОБА_4 за статтею 382 Кримінального кодексу України, та боржнику ОСОБА_4 не вручено документ примусового виконання вимоги про придбання будівельних матеріалів та конструкцій, найняти робочу силу та техніку та здійснити відновлення будівлі-магазину ПВКФ «Істок».

Крім того, стягувач зазначив, що накладання штрафу 1700 гривен (100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) та накладання подвійного штрафу 3400 гривень (200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) на боржника ОСОБА_4 державний виконавець ОСОБА_5. не виконав та не направив письмове повідомлення до правоохоронних органів з проханням про відкриття кримінального провадження проти боржника ОСОБА_4 за статтею 382 Кримінального кодексу України - невиконання Рішення суду. Також, стягувач вказав, що державний виконавець ОСОБА_5. не надіслав рекомендованою поштою боржнику ОСОБА_4 вимоги про зобов'язання найняти робочу силу, техніку, придбати будівельні матеріали та відбудувати магазин.

У своїй скарзі стягувач просив суд:

- зобов'язати Київський ВДВС м. Харків ГТУ юстиції у Харківській області як орган, який має обов'язок належно в строк, дієво здійснювати виконання наказу судді господарського суду Харківської області Присяжнюк від 26.06.2015 (відновити магазин) справі 57/218-10 та надати до Господарського суду Харківської області і стягувачу повну інформацію переліку дій про фактично виконану роботу (дії), які відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» за 15 місяців (з 04.01.2016 по 04.05.2017) щодо виконання наказу судді господарського суду Харківської області Присяжнюк 0.0. від 26.06.2015 (відновити магазин);

- вжити відповідні та належні заходи щодо реагування після розгляду даної скарги по відношенню до Київського ВДВС м. Харкова ГТУ юстиції у Харківській області як до органу що здійснює виконання наказ судді ГСХО Присяжнюк 0.0. від 26.06.2015 по справі 57/218-10 (відновити магазин) так і до окремих його посадових осіб (ОСОБА_6, ОСОБА_5., ОСОБА_7.) винісши відповідну окрему ухвалу суду;

- відновити ПВКФ «Істок» строк для подання скарги на протиправні дії і протиправну бездіяльність Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області як органу, який має обов'язок належно , законно та дієво здійснювати виконання наказу судді ГСХО Присяжнюк 0.0. від 26.06.2015 - відновити магазин;

- зобов'язати Київський ВДВС м. Харків ГТУ юстиції у Харківській області як орган, який має обов'язок належно здійснювати виконання наказу судді господарського суду Харківської області Присяжнюк 0.0. від 26.06.2015 - відновити магазин по справі №57/218-10 у строк, визначений Законом України «Про виконавче провадження»;

- визнати протиправними та незаконними дії та протиправною та незаконною бездіяльність Київського ВДВС м. Харкова ГТУ юстиції у Харківській області як органу, який має обов'язок належно та дієво здійснювати виконання наказу судді господарського суду Харківської області Присяжнюк О.О. від 26.06.2015 (відновити магазин) по справі 57/218-10 щодо виконання наказу судді ГСХО Присяжнюк О.О. від 26.06.2015 та як такими, що порушують конституційні права юридичної особи ПВКФ «Істок».

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.06.2017 у справі № 57/218-10 (колегія у складі: головуючий суддя Присяжнюк О.О., суддя Ольшанченко В.І., суддя Светлічний Ю.В.) скаргу ПВКФ «Істок» м. Харків (вх.№127 від 29.05.201) про визнання незаконних дій Головного управління юстиції Харківської області та Київського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ Харківської області задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції при виконанні наказу господарського суду Харківської області від 26.06.2015 (про відновлення будівлі) по справі № 57/218-10. В решті вимог скарги відмовлено.

До Харківського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області на ухвалу господарського суду Харківської області від 21.06.2017 у справі № 57/218-10.

В апеляційній скарзі з посиланням на порушення місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права Київський відділ ДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 21.06.2017 у справі № 57/218-10 та винести нову ухвалу, якою в задоволенні скарги ПВКФ «Істок» про визнання незаконними дій Головного управління юстиції Харківської області та Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків відмовити в повному обсязі. Крім того, скаржником заявлено клопотання про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги Київський відділ ДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що виходячи з резолютивної частини наказу Господарського суду Харківської області №57/218-10 (н.р. 59/264-08) від 26.06.2015 рішення суду не передбачає зобов'язального характеру для боржника, а Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено способу порядку виконання зазначеного наказу суду. З цих підстав, державна виконавча служба зазначає, що через такі обставини не уявляється можливим застосування до боржника заходів примусового виконання, передбачених статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас, скаржник наголошує на тому, що державному виконавцю не зрозуміло, яким саме чином необхідно виконувати рішення суду (наказ Господарського суду Харківської області № 57/218-10 (н.р. 59/264-08) від 26.06.2015) щодо відновлення будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_3, знесеної на виконання наказу Господарського суду Харківської області від 18.03.2009 у справі №59/264-08) щодо порядку та способу виконання рішення суду при здійснені примусового виконання виконавчого провадження ВП№ 49753233. Втім, з метою неприпустимості порушення прав сторін виконавчого провадження, 01.12.2016 державний виконавець звернувся до суду, який видав виконавчий документ із заявою про роз'яснення резолютивної частини виконавчого документу в порядку, передбаченому статтею 31 Закону України «Про виконавче провадження», однак ухвалою суду від 22.05.2017 відмовлено в задоволені заяви державного виконавця Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області про роз'яснення способу та порядку виконання наказу Господарського суду Харківської області від 26.06.2015 у справі №57/218-10. Скаржник звертає особливу увагу на те, що з 01.12.2016 по 22.05.2017 державним виконавцем не могли проводитися виконавчі дії по виконавчому провадженню, у зв'язку з перебуванням у господарському суді заяви про роз'яснення способу та порядку виконання наказу від 26.06.2015 № 57/218-10.

Також, в апеляційній скарзі державна виконавча служба зазначила, що стягувач відмовляється долучити до матеріалів виконавчого провадження технічну документацію на будівлю, яку необхідно відновити.

Скаржник також обґрунтовує свою правову позицію тим, що ним направлялися запити до органів та установ, які можуть надати запитувану інформацію по будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_3. Так, 02.11.2016 державним виконавцем направлено запит до відділу адресно - довідкової роботи ГУДМС України в Харківській області з метою визначення місця реєстрації боржника. Згідно відповіді на запит боржник ОСОБА_4 зареєстрована за адресою, яка відрізняється від тієї, що вказана у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1. Крім того, 08.11.2016 державним виконавцем направлено вимогу на адресу реєстрації боржника, щодо негайного виконання рішення суду. 02.12.2016 державним виконавцем направлено Запит до Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради з метою встановлення інформації щодо форми власності земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3, а також вирішення питання щодо проведення робіт з відновлення будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_3, знесену на виконання наказу господарського суду Харківської області від 18.03.2009 у справі №59/264-08. Згідно відповіді з Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради - висновком від 15.08.2007 № 9715 погоджено технічну документацію із землеустрою щодо відведення ПВКФ «Істок» земельної ділянки загальною площею 0,0091 га для експлуатації та обслуговування тимчасового продовольчого магазину по вул. Скрипника 18. Інформація щодо форми власності вказаної земельної ділянки - відсутня. Будь-яких документів по вказаному питанню до управління містобудування та архітектури не надходило. 29.05.2017 Державним виконавцем також направлено вимогу до Комунального підприємства «Харківське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради щодо отримання інформації про поверховий план, експлікацію, технічну характеристику об'єкта, технічну документацію, що характеризує об'єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_3.

Таким чином, скаржник вважає, що державним виконавцем вжито всіх заходів примусового виконання рішення суду, які передбачено Законом України «Про виконавче провадження» та які можливо вчинити відповідно до резолютивної частини наказу Господарського суду Харківської області №57/218-10 від 26.06.2015, але цим обставинам суд першої інстанції не надав належної правової оцінки, як і не врахував, що в жодній нормі Закону України «Про виконавче провадження» відсутнє визначення строку виконання рішення суду та відсутній період обов'язкового виконання рішення суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2017 призначено суддю-доповідача ОСОБА_8 та визначено для розгляду справи № 57/218-10 склад колегії суддів: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Пелипенко Н.М.

Ухвалою суду від 16.08.2017 клопотання Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено. Апеляційну скаргу прийнято до провадження і призначено до розгляду на 31.08.2017 о 10:30 год.

28.08.2017 відповідачем через канцелярію суду надано відзив на апеляційну скаргу (вх. № 8852), в якому ПВКФ «Істок» проти доводів скаржника категорично заперечує, вважає, що наявними у справі доказами достеменно підтверджується: протиправна (протягом тривалого часу) бездіяльність державної виконавчої служби при виконанні наказу у даній справі; поінформованість ВДВС і боржника про існування всієї необхідної технічної документації магазину, яка до того у повному обсязі знаходиться в матеріалах даної справи.

Відповідно до розпорядження від 30.08.2017 у справі № 57/218-10, протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 30.08.2017, у зв'язку з відпусткою судді Пелипенко Н.М. для розгляду даної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М., суддя Істоміна О.А.

31.08.2017 від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшли пояснення (вх. № 9089), в яких Управління просить суд апеляційної інстанції при ухваленні відповідного рішення врахувати те, що Головне управління, як юридична особа, утворена у травні 2015 року. Відповідно до Структури Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, затвердженої в.о. Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.11.2016 Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області є структурним підрозділом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, у зв'язку з чим, не приймало жодної участі у розгляді справи №57/218-10. Додатково зазначено, що завданням Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області є реалізація повноважень Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на території Харківської області в межах наданої компетенції. Інформації стосовно статусу та повноважень юридичної особи - Управління з контролю за використанням та охороною земель, м. Харкова, третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача по вказаній справі, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області надати не може, оскільки не є правонаступником останнього.

Боржник та треті особи не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції 31.08.2017, хоча про час та місце його проведення були повідомлені належним чином.

Також, боржник та треті особи не скористались своїм правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, а саме не надіслали суду апеляційної інстанції та скаржникові відзив на апеляційну скаргу, що в силу положень зазначеної статті не перешкоджає перегляду ухвали місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до вимог статті 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі (стаття 101 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 102 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області (вх. №2501 Х/3) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 21.06.2017 у справі № 57/218-10 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал та постанов.

Згідно зі 115 Господарського процесуального кодексу України судові рішення є обов'язковими до виконання на усій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

За приписами статті 116 цього ж Кодексу виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.09.2014 частково задоволено заяву Приватної виробничо-комерційної фірми «Істок» про поворот виконання рішення Господарського суду Харківської області від 25.09.2009 по справі 59/264-08. Здійснено поворот виконання рішення Господарського суду Харківської області від 25.02.2009. по справі № 59/264-08. Ухвалено, зокрема, відновити будівлю «Магазин продовольчих товарів», знесену на виконання наказу Господарського суду Харківської області від 18.03.2009 у справі №59/264-08. В поворот виконання рішення стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Приватної виробничо-комерційної фірми «Істок» 85,00 грн державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В поворот виконання рішення стягнуто з Головного управління юстиції Харківської області (м. Харків, вул. Петровського, 16, каб. 11, код 34859512) на користь Приватної виробничо - комерційної фірми «Істок» 870,30 грн. виконавчого збору. В іншій частині заяви ПВКФ «Істок» відмовлено.

На виконання ухвали Господарського суду Харківської області від 15.09.2014, ухвали Господарського суду Харківської області від 19.09.2014, постанови Вищого господарського суду України від 14.01.2015, ухвали Господарського суду Харківської області від 26.06.2015 судом було видано відповідні накази від 26.06.2015.

Матеріали справи свідчать про те, що на виконані у Київському відділі державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області перебуває виконавче провадження ВП № 49753233 з приводу виконання наказу № 57/3218-10 (н.р. 59/264-08) щодо відновлення будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1» по вул. Скрипника, 18 у місті Харкові, знесеної на виконання наказу Господарського суду Харківської області від 18.03.2009 у справі № 59/264-08.

04.01.2016 керуючись статтями 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Манерко Д.Д. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 49753233 та надано термін для самостійного виконання рішення суду боржником до 12.01.2016.

01.03.2016, 06.07.2016 та 03.10.2016 державним виконавцем відділу здійснено вихід за місцем виконання рішення суду, а саме: АДРЕСА_3, для перевірки виконання рішення суду.

За результатами цих перевірок державним виконавцем за участю директора ПВКФ «Істок» - Поліщука В.Г. складені акти від 01.03.2016, 06.07.2016 та 03.10.2016, відповідно до яких боржника - ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_3 - не виявлено, рішення суду не виконано, будівля «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_3, що знесена на виконання наказу господарського суду Харківської області від 18.03.2009 у справі № 59/264-08 - не відновлена.

Із наявних у справі документів вбачається, що 02.11.2016 державним виконавцем направлено запит до відділу адресно - довідкової роботи ГУДМС України в Харківській області з метою визначення місця реєстрації боржника.

Крім того, 08.11.2016 державним виконавцем направлено вимогу на адресу реєстрації боржника, щодо негайного виконання рішення суду.

02.12.2016 державним виконавцем направлено Запит до Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради з метою встановлення інформації щодо форми власності земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3, а також вирішення питання щодо проведення робіт з відновлення будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_3, знесену на виконання наказу господарського суду Харківської області від 18.03.2009 у справі № 59/264-08.

Також, Державним виконавцем направлено вимогу до Комунального підприємства «Харківське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 29.05.2017 за вих. № 49753233 щодо отримання інформації про поверховий план, експлікацію, технічну характеристику об'єкта, технічну документацію, що характеризує об'єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_3.

Звертаючись до господарського суду зі скаргою про визнання незаконною бездіяльності дій державної виконавчої служби стягувач послався на те, що за період 18 місяців, починаючи з 04 січня 2016 року, наказ Господарського суду Харківської області від 26.06.2015 не виконаний, здійснені державним виконавцем виходи за місцем виконання ухвали суду не виявили боржника за адресою АДРЕСА_3, а виконавчі дії з метою виконання рішення суду у даній справі державною виконавчою службою не проведені, що свідчить про порушення прав та охоронюваних законом інтересів стягувача і є підставою для їх захисту у судовому порядку. Крім того, ПВКФ «Істок» у поданій скарзі послалось на норми статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», якою встановлено відповідальність за невиконання рішення суду, а саме у разі невиконання без поважних причин у встановлений строк ухвали суду передбачається відповідальність у вигляді накладення штрафу. Однак, як вказує стягувач, жодного штрафу та жодного подвійного штрафу державною виконавчою службою на боржника - ФОП ОСОБА_4 за невиконання вимог державного виконавця не накладено.

В процесі розгляду скарги державний виконавець наголошував на тому, що йому не зрозуміло, яким саме чином необхідно виконувати рішення суду за наказом Господарського суду Харківської області № 57/218-10 (н.р. 59/264-08) від 26.06.2015 щодо відновлення будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_3, знесеної на виконання наказу господарського суду Харківської області від 18.03.2009 у справі №59/264-08, в порядку та спосіб примусового виконання рішення суду при здійснені виконавчого провадження ВП № 49753233.

Проте суд першої інстанції не погодився із такою позицією державного виконавця Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області, оскільки наслідком здійснення державним виконавцем виконавчих дій є повне виконання судового рішення, але ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.09.2014 у даній справі до цього часу не виконано.

Задовольняючи частково скаргу ПВКФ «Істок» про визнання незаконною бездіяльності дій державної виконавчої служби господарський суд першої інстанції виходив з того, що встановленими фактичними обставинами справи підтверджується неправомірність бездіяльності виконавчої служби, а надані останньою пояснення жодним чином не виправдовують невиконання ухвали суду від 15.09.2014 у даній справі.

Колегія суддів апеляційної інстанції повністю погоджується з наведеним висновком місцевого господарського суду, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012 та пункт мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 по справі №11-рп/2012).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що оскільки завданням Державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Савіцький проти України» від 26.07.2012 зазначено, що суд повторює, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов'язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов'язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Глоба проти України» від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Невиконання державою винесеного на користь підприємства-заявника рішення становить порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Силенок і Техносервіс-плюс проти України» від 09.12.2010).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви», заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі «Фуклев проти України», заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі «Comi№gersoll S. A.» проти Португалії», заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Водночас, оскільки пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

За частиною другою статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Судом першої інстанції досліджувались копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 49753233, за результатами правової оцінки яких обґрунтовано встановлено обставини безпідставного ухилення державного виконавця від здійснення передбачених законом виконавчих дій з виконання ухвали суду.

Так, згідно зі статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовано встановлено судом першої інстанції та підтверджується в ході апеляційного розгляду справи, державним виконавцем не вжито жодних заходів примусового виконання рішення, передбачених вищезазначеною нормою.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» з метою захисту інтересів стягувача державний виконавець має право одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Всупереч вищевикладеним нормам, державним виконавцем не надано до матеріалів справи доказів вчинення усіх необхідних процесуальних дій, спрямованих на виконання наказу Господарського суду Харківської області від 26.06.2015 у справі №57/218-10.

Колегія суддів визначає, що здійснені державним виконавцем три виїзди на місце виконання ухвали суду з відповідним негативним результатом для стягувача, зафіксованим в актах від 01.03.2016, 06.07.2016 та 03.10.2016, не є вичерпними та результативними заходами, спрямованими на реальне виконання ухвали суду.

Водночас, направлені протягом листопада - грудня 2016 року два запити до відділу адресно - довідкової роботи ГУДМС України в Харківській області з метою визначення місця реєстрації боржника та до Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради з метою встановлення інформації щодо форми власності земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3, суперечать самій природі виконавчого провадження, яке вимагає оперативності та вжиття ефективних заходів, спрямованих на виконання судового рішення.

В даному випадку Державна виконавча служба, незважаючи на норми чинного законодавства України та численні звернення стягувача, не в повному обсязі реалізувала надані їй права та обов'язки, не застосувала усі можливі, передбачені законом, заходи для досягнення необхідного позитивного результату - виконання судового наказу.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

В силу статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що резолютивна частина наказу Господарського суду Харківської області №57/218-10 (н.р. 59/264-08) від 26.06.2015 рішення суду не передбачає зобов'язального характеру для боржника, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ухвали Господарського суду Харківської області № 57/218-10 (н.р. 59/264-08) від 22.12.2015, що є невід'ємною частиною наказу суду №57/218-10 від 26.06.2015, суд чітко зазначив сторін виконавчого документу: стягувача - Приватну виробничо-комерційну фірму «Істок» (22673395, вул. Скрипника, 16. кв. 4) та боржника - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, ідент. номер НОМЕР_1).

Посилання Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області в апеляційній скарзі на неможливість виконання судової ухвали у даній справі через відсутність у державного виконавця технічної документації на магазин, що підлягає відновленню згідно наказу суду, є невмотивованими, так як в матеріалах даної справи міститься пакет технічної документації будівництва магазину ПВКФ «Істок» зі всіма кресленнями, розрахунками, технічними висновками будівництва, робочий проект будівництва магазину, технічний паспорт та експлікація приміщення, поверховий план, технічні характеристики об'єкта, тощо, а державний виконавець не позбавлений права та можливості безперешкодно отримувати всі необхідні дані з матеріалів справи. Про наявність цих документів в матеріалах справи достеменно відомо й боржнику - ОСОБА_4, як стороні виконавчого провадження.

Жодних доказів того, що Київським відділом державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області стягувача було повідомлено про необхідність надати технічну документацію магазину, який підлягає відновленню за наказом суду у даній справі, державним виконавцем не надано і у справі не міститься. В судовому засіданні 31.08.2017 державний виконавець ОСОБА_5. пояснив суду апеляційної інстанції, що відповідна вимога стягувачу не направлялась.

Твердження державної виконавчої служби в апеляційній скарзі про те, що стягувач відмовляється долучити до матеріалів виконавчого провадження технічну документацію на будівлю, яку необхідно відновити, не підтверджені жодними доказами.

Згідно у пункті 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 № 9 зазначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Вивчивши матеріали справи та проаналізувавши наявні у ній докази, колегія суддів апеляційної інстанції повністю погоджується із висновками місцевого господарського суду та вважає, що в ході виконання ухвали суду у даній справі, в межах даного виконавчого провадження виконавчою службою не вживалися всі необхідні передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішення, що свідчить про наявність факту неправомірної бездіяльності державної виконавчої служби під час примусового виконання ухвали.

Виходячи з наведеного є вірним висновок суду першої інстанції про визнання протиправною та незаконною бездіяльність Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області при виконанні наказу Господарського суду Харківської області від 26.06.2015 про відновлення будівлі по справі 57/218-10.

Водночас, суд першої інстанції погодився із викладеними у скарзі доводами ПКВФ «Істок» та обґрунтовано вказав, що незважаючи на невиконання боржником судового рішення та фактично вимог державного виконавця, останній повинен був у відповідності до положень частин першої, другої статті 63, частини першої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» винести постанову про накладення штрафу на боржника, проте такі заходи по відношенню до боржника державною виконавчою службою теж безпідставно не вживалися.

Місцевим господарським судом також обґрунтовано відхилено скаргу ПКВФ «Істок» в частині вимог про зобов'язання Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області про здійснення перелічених у скарзі заходів виконавчого провадження, а саме:

- письмового повідомлення від державного виконавця ОСОБА_5. до правоохоронних органів з проханням про відкриття кримінального провадження за статтею 382 Кримінального кодексу України - невиконання Рішення суду проти боржника ОСОБА_4;

- рекомендованою поштою надсилання боржнику ОСОБА_4 вимоги державного виконавця ОСОБА_5., якою зобов'язати боржника ОСОБА_4 найняти робочу силу, техніку, придбати будівельні матеріали, відбудувати магазин;

- зобов'язання Київського ВДВС м. Харків ГТУ юстиції у Харківській області, як органу надати стягувачу повну інформацію переліку дій про фактично виконану роботу (дії), які відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» за 15 місяців (з 04.01.2016 по 04.05.2017) щодо виконання наказу суду від 26.06.2015 (відновити магазин).

Відхиляючи доводи ПКВФ «Істок» в зазначеній частині вимог суд першої інстанції виходив з того, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд може лише зобов'язати орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, тобто заходи примусового виконання рішення, до яких згідно статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» віднесено: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням. Однак вищезазначені ПКВФ «Істок» вимоги скарги на дії державного виконавця знаходяться поза межами компетенції господарського суду.

Вимоги скарги ПКВФ «Істок» на дії державного виконавця щодо необхідності винесення окремої ухвали відповідно до статті 90 Господарського процесуального кодексу України по відношенню до Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, як до органу, що здійснює виконання наказу господарського суду Харківської області від 26 червня 2015 року по справі № 57/218-10, не відповідають змісту статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України, в порядку якої подано скаргу, оскільки зазначеною статтею передбачено лише оскарження дій (бездіяльності) органів державної виконавчої служби. Вчинення таких процесуальних дій як винесення окремої ухвали чи направлення повідомлення здійснюється виключно на розсуд суду і не може ставитись в залежність від волевиявлення учасників судового процесу. За таких обставин, судом першої інстанції правомірно відхилено вимоги скарги і в означеній частині.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, ухвала Господарського суду Харківської області від 21.06.2017 у справі № 57/218-10 прийнята з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правових підстав для її скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Доводи заявника апеляційної скарги не знайшли свого належного доказового та нормативного обґрунтування під час апеляційного розгляду справи, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги у колегії суддів апеляційної інстанції відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 106, 110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 21.06.2017 у справі № 57/218-10 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Істоміна О.А.