Господарський суд
Житомирської області
____________________________________________________________________
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

"29" серпня 2017 р. Справа № 906/761/17

Господарський суд Житомирської області у складі судді Машевської О.П., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали за позовом: ПАТ "ВіЕйБі Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Старт"

про стягнення 295064,47 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство "ВіЕйБі Банк" (м. Київ) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1А.(надалі - Фонд) звернувся з позовом до суду до відповідача ТОВ "Старт" про стягнення на його користь 295 064, 47 грн.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 54 ГПК України передбачено, що позовна заява повинна містити, виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються.

У позовній заяві міститься виклад обставин наявності різниці заборгованості у відповідача за рішенням суду у справі №16/1563, тоді як в якості додатку до позову додано рішення господарського суду від 23 грудня 2014р. у справі №906/1369/14.

В свою чергу, розрахунки заборгованості позивачем здійснено з урахуванням виключно рішення господарського суду №16/1563 від 16.02.2011р.

Недодержання вимог статті 54 ГПК України щодо змісту позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України, зокрема, її повернення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України (п.3.3 Постанови ВГСУ від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Одночасно, позивач заявив суду письмову заяву про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення у справі, посилаючись на важке фінансове становище та відсутністю можливості сплати судового збору.

В якості додатків до поданої заяви позивач додав перелік ухвал господарських судів у справах, згідно яких було задоволено заяви ПАТ "ВіЕйБі Банк" (м. Київ) про відстрочення сплати судового збору.

Господарський суд не знаходить підстав для задоволення заяви Банку про відстрочку сплати судового збору від 17.08.17р. за №22/2-22913 з наступних підстав.

За змістом положень статті 8 Закону України "Про судовий збір" питання про відстрочення судом сплати судового збору з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом (п. 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 року № 01-06/2093/15; п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 року № 7 ).

Водночас в порушення вимог ст.ст. 33 та 34 ГПК України, ПАТ "ВіЕйБі Банк" не подано як докази важкого фінансового становища для сплати судового збору на час звернення з цим позовом до суду, так і докази, на підтвердження обставинам можливої зміни фінансового становища для сплати судового збору до закінчення строку відстрочки (дата прийняття рішення у справі). Надані Фондом копії ухвал господарських судів першої інстанції з питання застосування ст. 8 Закону України "Про судовий збір" за позовами Фонду не є засобами доказування в розумінні ст.ст. 33,34 ГПК України та не встановлюють преюдиціальні обставини в розумінні ст. 35 цього Кодексу, оскільки даною статтею передбачено право суду, а не обов'язок щодо відстрочки, розстрочки або звільнення від сплати судового збору.

Стосовно посилання Фонду на пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 , який гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001, окрім цитованого позивачем, також зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "ОСОБА_3 проти України" також зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, яке може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Необхідність сплати судового збору, встановлена для всіх суб'єктів нормами ГПК України, не може тлумачитися як обмеження права доступу до суду у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що оплата витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідації, проводиться уповноваженою особою Фонду на ліквідацію в межах кошторису витрат, затверджених Фондом.

Відповідно до пункту 6.8 глави 6 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, до таких витрат, зокрема, належать витрати на сплату судового збору (постанова ВГСУ від 25.01.17р. у справі № 911/2555/16).

Разом з тим, до позовної заяви не додано доказів відсутності коштів передбачених на сплату судового збору, зокрема і кошторису витрат, затверджених Фондом.

Крім того, звертаю увагу на те, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень містяться відомості про те, що Вищий господарський суд України повернув позивачу касаційну скаргу з підстав того, що останній "не надав жодних доказів на підтвердження неможливості сплати ним судового збору, та доказів, які б підтвердили можливість сплати судового збору протягом визначеного законом строку розгляду касаційної скарги до прийняття постанови у справі" (ухвала від 18.07.17р. у справі №909/743/16).

Натомість, в ЄДРСР також містяться відомості про сплату ПАТ "ВіЕйБі Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_1 судового збору за подання касаційної скарги до Вищого господарського суду України, однак не в повному розмірі, що стало підставою для повернення касаційної скарги (ухвала ВГСУ від 02.08.2017р. у справі №904/870/13-г).

Вищевикладене спростовує доводи позивача про відсутність фінансової можливості сплатити судовий збір за звернення з позовом до господарського суду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо до позовної заяви не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Керуючись п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 63, 86 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ОСОБА_4 акціонерному товариству "ВіЕйБі Банк" (м. Київ) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1 у задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору від 17.08.17р. за №22/2-22913

2. Позовні матеріали повернути позивачу ОСОБА_4 акціонерному товариству "ВіЕйБі Банк" (м. Київ) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_1 без розгляду.

Додаток на_41__аркушах

Суддя Машевська О.П.

1- у наряд

2- адресату (рек. з повідомл.)