ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2017р. Справа № 914/1223/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю. при секретарі судових засідань Кохановській Ю.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Нововолинськ,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - ТзОВ) «НТД-Україна», м. Борислав,

про стягнення 104076,34 грн.

За участю представників:

від позивача - ОСОБА_4 - представник,

від відповідача - Лазор А.О. - адвокат.

Суть спору: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, м. Нововолинськ, звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з ТзОВ «НТД-Україна», м. Борислав, 95963,47 грн. інфляційних, нарахованих за період прострочення виконання грошового зобов»язання з 01.09.2013 р. по 31.03.2017 р., та 8112,87 грн. трьох процентів річних - за період з 09.09.2013 р. по 26.03.2017 р. Позовні вимоги мотивовані неоплатою відповідачем виконаних для нього на підставі Договору виконання робіт № 03/09/12-2 від 03.09.2012 р. робіт, а також нормами ст.ст. 264, 526, 625 ЦК України.

Представник позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що позов в частині стягнення інфляційних та трьох процентів річних за період з 09.09.2013 р. по 12.06.2014 р. подано поза межами строку позовної давності. Інфляційні втрати та три проценти річних за період з жовтня 2015 р. по березень 2016 р. стягнуто на користь позивача на підставі постанови Львівського апеляційного господарського суду від 7 лютого 2017 р. у справі № 914/1043/16. Позивач невірно розрахував інфляційні, оскільки розмір інфляційних втрат повинен розраховуватися на кожен місяць окремо за формулою: (сума боргу*індекс інфляції/100) - сума боргу.

Розгляд справи відкладався з підстав, наведених в ухвалі суду від 10.07.2017 р., цією ж ухвалою суду строк розгляду справи продовжено на 15 днів за клопотанням відповідача.

У ході судового засідання, яке проводилось 29.08.2017 р., представником відповідача, при здійсненні судом розгляду справи по суті, заявлено клопотання про розгляд справи у колегіальному складі в зв»язку із складністю математичних розрахунків у справі та для надання сторонам можливості укласти мирову угоду. Представником відповідача також заявлено клопотання про здійснення технічної фіксації судового засідання. Судом надано представнику відповідача можливість оформити свої клопотання письмово. Клопотання представника відповідача про здійснення технічної фіксації судового засідання задоволено судом. Представник позивача проти задоволення клопотання розгляд справи у складі колегії суддів заперечила, посилаючись на те, що вказане спричинить додаткове відкладення розгляду справи, складності розрахунків у справі немає, укладення мирової угоди між сторонами є неможливим. У задоволенні клопотання про призначення колегіального розгляду справи судом відмовлено, оскільки відповідач заперечує проти позову не з підстав неправильності здійснених позивачем арифметичних розрахунків, а з підстав неправильності методологічних підходів, застосованих приватним підприємцем, до обчислення інфляційних та трьох процентів річних.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, господарський суд Львівської області дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 536, 599, 625, 629 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Договір є обов'язковим до виконання сторонами. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07 лютого 2017 р. у справі № 914/1043/16, яка набрала законної сили, прийнято нове рішення у справі щодо частини позовних вимог та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "НТД-Україна", м. Борислав, Львівська область, на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Нововолинськ, Волинська область 87 210,00 грн. основного боргу, 1641,26 грн. індексу інфляції та 1096,70 грн. 3 % річних за період жовтень 2015 р. по березень 2016 р. Львівським апеляційним господарським судом встановлено, що відповідач не оплатив виконаних позивачем для нього робіт на підставі Договору про виконання робіт № 03/09/12-2 від 03.09.2012 р. на суму 87210 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення інфляційних за період з 12.06.2014 р. по 30.09.2015 р. підлягають задоволенню в розмірі 52151,58 грн. за період з 01.04.2016 р. по лютий 2017 р. підлягають задоволенню в розмірі 11337,3 грн., за березень 2017 р. - в розмірі 869,52 грн., разом - в розмірі 64358,4 грн. Позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних за період часу з 12.06.2014 р. по 30.09.2015 р. та з 01.04.2016 р. по 26.03.2017 р. підлягають задоволенню в сумі 5912,32 грн. Позовні вимоги щодо стягнення решти інфляційних та трьох процентів річних за вказані періоди часу задоволенню не підлягають в зв»язку з необґрунтованістю. Позивачем допущено арифметичні помилки при їх обчисленні, при нарахуванні інфляційних за березень 2017 р. не взято до уваги рекомендацій Верховного Суду України, викладених у листі від 03.04.97 р. № 62-97р щодо часткових оплат відповідачем заборгованості протягом березня 2017 р. та коригування, з огляду на них, суми заборгованості, яка підлягає індексації. При цьому суд погоджується з тим, що позивач мав право відповідно до положень ст. 534 ЦК України при недостатності суми проведеного 13.03.2017 р. платежу для виконання грошового зобов»язання зарахувати першочергово 1096,70 грн. в рахунок погашення процентів річних, а усю решта суми, що залишилась після цього, зарахувати у рахунок погашення заборгованості.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення інфляційних та трьох процентів річних за період з жовтня 2015 р. по березень 2016 р., то представник позивача у судових засіданнях заперечила включення позивачем до прохальної частини позову у справі вимог про стягнення інфляційних та трьох процентів річних за жовтень 2015 р. - березень 2016 р., щодо яких уже є рішення Львівського апеляційного господарського суду. Представником позивача пояснено, що у позовній заяві у справі № 914/1223/17 позивачем за період з жовтня 2015 р. по березень 2016 р. заявлено до стягнення суму інфляційних та трьох процентів річних понад ту, яка була предметом розгляду у справі № 914/1043/16. Цю суму, на думку позивача, відповідач зобов»язаний сплатити, а позивач вправі заявити до стягнення. Тобто позивач просить стягнути з відповідача те, що на його думку, не було заявлено ним до стягнення у справі № 914/1043/16, оскільки у цій справі ним заявлялась до стягнення менша сума, ніж та, яка належала до сплати. Тому, судом розглянуто позовні вимоги в цій частині по суті. Однак, такі розрахунки та твердження позивача не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та спростовуються здійсненим судом апеляційної інстанції у справі № 914/1043/16 перерахунком позовних вимог щодо індексу інфляції та 3 % річних за цей період часу. У справі № 914/1043/16 заявлено до стягнення з відповідача на користь позивача за березень 2015 р. - жовтень 2016 р. 4170,6 грн. трьох процентів річних та 5636,25 грн. інфляційних. При прийнятті рішення з цього питання, суд виходить також з того, що позивачем дійсно виключено з розрахунку інфляційних та трьох процентів річних у справі суми, стягнуті на його користь за рішенням Львівського апеляційного господарського суду.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що якщо визначати суму, на яку збільшилась сума боргу внаслідок інфляційних процесів за кожен окремий місяць, а потім сукупний розмір інфляційних нарахувань визначити шляхом додавання сум, на які збільшилась заборгованість за кожен окремий місяць з періоду заборгованості, то розмір інфляційних нарахувань не відповідатиме тому, який обчислено позивачем та судом. Однак, позивачем та судом розмір інфляційних обчислювався відповідно до Рекомендацій порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97 р. У суду немає підстав ставити під сумнів правильність Рекомендацій Верховного Суду України, наданих з цього питання. Про необхідність застосування зазначених рекомендацій йдеться й у Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. N 01-06/928/2012 та у Постанові пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 р. № 14. У вказаних актах судової влади йдеться про «множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення». Сукупний індекс інфляції визначається шляхом перемноження місячних індексів інфляції. За аналогічною методикою визначається й сукупний індекс інфляції за рік.

Позивачем не безпідставно заявлено до стягнення інфляційні та три проценти річних за період з вересня 2013 р. по 11.06.2014 р. Однак, відповідачем подано суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. Суд дійшов висновку, що доводи відповідача у цій частині обґрунтовані й за вищевказаними позовними вимогами сплив трирічний строк позовної давності. Відповідно до норм частини 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних та трьох процентів річних за період вересня 2013 р. по 12.06.2014 р. суд відмовляє з підстав спливу строку позовної давності.

При цьому суд виходить з того, що посилання позивача на правову позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові від 26.04.2017 р. за № 918/329/16, необгрунтовані. Висновок Верховного Суду України у згаданій справі стосується того, що інфляційні втрати та три проценти річних не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України. Однак, відповідачем не заявлено про сплив строку позовної давності з підстав, встановлених ст. 266 ЦК України. Відповідачем заявлено про сплив загального строку позовної давності у три роки, встановленого ст. 257 ЦК України. Верховний Суд України у постанові у справі № 918/329/16 зазначає, що до правових наслідків порушення грошового зобов»язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальних строк позовної давності тривалістю три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов»язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, то таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць (щодо інфляційних), чи кожен день (щодо 3 % річних) з моменту порушення грошового зобов»язання до моменту його усунення. Зобов»язання боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних є триваючим зобов»язанням. При цьому позивачу слід звернути увагу на те, що Верховний Суд України у згаданій постанові визнав правильним часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення 3 % річних за період з 12 квітня 2013 р. по 12 квітня 2016 р. Позовні вимоги у цій частині задоволено судом за період з 28 квітня 2013 р. по 11 квітня 20016 р., оскільки позов подано до суду 28 квітня 2016 р. Одночасно, Верховний Суд України зазначив, що у стягненні 3 % річних за період із 12 квітня 2013 р. по 27 квітня 2013 р. слід відмовити, застосувавши наслідки спливу позовної давності.

На підставі ст. 49 ГПК України судові витрати у справі слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 36, 43, 49, 82, 82-1, 84, 85, 116 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НТД-Україна» (82300, Львівська область, м. Борислав, вулиця Коваліва, будинок 46-Б, ідентифікаційний код 25227710) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 64358,4 грн. інфляційних, 5912,32 грн. трьох процентів річних та 1080,3 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

2. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

3. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

4. Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 01.09.2017 р.

Суддя Бортник О.Ю.