ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2017 р. Справа № 922/1394/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І. В., суддя Білоусова Я.О.,

суддя Крестьянінов О.О.

при секретарі судового засідання Кладько А.С.

за участю представників сторін:

позивача - Танчак Н.В. за довіреністю №38-2072/470 від 10.05.2012,

відповідача - Галицький І.М. за договором про надання правових послуг адвоката від 22.05.2017, свідоцтво №1508, видане 19.12.2007.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків (вх. №1994 Х/2-8)

на рішення господарського суду Харківської області від 12.06.2017 по справі №922/1394/17

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків,

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Харків,

про стягнення 58456,74 грн.-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.06.2017 по справі №922/1394/17 (суддя Шарко Л.В.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" суму вартості спожитої теплової енергії у розмірі 19961,69 грн. та судові витрати зі сплати судового у розмірі 544,00 грн.

В іншій частині заявленого позову відмовлено.

Позивач із зазначеним рішенням суду першої інстанції частково не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Харківської області від 12.06.2017 по справі №922/1394/17 в частині відмови у задоволенні позовних вимог у розмірі 38495,05 грн. у зв'язку із пропуском позовної давності скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги КП "Харківські теплові мережі" задовольнити.

Апеляційну скаргу з урахуванням додаткових пояснень (вх.№7944) обґрунтовує тим, що приміщення відповідача не обладнані окремим тепловим вводом, а тому КП "Харківські теплові мережі" не мало технічної можливості провести окреме відключення приміщень відповідача від джерела теплової енергії. Можливості відключення окремих приміщень в житловому будинку немає.

При цьому, як вказує скаржник, факт споживання відповідачем теплової енергії з жовтня 2011 року по жовтень 2015 підтверджується актами на включення та відключення опалення, та актами обстеження системи теплоспоживання об'єкту відповідача №170/3028 від 11.03.2015., №3551 від 03.06.2015.

Також вказує на те, що лист КП "Жилкомсервіс" від 15.06.2011 є неналежним доказом у справі, оскільки на виконання додаткової угоди №3 від 26.02.2014 до договору оренди нежитлових приміщень №4418 від 03.06.2011 сторонами було складено акт від 26.02.2014, в якому зазначено, що в спірному нежитловому приміщені наявні комунікації: електропостачання, теплопостачання. Санітарно-технічний стан задовільний. До того ж, відповідно до умов п. 4.10 додаткової угоди до договору оренди №4418 від 26.02.11р., Орендар ФОП ОСОБА_3 зобов'язаний здійснити в термін не більше шести місяців з дати підписання акту приймання-передачі укладання договорів на отримання комунальних послуг, в тому числі і договір купівлі-продажу теплової енергії.

Вищенаведеним, на думку скаржника, підтверджується той факт, що на момент передачі орендованого нежитлового приміщення у спірних приміщеннях була наявна система опалення.

Крім того, зазначає, що лист-вимога про сплату боргу М167-юр від 22.03.2017 року у порядку ст. 530 ЦК України була надіслана позивачем відповідачу 22.03.2017 року та наданий 7-денний термін для добровільного його виконання, який сплив лише 30 березня 2017 року, а тому саме з цієї дати позивач набув право звернення до суду із даною позовною заявою, отже строк позовної давності ним пропущено не було.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 01.08.2017 року.

У судовому засіданні 01.08.2017 оголошено перерву до 22.08.2017.

Згідно з протоколом автоматичної зміни колегії суддів від 21.08.2017 у зв'язку із перебуванням судді Пуль О.А. у відпустці для розгляду цієї справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.

Відповідно до пункту 9-2 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", у разі зміни складу суду апеляційної інстанції, розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений ст. 102 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№7894 від 27.07.2014) та його представник в судових засіданнях 01.08.2017 та 22.08.2017 проти її доводів заперечує, вважає оскаржуване рішення в частині застосування наслідків спливу позовної давності законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Разом з тим, відповідач вважає, що оскаржуване судове рішення постановлено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Так, відповідач зазначає, що з боку КП "Жилкомсервіс" було проведено обстеження нежитлових приміщень першого поверху №№ 49, 50, 51 в будинку літ. "А-6" по АДРЕСА_1 у м. Харкові, за результатами якого було встановлено, що вказані нежитлові приміщення не обладнані централізованими опалювальними приладами, а стояки теплопостачання ізольовані.

Також зазначає, що наявність стояків теплопостачання саме у приміщеннях в ході судового розгляду не доведена, незважаючи на неодноразові заяви відповідача щодо цього факту, а розрахунок теплового навантаження від 08.04.15 р. № ОКТ/193 безпідставно зроблено з урахуванням наявності опалювальних приладів.

Крім того вважає, що акт обстеження від 11.03.15 р. № 170/3028 не може вважатися належним доказом у справі, оскільки його було складено з порушеннями, фактично обстеження не проводилось, акт було складено невстановленими та невизначеними особами (без зазначення посад, ім'я та по батькові).

Також вказує на те, що висновок місцевого господарського суду про те, що опалення приміщення відповідача є невід'ємною частиною системи опалення житлового будинку, є помилковим, так позивачем не було надано суду схеми внутрішньобудинкової системи теплопостачання у будинку взагалі та приміщеннях, якими користувався відповідач (проектна документація, її узгодження, прийняття до експлуатації системи, періодичність проведення перевірки стану внутрішньобудинкових систем та інше).

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, додаткових письмових поясненнях, відзиві на апеляційну скаргу доводи позивача та відповідача, заслухавши уповноважених представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали та було встановлено місцевим господарським судом, 26.02.2014 між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, орендарем, та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, орендодавцем, була укладена Додаткова угода № 3, в якій була викладена інша редакція договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) № 4418 від 03.06.2011 р. (далі договір).

У п.1.1. договору було передбачено, що Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (орендодавець) передає, а відповідач (орендар) приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення першого поверху № 49, 50, 51 загальною площею 112,7м2 (технічний паспорт КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації"", інвентаризаційна справа № 67461 від 04.10.2011 ), далі "Майно", яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, літ. "А-6" та знаходиться на обліку управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Право на оренду цього майна отримано орендарем на підставі Протоколу № 2 засідання комісії з проведення конкурсу на право укладання договору оренди на нежитлові приміщення від 23.05.2011 р.

Майно, яке є предметом цього договору, належить на праві комунальної власності територіальній громади м. Харкова в особі Харківської міської ради, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.06.2013 р., виданого Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області.

Пунктом 1.2. договору встановлено, що майно передається орендарю в оренду з метою розміщення майстерні з ремонту електропобутових товарів.

Згідно з п. 4.10. договору відповідач зобов'язувався здійснити в термін не більше 6 місяців з дати підписання акту приймання-передачі укладання договорів на отримання комунальних послуг, у т.ч. теплопостачання.

На виконання зазначеної додаткової угоди до договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) № 4418 від 03.06.2011 сторонами 26.02.2014 р. був складений акт приймання - передачі до орендного користування нежитлових приміщень. У вказаному акті зазначена коротка технічна характеристика приміщення, у т.ч. комунікації: електропостачання, теплопостачання.

22.03.2017 р. позивачем була направлена відповідачу лист-вимога № 167-юр про сплату вартості безпідставно придбаної теплової енергії в сумі 58456,74 грн., яка утворилась за період з жовтня 2011 р. по жовтень 2015 р.(а.с. 32)

Вказана вимога відповідача була залишена позивачем без задоволення, у зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду із даним позовом.

В обґрунтування позовної заяви, позивач посилається на те, що КП "Харківські теплові мережі" здійснювало постачання теплової енергії до нежитлових приміщень у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, літ. "А-6", загальною площею 112,7 кв.м., які займав на підставі Додаткової угоди №3 до договору оренди нежитлових приміщень № 4418 від 03.06.2011 відповідач. При цьому факт використання відповідачем житлових приміщень на потреби господарської діяльності підтверджується актом обстеження системи теплоспоживання об'єкту №170/3028 від 11.03.2015, складений в порядку здійснення контролю за режимами споживання теплової енергії представниками КП "Харківські теплові мережі". Система опалення приміщення відповідача є невід'ємною частиною системи опалення житлового будинку в м. Харків по АДРЕСА_1. Факт споживання відповідачем теплової енергії без достатніх підстав з жовтня 2011 року по жовтень 2015 року підтверджується актами на включення та відключення опалення до приміщення відповідача в житловому будинку. Зазначені акти підписані та скріплені печатками представників КП "Харківські теплові мережі" та балансоутримувачем житлового будинку в м. Харкові. Сума вартості спожитої відповідачем теплової енергії з жовтня 2011 року по жовтень 2015 року без достатніх правових підстав за опалювальні періоди склала 58456,74 грн.

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що на момент передачі відповідачу орендованого нежитлового приміщення у ньому була присутня система опалення, при цьому система опалення приміщення відповідача є невід'ємною частиною системи опалення житлового будинку по АДРЕСА_1 в м. Харкові, що підтверджується актом обстеження №170/3028 від 11.03.2015, актом обстеження № 170/3551 від 03.06.2015 р. та актами на включення та відключення опалення у вказаному житловому будинку.

Також, суд першої інстанції зазначив, що Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 N4 (із змінами, внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу від 06.11.2007 N 169, який набув чинності з 09.12.2007) (далі Порядок) передбачена можливість відключення від централізованого опалення за рішенням загальних зборів та за згодою всіх власників (уповноважених осіб) приміщень у житловому будинку. Проте, відповідач не надав до суду дозволу міжвідомчої комісії на відключення нежитлових приміщень, які він орендував, від системи централізованого опалення, тоді як самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати спожитої теплової енергії.

Таким чином, за висновком місцевого господарського суду, оскільки відповідач в порушення вимог Закону України "Про теплопостачання" не укладав з Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" договір на постачання теплової енергії та не оплатив вартість безпідставно придбаної теплової енергії, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вартості спожитої теплової енергії без достатніх правових підстав, яка складає 58456,74 грн., є обґрунтованими.

Разом з цим, місцевий господарський суд зазначив, що відповідачем надано заяву про застосування строку позовної давності та відмову в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення суми вартості спожитої теплової енергії в період з жовтня 2011 року по квітень 2014 року, яка підлягає задоволенню, так як позивачем не надано до суду доказів про неможливість звернутися за захистом своїх порушених прав у вказаній частині у встановлений статей 257 Цивільного кодексу України трирічний строк з моменту, коли позивач міг дізнатися про порушення свого права.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для часткового задоволення позову - в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми вартості спожитої теплової енергії за опалювальні періоди з жовтня 2014 року по квітень 2015 року (включно) у розмірі 19961,69 грн., та про відмову в решті позовних вимог (в частині стягнення суми вартості спожитої теплової енергії в період з жовтня 2011 року по квітень 2014 року).

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1-3 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Відповідно до термінів, які містяться в статті 1 Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Частиною 4 ст. 19 та статтею 24 вказаного Закону передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу, своєчасне укладення якого з теплопостачальною організацією є основним обов'язком споживача теплової енергії.

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначені Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 (далі за текстом - Правила №1198), відповідно до пункту 3 яких споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Пунктом 4 Правил №1198 визначено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Згідно статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

У п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005 (далі Правила №630), визначено, що централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 19, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах; споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У абзаці 6 пункту 40 Правил зазначено, що до обов'язків споживача теплової енергії, зокрема, належить вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Згідно частини 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Таким чином, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, тоді як відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові №6-59цс13 від 30.10.2013.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області №946 від 30.09.2003 "Про внесення змін до рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.98р. №1407" КП "Харківські теплові мережі" є підприємством централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води

Постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України №140 від 30.09.2011, "Про встановлення тарифів на теплову енергію КП "Харківські теплові мережі", постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) КП "Харківські теплові мережі", а також постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №616 від 28.11.2014 Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) КП "Харківські теплові мережі" Комунальному підприємству "Харківські теплові мережі" протягом періоду, якого стосується спір у даній справі, було установлено тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, розмір яких позивач використовував при визначенні заборгованості відповідача .

Як вже зазначалось, 26.02.2014 між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, орендарем, та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, орендодавцем, була укладена додаткова угода № 3 в якій була викладена інша редакція договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) № 4418 від 03.06.2011року (далі договір).

Зокрема, згідно з п. 4.10. додаткової угоди №3 від 26.02.2014 до договору № 4418 від 03.06.2011, відповідач зобов'язався здійснити в термін не більше 6 місяців з дати підписання акту приймання-передачі укладання договорів на отримання комунальних послуг, у т.ч. укласти договір теплопостачання.

За приписами п. 2.1. Додаткової угоди №3 до договору оренди нежитлового приміщення №4418 від 03.06.2011, набуття орендарем права користування майном настає після підписання сторонами договору та акту-приймання майна.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог п. 2.1. Додаткової угоди до договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) № 4418 від 03.06.2011, між орендодавцем - Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та орендарем - ФОП ОСОБА_3 26.02.2014 р. був складений акт приймання - передачі до орендного користування нежитлових приміщень.

Як вбачається із вказаного Акту, орендар передав, а ФОП ОСОБА_3 прийняв в орендне користування нежитлові приміщення загальною площею 112,7 м.кв., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, літ. «А-6».

Також, вказаний акт приймання-передачі містив коротку технічну характеристику приміщень, що передавались в оренду, а саме: нежитлові приміщення першого поверху №49,50,51 загальною площею 112,7 кв.м житлового шестиповерхового будинку. Також, у вказаному Акті окремо зазначено про наявність в приміщенні, що передається в оренду комунікацій, а саме, електропостачання, теплопостачання.

Як вбачається з матеріалів справи Акт приймання-передачі від 26.02.2014 підписаний відповідачем без будь-яких зауважень та заперечень.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені обставини підтверджують прийняття відповідачем майна в орендне користування без будь-яких зауважень щодо його технічного стану, а також підтверджують факт того, що на момент передачі відповідачу орендованого нежитлового приміщення у ньому була наявна система опалення.

Водночас, встановлені по справі обставини свідчать, що в порушення умов пункту 4.10 додаткової угоди № 3 до договору № 4418 від 03.06.2011, у відповідності до якого саме на відповідача покладено обов'язок в термін не більше шести місяців з дати підписання акту приймання-передачі укласти договір на отримання комунальних послуг, у тому числі теплопостачання, відповідний договір з позивачем укладено не було.

Як свідчать матеріали справи, КП "Харківські теплові мережі" звертався до відповідача з листами (надіслані на адресу відповідача 24.02.2015 та 22.07.2015) в яких, посилаючись на умови договору №4418 від 03.06.2011 та вимоги Правил користування тепловою енергією №1198 від 03.10.2007, ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» та ст.ст. 26,27 Закону України «Про електроенергетику», якими встановлено отримання теплової енергії лише на договірних засадах, наголошував відповідачу на необхідності укладення договору про купівлю-продаж теплової енергії. (а.с. 33-34).

Вказані листи залишені відповідачем без реагування.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався на наявний в матеріалах справи лист КП "Жилкомсервіс" від 15.06.2011, який адресовано ФОП ОСОБА_3 та з якого вбачається, що станом на 03.06.2011 року проведено обстеження нежитлових приміщень першого поверху №№49-51 загальною площею 112,7 кв.м в буд. літ. «А-6» по АДРЕСА_1. За результатами обстеження встановлено, що вказані нежитлові приміщення, які орендував відповідач, не обладнані централізованими опалювальними приладами, а стояки теплопостачання ізольовані.

Однак, колегія суддів критично ставиться до вказаного листа, оскільки, по-перше, вказаний лист складено станом на 15.06.2011 року, отже не може спростовувати даних акту приймання - передачі до орендного користування нежитлових приміщень від 26.02.2014, підписаного відповідачем без зауважень. По - друге, вказаний лист складено одноособово КП "Жилкомсервіс" та не містить розгорнутої інформації стосовно того, у присутності яких саме уповноважених осіб проводилось обстеження орендованих нежитлових приміщень першого поверху №№49-51 загальною площею 112,7 кв.м. в будинку літ. «А-6» по АДРЕСА_1 та чи мали такі особи повноваження встановлювати наявність або відсутність систем опалення у нежитлових приміщеннях відповідача. В будь-якому разі вказаний лист не є актом спеціалізованої теплопостачальної організації, працівники якої є спеціалістами в галузі систем централізованого теплопостачання.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що зважаючи на факт звернення позивача до відповідача з листами про необхідність укладення договору купівлі-продажу теплової енергії, відповідач, як заінтересована особа, не був позбавлений можливості вирішити вказане питання шляхом надання відповіді позивачу, узгодити з позивачем, як виконавцем послуг з теплопостачання, час та дату для встановлення факту ненадання послуг або надання їх не у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що КП "Харківські еплові мережі" на підставі розпорядження про початок та кінець опалювального сезону 2011-2012 р.р., 2012-201З р.р., 2013-2014 р.р., 2014-2015 р.р. здійснювало постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, в якому знаходяться нежитлові приміщення, що перебувають в оренді у відповідача на підставі додаткової угоди №3 до договору оренди нежитлових приміщень №4418 від 03.06 2011р., укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради та позивачем.

Зокрема, факт підключення житлового будинку по АДРЕСА_1 до теплової енергії з жовтня 2011 року по жовтень 2015 підтверджується актами на включення та відключення опалення №170/6190 від 20.10.2011, №170/7819 від 09.04.2012, №170/8334 від 18.10.2012, №170/7819 від 14.04.2013, №170/517 від 07.10.2013, №170/101 від 14.04.2014, №170/2024 від 23.10.2014, №170/3169 від 18.10.2015, №170/2558 від 14.04.2015.

В матеріалах справи міститься Акт обстеження системи теплопостачання об'єкта по АДРЕСА_1 від 03.06.2015 (а.с.57), який складено у присутності уповноважених представників позивача та балансоутримувача, яким встановлено, що належні ФОП ОСОБА_3 приміщення розташовані на першому поверсі шестиповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1, а система опалення споживача є невід'ємною частиною житлового будинку за вказаною адресою. Вказаний Акт обстеження направлено на адресу відповідача 08.06.2015 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи чеком УДППЗ «Укрпошти».

Таким чином, підключення та відключення споживачів, що мають єдину з житловими будинками систему опалення, здійснюється одночасно з підключенням та відключенням внутрішньої системи опалення та гарячого водопостачання житлових будинків в цілому. Цей факт підтверджується актами про включення та відключення опалення (скріпленими підписами та печатками уповноважених осіб з боку позивача та балансоутримувача будинку за адресою: АДРЕСА_1). Опалення є системою, яка гідравлічно та теплотехнічно об'єднує усі приміщення в житловому будинку.

У зв'язку цим, здійснення позивачем заходів із підключення /відключення опалення відбувалось одночасно з підключенням та відключенням внутрішньої системи опалення та гарячого водопостачання житлового будинку в цілому, в тому числі і нежитлових приміщень, які знаходились у користуванні відповідача.

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, встановлено право споживача відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Зокрема, вказаними Правилами встановлено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У відповідності до пункту 25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил № 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (п. 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22.11.2005 року № 4).

При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (п. 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22.11.2005 року № 4).

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Відповідач не надав до суду належних доказів, які б засвідчували факт відключення орендованих нежитлових приміщень від мереж центрального теплопостачання у встановленому законом порядку та не підтвердив належними по справі доказами факт ненадання йому послуг з постачання тепла з боку позивача у спірний період.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно пункту 22 Правил N 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах орендованого приміщення свідчить про виконання послуг позивачем.

При цьому, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати спожитої теплової енергії.

Правова позиція з цього питання викладена у Постановах ВСУ №6-1706цс15 від 11.11.2015 та №6-1192цс15 від11.11.2015 року.

Відповідачем 21.08.2017 було надано апеляційному господарському суду акт приймання-передачі нежитлових приміщень від 26.06.2015, з якого вбачається, що відповідач, продавець, передав ОСОБА_5, покупцю, нежитлові приміщення першого поверху №49,50,51, розташовані у житловому будинку літ. "А-6", загальною площею 112,7 кв.м за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1, придбані покупцем на підставі договору купівлі-продажу від 26.06.2015 року. При цьому у вказаному акті зазначено, що у вищевказаних нежитлових приміщеннях опалювальні прилади відсутні.

Однак, на думку колегії суддів, зазначений документ не є належним доказом у справі, так як складений двома фізичними особами без участі спеціалістів в галузі систем централізованого теплопостачання, якими можуть бути, зокрема, працівники спеціалізованої теплопостачальної організації.

Таким чином, встановлені по справі обставини в сукупності з документальними доказами по справі підтверджують надання позивачем послуг з теплопостачання в орендовані ФОП ОСОБА_3 нежитлові приміщення №49-51 по АДРЕСА_1 та використання відповідачем теплової енергії для потреб опалення у спірний період.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначав, що дані, покладені позивачем в основу розрахунку вартості теплової енергії заявленої до стягнення, не відповідають фактичним даним, оскільки площу орендованих приміщень позивачем взято до розрахунку у розмірі 112,7 м.кв., об'єм приміщення - 476 м. куб.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до здійсненого позивачем розрахунку нарахувань по ФО ОСОБА_6, сума вартості спожитої відповідачем теплової енергії з жовтня 2011 року по жовтень 2015 року склала 58456,74 грн. (а.с.35)

У відповідності до п. 23 Правил користування тепловою енергією від 03.10.07р. №1198, у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнення в розрахунковому періоді.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку теплового навантаження, його було виконано позивачем згідно норм КТМ 204 України 244-94 розрахунковим способом з урахуванням теплового навантаження на потреби опалення та гаряче водопостачання з урахуванням "Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" КТМ 204 України 244-94, які затверджені Держжитлокомунгоспом України 14 грудня 1993 року.

Вказаний розрахунок було здійснено позивачем на підставі акта обстеження від 03.06.2015р. №170/3551 та з урахуванням даних технічного паспорту инв. №67461 від 04.10.2011р. та Додаткової угоди № З до договору оренди нежитлових приміщень №4418 від 03.06.2011року.

Згідно даних технічного паспорту, об'єм нежитлових приміщень 49-51 першого поверху багатоповерхового будинку по АДРЕСА_1, становить 476 куб.м. ( а.с.16-21)

Загальна площа нежитлових приміщень, за даними технічного паспорту становить 112,7 кв.м.

Крім того, під час розрахунку, позивачем враховано інші дані, що у відповідності до КТМ 204 України 244-94 є необхідними для розрахунку обсягу фактично спожитої теплової енергії, а саме:

- питома опалювальна характеристика будівлі -0,28 ккал/мЗчас.С (відповідно КТМ 204 України 244-94 таблиця 2.6 наведена в залежності від об'єму будівлі по зовнішнім замірам та року побудови споруди).

- коефіцієнт, що враховує максимальний тепловий потік на опалення громадських споруд, що дорівнює -1,25 (відповідно КТМ 204 України 244-94 формула 2.4 п.2.1.5 ),

- корегуючий коефіцієнт для визначення питомої опалювальної характеристики житлових та громадських споруд для розрахунку зовнішніх температур повітря- 1,116 (відповідно КТМ 204 України 244-94 таблиця 2.7),

- розрахункова температура наружного повітря для міста Харкова - -23 (відповідно КТМ 204 України 244-94 додаток 1 "основні кліматологічні дані і кофіцієнти для розрахунку витрат тепла на опаленя житлових та громадських споруд");

- розрахункова температура внутрішнього повітря -18С (відповідно КТМ 204 України 244-94 таблиця 2.2 ).

Також колегія суддів зазначає, що у відповідності до п.2.2.7 КТМ 204 України 244-94, при розрахунку питомої опалювальної характеристики будівлі береться саме зовнішній будівельний об'єм будови, який приймається за даними Української асоціації організацій технічної інвентаризації (тобто БТІ).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що розрахунок вартості спожитої теплової енергії у розмірі 58456,74 грн. у період з жовтня 2011 року по жовтень 2015 року було здійснено позивачем з додержання норм КТМ 204 України та з урахуванням даних технічного паспорту орендованих нежитлових приміщень, у зв'язку з чим, підстави вважати, що здійснений позивачем розрахунок є невірним, відсутні.

Згідно правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №3-38гс11 від 16.05.2011р., споживання енергії за відсутності договору надає право постачальнику енергії на стягнення зі споживача у даному випадку вартості спожитої ним енергії на підставі статей 1212 та 1213 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Суд першої інстанції, враховуючи встановлений факт споживання відповідачем теплової енергії за відсутності укладеного з теплопостачальною організацією відповідного договору у вказаному позивачем періоді, дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача вартості спожитої ним теплової енергії на підставі статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності та відмову в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення суми вартості спожитої теплової енергії в період з жовтня 2011 року по квітень 2014 року (а.с. 47).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

За ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно з частиною 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У відповідності до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У п. 4.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зазначено, що позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Враховуючи те, що виконання грошового зобов'язання відповідачем визначено щомісячними платежами, право позивача як виконавця послуг вважається порушеним з моменту недотримання споживачем строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем подано позовну заяву до господарського суду 27.04.2017.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Позивач в апеляційній скарзі стверджує, що ним не було пропущено строк позовної давності у вказаній частині позову, посилаючись на те, що лист-вимога про сплату боргу М167-юр від 22.03.2017 року у порядку ст. 530 ЦК України була надіслана позивачем відповідачу 22.03.2017 року та наданий 7-денний термін для добровільного його виконання, який сплив лише 30 березня 2017 року, а тому саме з цієї дати позивач набув право звернення до суду із даною позовною заявою.

Однак колегія суддів вважає такі твердження необґрунтованими, оскільки положення частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України щодо семиденного строку виконання боржником зобов'язання з моменту отримання вимоги кредитора, на які посилається позивач, стосується випадків, коли строк виконання зобов'язання не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Проте, як вже зазначалося, згідно з частиною 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання " оплата за фактично отриману теплову енергію здійснюється споживачем щомісячно.

Тобто строк виконання зобов'язання у правовідносинах, з яких виник спір у даній справі, є визначеним, у зв'язку з чим положення частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України до них не застосовуються.

За таких обставин, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх правових підстав для часткового задоволення позову - в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми вартості спожитої теплової енергії за опалювальні періоди з жовтня 2014 року по квітень 2015 року (включно) у розмірі 19961,69 грн., та про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми вартості спожитої теплової енергії в період з жовтня 2011 року по квітень 2014 року у зв'язку із пропуском позовної давності.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни цього рішення відсутні.

Керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 12.06.2017 по справі №922/1394/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Тарасова І. В.

Суддя Білоусова Я.О.

Суддя Крестьянінов О.О.