ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року Справа № 910/24263/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Бакуліної С.В. (доповідач),
суддів :Ходаківської І.П., Данилової М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційних скарг- Публічного акціонерного товариства "Азот"; - Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа"; - Національного антикорупційного бюро України
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 13.06.2017
у справі№ 910/24263/16
Господарського суду міста Києва
за позовомНаціонального антикорупційного бюро України
до1. Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа"; 2. Публічного акціонерного товариства "Азот"; 3. Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:1.Національна комісія що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКЕРКП); 2. Державне підприємство "Енергоринок"
провизнання договору недійсним

в судовому засіданні взяли участь представники :

від позивача: від відповідача-1: від відповідача-2: від відповідача-3: від третьої особи-1: від третьої особи-2Майстренко О.М. (довіреність №01-102-04/46317 від 22.12.2016); Ярчак І.С. (довіреність №1 від 16.11.2015) Санніков С.Г. (довіреність №12 від 18.01.2017); Чорнобай Д.В. (довіреність №13/13 від 04.04.2016) Вєдєрнікова О.С. (договір від 31.07.2017); Базилевський С.Б. (довіреність від 30.12.2016 №500-08/52) не з'явились не з'явились Гаркуша В.В. (довіреність №01/44-955Д від 21.12.2016); Стилик О.Ю. (довіреність №01/44-949Д від 21.12.2016)
В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва (суддя Турчин С.О.) від 09.03.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Чорна Л.В., Разіна Т.І.) від 13.06.2017, у справі №910/24263/16 позовні вимоги задоволено; визнано недійсним договір про переведення боргу від 23.01.2015 №18-500, укладений між Публічним акціонерним товариством "Азот" (далі ПАТ "Азот"), Приватним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Енергомережа" (далі ПАТ "ХК "Енергомережа") та Публічним акціонерним товариством "Черкасиобленерго" (далі ПАТ "Черкасиобленерго"); стягнуто з ПАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" на користь Національного антикорупційного бюро України (далі Національне бюро) 459,33грн витрат зі сплати судового збору; стягнуто з ПАТ "Черкасиобленерго" на користь Національного бюро 459,33грн витрат зі сплати судового збору; стягнуто з ПАТ "Азот" на користь Національного бюро 459,33грн витрат зі сплати судового збору.

В касаційній скарзі ПАТ "Азот" просить скасувати ухвалені по справі судові акти та прийняти нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення норм матеріального права, а саме: ст.19 Конституції України, ст.ст.203, 215, 520, 521, 522 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.ст.151, 26, 27 Закону України "Про електроенергетику".

В касаційній скарзі ПАТ "ХК "Енергомережа" просить скасувати ухвалені по справі судові акти та прийняти нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення норм матеріального права, а саме: ст.ст.15, 16 ЦК, ст.151 Закону України "Про електроенергетику".

В касаційній скарзі Національне бюро просить змінити мотивувальні частини оскаржуваних судових актів щодо недоведення Національним бюро суперечності договору про переведення боргу від 23.012015 №18-500 інтересам держави, шляхом викладення мотивувальної частини судових актів у новій редакції з обґрунтуванням мотивів порушення зазначених інтересів, посилаючись на неврахування судами приписів ст.ст.203, 215, 228 ЦК України, ст.207 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Відзиви на касаційні скарги не надійшли.

У поясненні НКРЕКП підтримує позовні вимоги Національного бюро в повному обсязі.

22.08.2017 ПАТ "Азот" звернулось з заявою про відвід суддів Данилової М.В., Ходаківської І.П., у задоволенні якої відмовлено мотивованою ухвалою від 22.08.2017.

В судовому засіданні представники ПАТ "ХК "Енергомережа" звернулись з усним клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки ними не отримано касаційної скарги Національного бюро, а також з метою уточнення правової позиції, в задоволенні якого судом відмовлено, оскільки будь-яких доказів неотримання касаційної скарги (повідомлення пошти, зміна юридичної адреси тощо) суду не подано; про час і місце судового засідання 22.08.2017 було повідомлено ухвалою від 31.07.2017 завчасно, що виключає як неможливість ознайомлення з матеріалами справи (в т.ч. і з касаційною скаргою), так і неможливість уточнення правової позиції.

Представником ПАТ "Азот" заявлено усне клопотання про збільшення складу колегії суддів, яке залишено без розгляду судом, оскільки відповідно до п.13 Окремих засад використання автоматизованої системи документообігу та формування колегій суддів У Вищому господарському суду України, затверджених Рішенням зборів суддів Вищого господарського суду України №5 від 25.04.2016, питання щодо збільшення складу колегії суддів для розгляду конкретної справи вирішується Головою ВГСУ за зверненням колегії суддів, на розгляді якої знаходиться відповідна справа, або клопотання сторони, прокурора, іншого учасника судового процесу. Клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на звернення до Голови ВГСУ з відповідним клопотанням представниками відповідача-2 не подано.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін та третіх осіб, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в рішенні місцевого та постанові апеляційного господарських судів, Вищий господарський суд України дійшов до висновку, що касаційні скарги ПАТ "Азот" та ПАТ "ХК "Енергомережа" не належать до задоволення, а касаційна скарга Національного бюро підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Національне бюро (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ "ХК "Енергомережа" (відповідач-1), ПАТ "Азот" (відповідач-2), ПАТ "Черкасиобленерго" (відповідач-3) про визнання недійсним, укладеного ними договору про переведення боргу від 23.01.2015 №18-500.

Позовні вимоги мотивовані тим, що договір про переведення боргу №18-500 від 23.01.2015 підлягає визнанню недійним з наступних підстав:

- спірний договір укладений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави, оскільки держава є акціонером ПАТ "Черкасиобленерго" (46% - Фонд державного майна України та 25% - Публічне акціонерне товариство "Українська енергозберігаюча сервісна компанія", єдиним акціонером якої є Фонд державного майна України), однак внаслідок його укладення грошові кошти, які мали бути сплачені ПАТ "Азот" на користь ПАТ "Черкасиобленерго", сплачені не були, а право вимоги фактично втрачено до боржника, який був спроможний виконати зобов'язання з оплати поставленої електричної енергії; отже, при укладенні спірного договору ПАТ "Черкасиобленерго" не було забезпечено дотримання інтересів акціонерів та, в свою чергу, інтересів держави;

- договір про переведення боргу №18-500 від 23.01.2015 суперечить положенням статті 151 Закону України "Про електроенергетику", пункту 6.3. Правил користування електричною енергією (ПКЕЕ), затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28, оскільки цим договором був змінений встановлений законом спеціальний порядок проведення розрахунків за електричну енергію.

Судами встановлено таке.

24.05.2005 між Відкритим акціонерним товариством "Черкасиобленерго" (назву якого було змінено на ПАТ "Черкасиобленерго"), як постачальником, та Відкритим акціонерним товариством "Азот" (назву якого було змінено на ПАТ "Азот"), як споживачем, був укладений договір №524-213/24 про постачання електричної енергії ВАТ "Черкасиобленерго" для ВАТ "Азот" (далі - Договір постачання), відповідно до умов якого постачальник електричної енергії постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Сторонами укладено ряд додатків та додаткових угод до Договору постачання.

Згідно із п.2 Договору постачання під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема ПКЕЕ, затвердженими у встановленому порядку.

Положеннями п.п.2.2.1., 2.2.3. Договору постачання визначено, що споживач зобов'язується виконувати умови цього договору, оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії".

У відповідності до п.1 Порядку розрахунків (додаток № 3 до Договору постачання) розрахунки споживача з постачальником електричної енергії за користування електричною енергією здійснюються за чинними тарифами, які встановлюються відповідно до положень нормативно-правових документів НКРЕ.

Оплата вартості електричної енергії постачальнику електричної енергії, у тому числі на підставі визнаної претензії, здійснюється виключно коштами в уповноваженому банку на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії (п.2 Порядку розрахунків).

ПАТ "Черкасиобленерго" для проведення розрахунків за спожиту електричну енергію відкрито поточний рахунок зі спеціальним режимом використання №3 в ОПЕРВ філії Черкаське ОУ АТ "Ощадбанк".

Відповідно до довідки ПАТ "Азот" від 03.02.2017 вих. №501-06/33 за даними бухгалтерського обліку ПАТ "Азот" станом на 23.01.2015 у ПАТ "Азот" перед ПАТ "Черкасиобленерго" обліковувалась заборгованість у розмірі 99159300,30грн за договором постачання №524-213/24 від 24.05.2005.

23.01.2015 між ПАТ "Азот", як первісним боржником, ПАТ "ХК "Енергомережа", як новим боржником, та ПАТ "Черкасиобленерго", як кредитором, був укладений договір №18-500 про переведення боргу (далі - Договір №18-500), відповідно до умов якого, цим договором регулюються відносини, пов'язані із заміною зобов'язаної сторони (первісного боржника) у зобов'язаннях, що виникли за договором №524-213/24 про постачання електричної енергії ВАТ "Черкасиобленерго" для ВАТ "Азот" від 24.05.2005 (з урахуванням угоди про реструктуризацію боргу №140-213 від 23.03.2012) станом на дату укладення цього договору, в тому числі і зобов'язання по оплаті за поставлену з 01.09.2010 по 31.10.2010 кредитором електричну енергію на суму 47887721,81грн, за винятком зобов'язання по оплаті за поставлену з 01.12.2014 по 31.12.2014 (включно) електричну енергію.

Пунктом 1.2. Договору №18-500 сторони погодили, що первісний боржник переводить на нового боржника, а новий боржник приймає на себе зобов'язання первісного боржника, що виникли за основним договором станом на дату укладення цього договору, і стає боржником по таких зобов'язаннях по основному договору, в тому числі і зобов'язання по оплаті за поставлену з 01.09.2010 по 31.10.2010 кредитором електричну енергію на суму 47887721,81грн, за винятком зобов'язання по оплаті за поставлену з 01.12.2014 по 31.12.2014 електричну енергію.

Згідно із п.3.1. Договору №18-500 розрахунки за цим договором здійснюються в безготівковій формі шляхом зарахування грошових коштів на поточні рахунки сторін.

Новий боржник зобов'язується сплатити кредитору грошові зобов'язання первісного боржника, зазначені в п.1.2. цього договору, впродовж 3-х років (п.3.2. Договору № 18-500).

Відповідно до п.3.3. Договору №18-500 первісний боржник зобов'язується сплатити за переведені на підставі цього договору зобов'язання по основному договору новому боржнику 25923077,00 грн.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до моменту завершення повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.5.1. Договору №18-500).

27.01.2015 первісним боржник перерахував на рахунок нового боржника грошові кошти у розмірі 25923077,00грн, з призначенням платежу "оплата по договору №18-500 від 23.01.2015", що підтверджується платіжним дорученням №295 від 27.01.2015.

Матеріали справи не містять доказів виконання новим боржником грошових зобов'язань перед кредитором за Договором №18-500.

Попередні судові інстанції встановивши, що спірний договір №18-500 суперечить приписам ст.ст.151, 26 Закону України "Про електроенергетику", п.1 Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію та п.6.3 ПКЕЕ, задовольнили позов. Поряд з цим, суди визнали безпідставними доводи позивача що спірний правочин порушує інтереси держави, а також про наявність умислу сторін договору щодо вказаного порушення.

Суд касаційної інстанції вважає, що попередні судові інстанції дійшли вірного висновку про задоволення позову, втім помилково виходили із того, що спірний правочин вчинено без порушення інтересів держави, з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України", який набрав чинності 25.01.2015, Національне бюро є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

Пунктом 13 частини 1 статті 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" Національному бюро та його працівникам для виконання покладених на них обов'язків, які визначені у статті 16 цього Закону, надається право за наявності підстав, передбачених законом, подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України.

Відповідно до статті 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами У країни.

Отже, у разі звернення Національного бюро з відповідними позовами про визнання угод недійсними, за умови, що такий спір пов'язаний зі здійсненням суб'єктами господарювання господарської діяльності, та з урахуванням дотримання суб'єктного складу сторін, визначеного статтями 1, 2, 21 ГПК України, такі спори підлягають розгляду господарськими судами.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на це суд має надати оцінку підставам, з яких подано позов Національним бюро, зокрема, шляхом дослідження причинно-наслідкового зв'язку між оспорюваною угодою і виконанням Національним бюро покладених на нього завдань та (або) обов'язків, визначених Законом України "Про Національне антикорупційне бюро України".

Такі позови можуть подаватися Національним бюро для попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, а також запобігання вчиненню нових за наслідками порушення відповідного кримінального провадження (з внесенням даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Проте треба брати до уваги, що підслідність Національного бюро визначено частиною п'ятою статті 216 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з якою детективи Національного бюро здійснюють досудове розслідування злочинів, передбачених статтями 191, 2062, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 3661, 368, 3682, 369, 3692, 410 Кримінального кодексу України.

Таким чином, Національне бюро як орган, що створений для захисту інтересів держави, має право на звернення до суду із зазначеними позовами з огляду на імперативні приписи Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" і на виконання покладених на нього завдань га (або) обов'язків (аналогічна позиція наведена в Інформаційному листі Вищого господарського суду України №01-06/680/17 від 27.03.2017 "Про деякі питання застосування положень пункту 13 частини 1 статті 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України").

Національне антикорупційного бюро України наявність підстав для подання позову обґрунтовує необхідністю попередження, виявлення, припинення та запобігання вчиненню корупційного правопорушення, ознаки якого позивач убачив у спірних правовідносинах при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000236 з попередньою правовою кваліфікацією за частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України.

Отже, Національне антикорупційне бюро України є належним позивачем у даній справі.

Розглядаючи справи за позовами Національного бюро про визнання угод недійсними, суди мають досліджувати такі угоди в контексті статті 203 Цивільного кодексу України, яка визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, статті 207 Господарського кодексу України та інших норм чинного законодавства України, які містять підстави недійсності угод.

Отже, під час вирішення такого спору судам, зокрема, необхідно встановлювати такі обставини:

- наявність або відсутність підстав для визнання недійсною спірної угоди, передбачених нормами, на які посилається позивач, мотивуючи позовні вимоги;

- правові норми, які підлягають застосуванню до цих спірних правовідносин;

- відповідність або невідповідність змісту цієї угоди ЦК України та ГК України, іншим актам законодавства, інтересам суспільства, його моральним засадам.

При цьому суд повинен дослідити наявні у справі докази, з'ясувати обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених цими доказами (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 № 6-923цс15).

Статтею 5 Закону України "Про електроенергетику" визначено основні принципи державної політики в електроенергетиці, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 цієї статті, таким принципом є додержання єдиних державних норм, правил і стандартів всіма суб'єктами відносин, пов'язаних з виробництвом, передачею, постачанням, розподілом і використанням енергії.

Тобто, приписи Закону України "Про електроенергетику" є спеціальними нормами по відношенню до приписів ЦК України, які підлягають до застосування у даних правовідносинах.

Згідно із ч.2 ст.151 Закону України "Про електроенергетику" споживачі, які купують електричну енергію у енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, вносять плату за поставлену їм електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. У разі перерахування споживачами коштів за електричну енергію на інші рахунки отримувачі повинні повернути ці кошти за заявою споживача або за власною ініціативою в триденний термін з моменту їх отримання. У разі неповернення споживачу у цей термін коштів, сплачених на інші, не на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, ці суми підлягають вилученню до Державного бюджету України як санкція за вчинене правопорушення і не зараховуються як оплата електричної енергії. Зарахування коштів до Державного бюджету України не звільняє їх отримувача від повернення цих коштів споживачу електричної енергії.

Частиною 8 статті 26 Закону України "Про електроенергетику" встановлено, що споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, зобов'язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. У разі проведення споживачем розрахунків в інших формах та/або сплати коштів на інші рахунки такі кошти не враховуються як оплата спожитої електричної енергії.

Пунктом 1 Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1136 від 19.07.2000, визначено, що споживачі, яким електрична енергія постачається енергопостачальником, що провадить підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та купує електричну енергію в оптового постачальника, зобов'язані оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточній рахунок із спеціальним режимом використання такого енергопостачальника (його структурного підрозділу), відкритий в уповноваженому банку.

Пунктом 6.3. ПКЕЕ встановлено, що оплата вартості електричної енергії постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом, у тому числі на підставі визнаної претензії, здійснюється виключно коштами в уповноваженому банку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

Таким чином, з наведених приписів законодавства вбачається, що законодавцем в імперативному порядку визначено обов'язок саме споживача сплачувати за спожиту електроенергію постачальнику виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

При цьому, у відповідності до ст.1 Закону "Про електроенергетику" споживачі енергії - суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Отже, при виникненні господарських правовідносин щодо постачання електроенергії статус споживача та постачальника є пов'язаним з відповідними суб'єктами господарювання та не може набуватися іншими особами на підставі договору про переведення боргу, оскільки внаслідок вчинення такого правочину новий боржник не стає споживачем електричної енергії.

Таким чином, як положеннями Договору постачання, так і нормами законодавства передбачалось отримання постачальником (ПАТ "Черкасиобленерго") оплати спожитої електричної енергії безпосередньо від споживача (ПАТ "Азот") шляхом їх перерахунку на рахунок із спеціальним режимом використання.

В той же час, з Договору №18-500 вбачається, що обов'язок зі сплати заборгованості за поставлену постачальником - ПАТ "Черкасиобленерго" електричну енергію у розмірі 47887721,81грн перейшов від споживача - ПАТ "Азот" до ПАТ "ХК "Енергомережа".

Однак, ПАТ "ХК "Енергомережа" не є споживачем за Договором постачання в розумінні чинного законодавства України.

При цьому, метою встановлення законодавцем алгоритму розрахунків є саме отримання постачальником електричної енергії коштів безпосередньо від споживача (за відсутності будь-яких посередників) на рахунок із спеціальним режимом використання.

Таким чином, у даному випадку Договором №18-500 встановлений обов'язок ПАТ "ХК "Енергомережа", яка не є споживачем електричної енергії за Договором постачання, сплатити постачальнику заборгованість за спожиту ПАТ "Азот" електричну енергію на суму 47887721,81грн, при цьому обов'язок самого споживача - ПАТ "Азот", припиняється на суму 47887721,81грн, що суперечить вимогам чинного законодавства.

У зв'язку з наведеними обставинами, відповідачами, шляхом укладення спірного правочину було порушено наведені приписи законодавства в частині обов'язку споживача сплатити заборгованість за спожиту електричну енергію постачальнику.

Крім того, спірним договором було порушено вимоги закону про те, що споживачі, які купують електричну енергію у енергопостачальників, які здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, вносять плату за поставлену їм електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку, оскільки у п.3.1. спірного договору зазначено, що розрахунки за цим договором здійснюються в безготівковій формі шляхом зарахування грошових коштів на поточні рахунки сторін. Жодного посилання на те, що ПАТ "ХК "Енергомережа" має перераховувати кошти ПАТ "Черкасиобленерго" на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання спірний Договір не містить.

Відповідачі, заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначають, що ПАТ "ХК "Енергомережа" набуло статусу споживача у розумінні Закону України "Про електроенергетику", однак вказане суперечить визначенню поняття "споживач", яке наведено у Законі України "Про електроенергетику", оскільки споживач - суб'єкт господарської діяльності, що використовує енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю. Таким чином, укладенням Договору про переведення боргу №18-500 ПАТ "ХК "Енергомережа" не набуло статусу споживача.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що Договір №18-500 суперечить приписам ст.ст.151, 26 Закону України "Про електроенергетику", п.1 Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію та п. 6.3. ПКЕЕ.

Разом з тим, попередні судові інстанції не звернули увагу, що зміст Закону України "Про електроенергетику" свідчить, що встановлений ним порядок розрахунків за закуплену на оптовому ринку електричну енергію спрямований на забезпечення стабільного фінансового стану електроенергетики, відповідальності суб'єктів електроенергетики та споживачів за порушення цього порядку, надійного (безперебійного) постачання споживачам електричної енергії і енергетичної безпеки як складових економічних основ держави України, у чому безперечно є інтерес держави і суспільства.

Отже, порушення відповідачами встановленого Законом України "Про електроенергетику" і ПКЕЕ порядку розрахунків за поставлену електричну енергію не відповідає інтересам держави і суспільства щодо забезпечення стабільного фінансового стану електроенергетики і відповідальності суб'єктів електроенергетики та споживачів за порушення цього порядку, забезпечення надійного (безперебійного) постачання споживачам електричної енергії і енергетичної безпеки України.

Частина 1 статті 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 3 статті 228 ЦК України встановлено, що у разі недодержання вимог щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Згідно з частиною 1 статті 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства (частина перша статті 207 ГК України), є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків. Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов'язання, а також наявність наміру у кожної із сторін (аналогічна позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Як вбачається з вище викладеного завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета вчинення спірного правочину щодо переведення боргу і його наслідки полягала у тому щоб обійти встановлений Законом України "Про електроенергетику" і ПКЕЕ порядок оплати поставленої електричної енергії, оплатити її без використання передбаченого цим порядком рахунку із спеціальним режимом використання енергопостачальника і тим самим уникнути перерахування коштів із такого поточного рахунку за відповідним алгоритмом оптового ринку електричної енергії, що призведе до неотримання іншими учасниками оптового ринку електричної енергії України своїх частин від цієї суми коштів згідно з алгоритмом.

Наявність таких намірів у відповідачів є очевидною, оскільки вони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність переведення боргу в спірних правовідносинах і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули настання вказаних вище протиправних наслідків.

Доводи ПАТ "ХК "Енергомережа" та ПАТ "Азот" про те, що порядок розрахунків за поставлену електричну енергію не було змінено, колегією суддів відхиляються, з огляду на таке.

Судами не встановлено обставин, які б засвідчували, що умови спірного договору визначають обов'язок нового боржника вносити грошові кошти на рахунок зі спеціальним режимом використання; натомість умови спірного договору встановлюють зобов'язання сторін здійснювати розрахунки за договором в безготівковій формі шляхом зарахування коштів на поточні рахунки сторін (п.3.1.). Крім того, відносини між ПАТ "Черкасиобленерго" та новим боржником, що виникли з укладення спірного договору, не регулюються договором про постачання електроенергії та приписами ст.ст.151, 26 Закону України "Про електроенергетику" та пункту 6.3. ПКЕЕ, а отже на останнього, враховуючи приписи ст.19 Конституції України, не покладаються і нормативно визначені обов'язки на проведення розрахунків з енергопостачальною організацією у визначений законодавством спосіб.

При цьому, за відсутності як нормативного, так і договірного обов'язку нового боржника на виконання спірного зобов'язання в порядку ст.ст.151, 26 Закону України "Про електроенергетику" та пункту 6.3. ПКЕЕ, доводи останнього про те, що вказаний порядок буде дотриманий в майбутньому, є лише нічим не обґрунтованими твердженнями, які, до того ж, спростовуються змістом умов спірного договору, що погоджені його сторонами, а отже такі посилання не можуть спростовувати доводи позивача про те, що спірні правовідносини порушують інтереси держави, оскільки нівелюють законодавчо визначені механізми та заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу.

З урахуванням викладеного, в задоволенні касаційних скарг ПАТ "Азот", ПАТ "ХК "Енергомережа" належить відмовити; касаційну скаргу Національного бюро належить задовольнити; мотивувальна частина рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2017 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 у справі №910/24263/16 щодо недоведення позивачем суперчності Договору №18-500 інтересам держави належить змінити шляхом викладення цієї частини в редакції даної постанови.

Судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на відповідачів.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.п.1, 5 ч.1 ст.1119, ч.1 ст.11110, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Азот" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Національного антикорупційного бюро України на постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2017 у справі №910/24263/16 змінити в мотивувальній частині; викласти мотивувальну частину в редакції даної постанови.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Азот" на користь Національного антикорупційного бюро України 551,20грн (п'ятсот п'ятдесят одну гривню двадцять копійок) судових витрат.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" на користь Національного антикорупційного бюро України 551,20грн (п'ятсот п'ятдесят одну гривню двадцять копійок) судових витрат.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" на користь Національного антикорупційного бюро України 551,20грн (п'ятсот п'ятдесят одну гривню двадцять копійок) судових витрат.

Головуючий-суддя С. Бакуліна

Судді І. Ходаківська

М. Данилова