ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2017 р. Справа №920/321/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача не з'явився,

відповідача ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 19.07.2017р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду, апеляційну скаргу Державного підприємства "Конотопське лісове господарство" (вх.№2322С/1-41 від 26.07.2017р.) на рішення господарського суду Сумської області від 03.07.2017р. у справі №920/321/17,

за позовом Українсько-австрійського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Фішер-Мукачево", м. Мукачево,

до Державного підприємства "Конотопське лісове господарство", м. Конотоп, Сумська обл.,

про стягнення 40034,47 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 03.07.2017р. по справі №920/321/17 (суддя Коваленко О.В.) в задоволенні клопотання №09-04/517 від 31.05.2017р. Державного підприємства "Конотопське лісове господарство" про застосування строків позовної давності відмовлено. Позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства "Конотопське лісове господарство" на користь Українсько-австрійського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Фішер-Мукачево" 40034,47 грн. надмірно отриманих коштів, 1600,00 грн. судового збору.

Відповідач, не погодившись із зазначеним рішенням суду, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить скасувати рішення господарського суду Сумської області у справі №920/321/17 від 03.07.2017р. та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити; стягнути з позивача витрати, понесені на оплату судового збору у сумі 1760,00 грн.

В обґрунтування своєї позиції по справі, відповідач зазначає, що помилкове перерахування коштів сталося саме 04.04.2014р., коли позивач перерахував кошти на рахунок, відкритий у ПАТ "Брокбізнесбанк"; внаслідок повторної оплати 15.04.2014р. позивач виконав належним чином свої договірні зобов'язання, сплативши обумовлену суму на вірний рахунок відповідача із вірним визначенням призначення платежу тобто з вірним посиланням на рахунки №92 та №92/1; факт безпідставного набуття коштів відповідачем 15.04.2014р. є недоведеним; відповідачу безпідставно відмовлено у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності, що є порушенням норм матеріального права, а саме ст.ст.257, 261, 267 Цивільного кодексу України. Також, апелянт зазначає, що фактично у відповідача не виникло право власності на помилково перераховані кошти, оскільки через введення тимчасової адміністрації у ПАТ "Брокбізнесбанк" підприємство не мало змоги користуватися і розпоряджатися перерахованими коштами.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.07.2017р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 23.08.2017р. о 12:30 год.

21.08.2017р. позивач надіслав до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв'язку клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.08.2017р. у задоволенні клопотання позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

Позивач надав суду клопотання (вх.№8818 від 23.08.2017р.) про відкладення розгляду справи, у зв'язку із неможливістю представника бути присутнім в призначеному судовому засіданні. У разі залишення даного клопотання без задоволення просить суд провести розгляд справи за наявними доказами та відмовити повністю у задоволенні апеляційної скарги ДП "Конотопське державне лісове господарство".

Колегія суддів в судовому засіданні 23.08.2017р., розглянувши надане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи відмовляє в його задоволенні, з огляду на наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи колегія суддів зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обовязком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на те, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, заслухавши в судовому засіданні пояснення уповноваженого представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм чинного законодавства, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2013р. між ДП "Конотопське лісове господарство" і Українсько-Австрійським підприємством у формі ТОВ "Фішер-Мукачево" укладено договір купівлі-продажу необробленої деревини №19/1б (далі за текстом Договір), відповідно до умов якого за результатами проведення спеціалізованого аукціону із продажу ресурсів необробленої деревини заготівлі І кварталу 2014 року ,який відбувся 28.11.2013р., відповідач зобовязувався передати у власність на умовах EXW франко-нижній склад позивача товар (фансировину для лущення березову) /лот №8/, а позивач зобовязувався прийняти товар і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому Договорі.

Згідно п. 1.3. Договору право власності на майно переходить до позивача з моменту повної оплати відповідачу вартості купленого на аукціоні товару та підписання акта його приймання-передачі.

Зі місту п. 3.1. Договору вбачається, що асортимент фансировина для лущення березова 50 куб.м. /лот №8/.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що ціна на товар встановлена в гривнах за 1 куб.м. на умовах франко-склад відповідача згідно аукціонного свідоцтва про результати проведення аукціону із продажу ресурсів І кварталу 2014 року необробленої деревини складає 460,00 грн. без ПДВ. Загальна сума договору 23000,00 грн. без ПДВ (п. 4.2.).

Згідно п. 5.1. Договору поставка товару здійснюється згідно щомісячного графіку поставок, який є невідємною частиною даного договору, на умовах франко-склад відповідача. Комплект товаросупровідних документів: товаротранспортна (залізнична) накладна; рахунок-фактура; податкова накладна; специфікація.

Відповідно до п. 7.1. Договору платіж (передоплата 100% вартості) здійснюється шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок відповідача за кожну партію товару, згідно виставленого рахунку-фактури на протязі 5 календарних днів з дати предявлення рахунку до сплати.

Постачальником ДП "Конотопський лісгосп" було виставлено ТОВ "Фішер-Мукачево" рахунок на оплату №92 від 28.03.2014р. на суму 23901,20 грн. та рахунок на оплату №92/1 від 28.03.2014р. на суму 16133,27 грн. Вказані рахунки містили реквізити на які необхідно було здійснити сплату, а саме на рахунок, відкритий АТ "Ощадбанк", м. Конотоп, МФО 337568.

На виконання умов Договору відповідач 02.04.2014р. поставив на адресу позивача товар (лісоматеріали) на загальну суму 23901,20 грн., що підтверджується залізничною накладною №32507824, актом підтвердження надання послуг залізниці по перевезенню лісопродукції і використаних упаковочних матеріалів №92 від 28.03.2014р. на суму 16133,27 грн., а також приходним ордером №291 від 03.04.2014р.

З наслідками отримання товару позивач перерахував на банківський рахунок відповідача в банку "Брокбізнесбанк" м. Київ (МФО 300249) 40034,47 грн. згідно платіжних доручень №1408 від 04.04.2014 на суму 23901,20 грн. з призначенням платежу "оплата згідно рахунку б/н від 03.04.2017р. за тополю, березу"; №1409 від 04.04.2014р. на суму 16133,27 грн. з призначенням платежу "оплата згідно рахунку №б/н від 03.04.2014 за з/д тариф".

ТОВ "Фішер-Мукачево" 10.04.2014р. було направлено лист від ДП "Конотопське лісове господарство", в якому відповідач наголошує на тому, що оплату рахунків №92 та №92/1 необхідно здійснити за банківськими реквізитами, зазначеними у вказаних рахунках на оплату, перерахування коштів на інші рахунки не буде зараховуватись, як погашення заборгованості за договором.

ДП "Конотопський лісгосп" зверталось до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та тимчасової адміністрації в ПАТ "Брокбізнесбанк" ОСОБА_2із листом №475 від 14.04.2014р. про повернення помилково зарахованих коштів 04.04.2014р. на розрахунковий рахунок відповідача, відкритий у названому банку.

В подальшому, 15.04.2014р. позивачем було здійснено повторну оплату лісоматеріалів за договором 28.11.2013р., а саме на рахунок відповідача в АТ "Ощадбанк" м. Конотоп (МФО 337568) було перераховано грошові кошти в розмірі 40034,47 грн. згідно платіжного доручення №1568 від 15.04.2014р. з призначенням платежу "оплата згідно рахунку №92 від 28.03.2014р. за тополю, березу, з/д тариф".

Позивач звернувся до відповідача з претензією від 17.06.2016р. щодо повернення безпідставно отриманих коштів в розмірі 40034,47 грн., оскільки на банківські рахунки відповідача надійшло 80068,94 грн. за поставку лісоматеріалів. У зв'язку з нездійсненням ДП "Конотопський лісгосп" дій щодо добровільного повернення УАП ТОВ "Фішер-Мукачевоо" надмірно отриманих коштів в розмірі 40034,47 грн. останній вимагає в строк до 11.07.2016р. повернути на банківський рахунок УАП ТОВ "Фішер-Мукачево" безпідставно отримані кошти в розмірі 40034,47 грн. чи надати пропозиції щодо зарахування сум надмірної оплати в оплату майбутніх поставок.

Проте відповідач у відповіді на претензію №07-895 від 18.07.2016р. зазначив про помилку бухгалтерії позивача та про факт перерахування грошових коштів на рахунок в банку з іншими реквізитами, ніж зазначено в рахунках №92 від 28.03.2014р. та №92/1 від 28.03.2014р., та повідомив про відмову повернути кошти.

Відповідач, в свою чергу, обґрунтовує свої заперечення тим, що ним в рахунках №92 та 92/1 від 28.03.2014р. чітко було зазначено реквізити для оплати отриманого позивачем товару в АТ "Ощадбанк" м. Конотоп, проте позивач перерахував грошові кошти на інший рахунок в ПАТ "Брокбізнесбанк". А оплату належним чином на виконання умов Договору позивач здійснив лише 15.04.2014р. після отримання листа відповідача №09-03/469 від 10.04.2014р. з вимогою про оплату отриманого товару на загальну суму 40034,47 грн. На підставі яких документів позивачем було проведено оплату в розмірі 40034,47 грн. йому невідомо, оскільки рахунки з зазначенням реквізитів для оплати в ПАТ "Брокбізнесбанк" ним не виставлялись.

При прийнятті оскаржуваного рішення, господарський суд Сумської області встановив факт здійснення повторної оплати 15.04.2014р. в розмірі 40034,47 грн. за отриманий 03.04.2014р. товар по договору купівлі-продажу необробленої деревини №19/1б від 28.11.2013р., грошові кошти в сумі 40034,47 грн. визнав безпідставно набутим відповідачем майном та вирішив, що вони підлягають поверненню позивачу; також суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання відповідача про застосування строків позовної давності щодо вимог позивача та відмовляє в його задоволенні.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 193 Господарського кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно частини 1 статті 177 Цивільного кодексу України обєктами цивільних прав є зокрема речі, у тому числі гроші.

Письмовими матеріалами справи підтверджується факт перерахування позивачем на рахунок відповідача 40034,47 грн. згідно платіжних доручень №1408 від 04.04.2014р. на суму 23901,20 грн. з призначенням платежу "оплата згідно рахунку б/н від 03.04.2017р. за тополю, березу"; №1409 від 04.04.2014р. на суму 16133,27 грн. з призначенням платежу "оплата згідно рахунку №б/н від 03.04.2014р. за з/д тариф" в АТ "Брокбізнесбанк" м. Конотоп, що також визнається і самим відповідачем у листі №475 від 14.04.2014р., адресованому уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та тимчасової адміністрації в ПАТ "Брокбізнесбанк" /а.с.32/ про повернення помилково зарахованих коштів /а.с.32/, а також і у відповіді на претензію №07-28/895 від 18.07.2016р. /а.с.34/, де відповідачем підтверджено факт перерахування зазначеної суми на його рахунок в АТ "Брокбізнесбанк".

Також, матеріалами справи підтверджено факт здійснення оплати 15.04.2014р. розмірі 40034,47 грн. саме з призначенням платежу оплата згідно рахунку №92 від 28.03.2014р. за тополю, березу, з/д тариф згідно платіжного доручення №1568 від 15.04.2014р.

Таким чином, колегія суддів вважає, що грошові кошти в сумі 40034,47 грн., сплачені згідно платіжного доручення №1568 від 15.04.2014р. є належним виконанням позивачем своїх обов'язків за договором купівлі-продажу необробленої деревини №19/1б від 28.11.2013р., а кошти в розмірі 40034,47 грн., сплачені згідно платіжних доручень №1408 від 04.04.2014р. на суму 23901,20 грн. та №1409 від 04.04.2014р. на суму 16133,27 грн. (факт надходження вказаних коштів на рахунок АТ "Брокбізнесбанк" відповідачем визнається) є безпідставно набутим відповідачем майном, оскільки були перераховані позивачем не на той рахунок відповідача, однак повернені досі не були.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що кошти у розмірі 40034,47 грн. підлягають поверненню позивачу, а позовні вимоги визнаються судом правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо заяви про застосування строків позовної давності №09-04/517 від 31.05.2017р., що надійшла від відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Так, вказана заява мотивована тим, що оскільки помилковий платіж проведено позивачем 04.04.2014р., строк позовної давності повинен бути обрахований з 05.04.2014р. Проте позивач звернувся за захистом свого права 12.04.2017р., про що свідчить штамп на конверті, а отже ним пропущено загальний строк позовної давності 3 роки.

Відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України та п. 4.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної у вирішенні господарських спорів" початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 Цивільного кодексу України.

Згідно вимог статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зі змісту статті 261 Цивільного кодексу України вбачається, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобовязання.

Так, у відповіді №07-28/895 від 18.07.2016р. на претензію відповідачем визнано факт повторного перерахування позивачем грошових коштів 15.04.2014р. в розмірі 40034,47 грн. Отже, перебіг позовної давності з 05.04.2014р. було перервано 18.07.2016р.

Таким чином, колегія суддів вважає, що клопотання відповідача про застосування строків позовної давності щодо вимог позивача є необґрунтованим та відмовляє в його задоволенні.

Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Враховуючи приписи Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7, рішення господарського суду Сумської області від 03.07.2017р. у справі №920/321/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, викладених судом апеляційної інстанції в мотивувальній частині даної постанови.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, керуючись ст.ст.49, 99 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.49, 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Конотопське лісове господарство" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 03.07.2017р. у справі №920/321/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 28 серпня 2017 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя П.В. Тихий