ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2017 року Справа № 910/20436/16

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівКролевець О.А.,
Картере В.І.,
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружня Пассаж"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 16.03.2017 (головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді Отрюх Б.В., Тищенко А.І.)
на рішенняГосподарського суду міста Києва від 21.12.2016 (суддя Чинчин О.В.)
у справі№ 910/20436/16 Господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Дружня Пассаж"
доПублічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк",
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача
Товариство з обмеженою відповідальністю "УБК "Євробуд",
провизнання договору поруки припиненим,
за участю представників
позивачане з'явились;
відповідачане з'явились;
третьої особине з'явились;

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.12.2016 у справі № 910/20436/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2017, відмовлено у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружня Пассаж" до Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" про визнання договору поруки № 318607-ДП1 від 12.03.2014 припиненим.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Вимоги та доводи касаційної скарги мотивовані тим, що судами попередніх інстанцій було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 15, 16, 559 ЦК України. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що в пункті 4.1 договору поруки мова йде про заборгованість у її широкому розумінні. На думку скаржника, умови договору поруки про право кредитора на пред'явлення вимоги поручителю про погашення заборгованості позичальника протягом 3 років стосуються лише простроченої заборгованості за кредитними договорами, а не вимоги про дострокове повернення наданих коштів в порядку ст. 1049 ЦК України.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги, проте в судове засідання представники сторін не з'явились. Зважаючи на те, що явку представників сторін не було визнано обов'язковою, а також на достатність матеріалів справи для прийняття рішення, колегія суддів, беручи до уваги встановлені ст. 111-8 ГПК України строки розгляду касаційних скарг, дійшла висновку про можливість розглянути справу за відсутності представників сторін.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 31.10.2013 між Публічним акціонерним товариством "ПроКредит Банк" (далі - Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УБК "Євробуд" (далі - Позичальник) була укладена Рамкова угода № FW115.771 (далі - Рамкова угода), відповідно до умов якої Кредитор зобов'язався здійснювати кредитування Позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених Угодою та Кредитними договорами, а Позичальник зобов'язався належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов'язань, а також належно виконувати усі інші зобов'язання, передбачені Угодою та Кредитними договорами.

Згідно з п. 2.1 Рамкової угоди на її підставі встановлюються такі ліміти умов кредитування Позичальника: ліміт кредитування еквівалент - 3.000.000,00 грн., ліміт строку кредитування - 120 місяців, максимальний розмір процентів - 40 % річних.

За змістом п. 8.2 Рамкової угоди Кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту, зокрема, в таких випадках: прострочення погашення грошових зобов'язань тривалістю більш ніж 3 банківських днів, наявності обставин, вказаних у п.п. 3.3.1 - 3.3.5, та/або порушення вимог п. 5.4, 9.2 угоди; невиконання чи неналежного виконання у встановлений Кредитором строк вимоги Кредитора про приведення фінансового стану Позичальника чи стану забезпечення до вимог Кредитора, усунення порушень Договорів; інших випадках.

На підставі та на умовах Рамкової угоди № FW115.771 від 31.10.2013 між Публічним акціонерним товариством "ПроКредит Банк" (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УБК "Євробуд" (Позичальник) були укладені: Договір про надання траншу № 115.44148/FW115.771 від 31.10.2013; Договір про надання траншу №115.44185/FW115.771 від 31.10.2013; Договір про надання траншу №115.44293/FW115.771 від 12.03.2014 (далі - Кредитні договори).

В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань за Рамковою угодою № FW115.771 від 31.10.2013 та Кредитними договорами між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дружня Пассаж" (Поручитель) та Публічним акціонерним товариством "ПроКредит Банк" (Кредитор) 12.03.2014 був укладений Договір поруки №318607-ДП1 (далі - Договір поруки), відповідно до умов якого Поручитель поручився перед Кредитором за виконання усіх зобов'язань Позичальника в їх повному обсязі як солідарний із Позичальником боржник.

Відповідно до п. 4.1 Договору поруки порука діє з моменту укладення Договору протягом усього часу дії, встановленого Рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії Рамкової угоди чи належне виконання усіх вимог Кредитора. Припинення окремих Кредитних договорів чи погашення заборгованості Позичальника до моменту припинення строку дії Рамкової угоди, а також непред'явлення Кредитором вимоги про погашення Поручителем заборгованості Позичальника не тягне за собою припинення поруки. Кредитор вправі пред'явити вимогу Поручителю про погашення заборгованості Позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості Позичальника.

20.11.2015 Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк" надіслало на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "УБК "Євробуд" вимогу №1160/1 про повне дострокове погашення кредиту за Кредитними договорами протягом 5 банківських днів з моменту відправлення даної вимоги, яка була отримана позичальником 25.11.2015.

Тобто, у даному випадку Банк реалізував передбачене ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України та пунктом 8.2. Рамкової угоди №FW115.771 від 31.10.2013 право вимоги дострокового виконання основного зобов'язання та, відповідно, змінив строк виконання основного зобов'язання.

На думку позивача, пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, банк змінив строк виконання основного зобов'язання. При цьому банк вимоги до Поручителя протягом 6 місяців не пред'явив, а тому, на думку позивача, договір поруки є припиненим на підставі ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

За положенням ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на невизнання банком права, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, і просив припинити договір поруки, тобто припинити правовідношення.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за п. 7 ч. 2 цієї статті - припинення правовідношення.

За положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22 ГПК України) можна зробити висновок про те, що в разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Крім того законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

У разі порушення цивільного права чи інтересу у позивача виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення. Тобто позивач повинен обрати саме такий спосіб захисту, який відповідає змісту порушеного права, характеру порушення його права чи інтересу та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Однак, на думку колегії суддів, обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права як поручителя шляхом припинення договору поруки, тобто за п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, не відповідає вимогам законодавства, характеру його порушення та суперечить положенням ч. 1 ст. 559 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 у справі № 6-69цс11 також викладено правовий висновок про помилковість твердження про те, що право поручителя підлягає захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за пунктом 7 частини другої статті 16 ЦК України, оскільки це суперечить положенням частини першої статті 559 цього Кодексу.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 у справі № 6-88цс11 висловлено позицію про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого статтею 559 ЦК України, на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Тобто, у разі наявності відповідного спору позивач може звернутись до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі № 3-1202гс-15.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що за змістом ст.ст. 15, 16, 559, 598 ЦК України, ст. 20 ГК України належним способом судового захисту у даному випадку є не вимога про визнання припиненим Договору поруки, а вимога про визнання поруки припиненою. Отже, право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена.

Оскільки невідповідність обраного позивачем способу захисту способам визначеним законодавством є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, колегія суддів погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову про визнання припиненим Договору поруки.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання скаржника на неправильне тлумачення судами п. 4.1 Договору поруки (щодо 3-річного строку для пред'явлення вимоги), оскільки вказані обставини у даному випадку не впливають на правильність прийнятих у справі судових рішень про відмову в позові саме з підстав невірного обрання позивачем способу захисту.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на обмеженість процесуальних дій касаційної інстанції, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, колегія суддів відхиляє всі інші доводи скаржника, які фактично зводяться до переоцінки доказів та необхідності додаткового встановлення обставин справи, а також ґрунтуються на довільному тлумаченні чинного законодавства.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

На думку колегії суддів, висновок місцевого та апеляційного судів про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог є законним, обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування постановлених у справі рішення місцевого суду та постанови апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружня Пассаж" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2017 у справі №910/20436/16 - без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіО.А. Кролевець
В.І. Картере