ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.08.2017 Справа № 20/5005/16810/2011

За скаргою: Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Донецьк

на дії державного виконавця Тернівського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

У справі:

за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Донецьк

до Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2, с. Приют Дніпропетровської області

про стягнення 395 303 грн. 20 коп.

та

за зустрічним позовом Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2, с. Приют Дніпропетровської області

до Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Донецьк

про визнання договору недійсним

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача (за первісним позовом, заявник): Гуртова Т.В., посвідчення №1482 від 07 липня 2015 року, адвокат

Від відповідача (за первісним позовом): не з'явися

Від Тернівського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області: не з'явився

С У Т Ь С П О Р У :

21 липня 2017 року Суб'єкт підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 звернувся до господарського суду зі скаргою (вх. № 40875/17 від 21.07.2017), якою просить скасувати постанову Тернівського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області про повернення виконавчого документа - наказу № 20/5005/16810/2011, виданого Господарським судом Дніпропетровської області 05.03.2012 стягувачу без виконання.

Разом зі скаргою надійшло клопотання скаржника про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2017 року №574 у зв'язку із обранням судді Пархоменко Н.В. безстроково на посаду судді Дніпропетровського апеляційного господарського суду, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, проведено повторний автоматичний розподіл заяви вх. №40875/17 по справі №20/5005/16810/2011, за результатами якого, заяву передано для розгляду судді Євстигнеєвій Н.М.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2017 прийнято скаргу до розгляду та призначено її розгляд у судовому засіданні на 22.08.2017. Ухвалою від тієї ж дати задоволено клопотання Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 про участь представника позивача в судовому засіданні в режимі відео конференції.

28.07.2017 від скаржника надійшло клопотання про долучення доказів у справі, додаткові пояснення та письмова заява про зміну предмету скарги.

З урахуванням заяви про зміну предмету скарги просить:

- визнати дії державного виконавця Тернівського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Савчишина В.С щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання - наказу № 20/5005/16810/2011, виданий Господарським судом Дніпропетровської області 05.03.2012, що оформлені у вигляді повідомлення від 23.0.2017 року - неправомірними;

- зобов'язати державного виконавця Тернівського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Савчишина В.С. відкрити виконавче провадження з примусового виконання наказу № 20/5005/16810/2011, виданий Господарським судом Дніпропетровської області 05.03.2012, про стягнення з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 196 519 (сто дев'яносто шість тисяч п'ятсот дев'ятнадцять) грн. 65 коп. - основного боргу, 8 090 (вісім тисяч дев'яносто) грн. 26 коп. пені, 1 565 (одну тисячу п'ятсот шістдесят п'ять) грн. 85 коп. - 3% річних, 4 123 (чотири тисячі сто двадцять три) грн. 52.коп. судового збору.

Скарга обґрунтована тим, що виконавчий документ про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 боргу в сумі 210 299,28 грн. не прийнятий до виконання у зв'язку з тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: відсутня дата народження боржника та на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повернуто на адресу стягувача без виконання. При цьому повертаючи виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, державним виконавцем застосовано положення Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016, який набрав чинності з 05.10.2016, у той час як спірний наказ видавався з урахуванням вимог попередньої редакції Закону. Так, на дату видачі наказу господарським судом зазначення дати народження боржника - фізичної особи було не обов'язковим і могло мати місце лише у разі, якщо ця дата була відома суду.

Крім того, скаржник зазначає, що відповідно до положень Цивільного кодексу України до боржника, який є фізичною особою - підприємцем мають бути застосовані положення про юридичну особу, а отже зазначати дату його народження є недоречним.

У судове засідання з'явився представник позивача, представники відповідача та Тернівського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не з'явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.188-190).

Заслухавши пояснення представника позивача (за первісним позовом, заявника), дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

05.12.2011 Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просив стягнути з Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 заборгованість у сумі 200 727,34 грн., 1565,85 грн. - 3% річних, 190 510,00 грн. - штрафних санкцій, 2 500,00 грн. - витрат на послуги адвоката та судовий збір.

31.01.2012 Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом (вх. № 700), в якому просив визнати недійсним договір купівлі - продажу № 29/11 від 29.11.11 на підставі невідповідності договору пунктам 4,6 статті 265, статтям 266, 267, 268, Господарського кодексу України та на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України, статті 207 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2012 зустрічну позовну заяву було прийнято до розгляду.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2012 в задоволені зустрічного позову відмовлено. Первісний позов задоволено частково; стягнуто з Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 на користь Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 - 196 519 (сто дев'яносто шість тисяч п'ятсот дев'ятнадцять) грн. 65 коп. - основного боргу, 8090 (вісім тисяч дев'яносто) грн. 26 коп. -пені, 1565 (одну тисячу п'ятсот шістдесят п'ять) грн. 85 коп. - 3% річних, 4 123 (чотири тисячі сто двадцять три) грн. 52 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

05.03.2012 на виконання рішення суду видано наказ №20/5005/16810/2011.

Ухвалою суду від 26.12.2012 виправлено описки в рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2012 та в наказі від 05.03.2012 шляхом зазначення вірного ідентифікаційного номеру боржника.

23.05.2017 державним виконавцем Тернівського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Савчишиним В.С. прийнято повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.6 ч.4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки в наказі господарського суду не вказана дата народження боржника.

Розглянувши скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, суд вважає її такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України, з якою кореспондуються положення ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, встановлено імперативний припис, згідно якого судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Положеннями ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ч. 1 ст. 6 даного Закону).

Подання скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби в порядку ст. 1212 ГПК України має на меті відновлення порушеного права сторони виконавчого провадження.

Відповідно до приписів ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. 3 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Згідно з вимогами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейского суду з прав людини від 19.03.1997 р. (п. 40) по справі Горнсбі поти Греції зазначено: …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним і не передбачив при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні сторони зобов'язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію.

Згідно з ч. 1 ст. 6, ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 17 Закону, зокрема за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Наказ про примусове виконання від 05.03.2012 у справі №250/5005/16810/2011 неодноразово направлявся до Тернівського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області та приймався до виконання, про що свідчать відмітки на копії наказу (а.с.146) та наведене не спростовано виконавчою службою.

15.05.2017 позивач в черговий раз звернувся до Тернівського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області з заявою про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим документом.

23.05.2017 державним виконавцем Тернівського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Савчишиним В.С. прийнято повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.6 ч.4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки в наказі господарського суду не вказана дата народження боржника.

Відповідно до п.6 ч.4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Таким чином, повертаючи виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, державний виконавець застосовує положення Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016, який набрав чинності з 05.10.2016.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно рішення Конституційного Суду України "У справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)" № 1-рп/99 від 09.02.1999 року, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України. Конституція України, закріпивши ч. 1 ст. 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто, щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього. Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу. Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте, надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Таким чином, з урахуванням наведеного, положення Закону України "Про виконавче провадження", який набрав чинності 05.10.2016 не можуть бути застосовані до виконавчого документа, виданого 05.03.2012.

Умови і порядок виконання рішень судів визначає Закон України "Про виконавче провадження", який діяв на час видачі виконавчого документу (05.03.2012).

Статтею 19 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на момент винесення спірного наказу) передбачала, що у виконавчому документі повинні бути зазначені: назва документа, дата видачі та найменування органу, посадової особи, що видали документ; дата і номер рішення, за яким видано виконавчий документ; найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за його наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші відомості, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, такі як дата і місце народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; дата набрання чинності рішенням; строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. Виконавчий документ має бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплений печаткою. Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що зазначення у виконавчому документі дати народження боржника стосується лише фізичних осіб, а не фізичних осіб-підприємців, які є суб'єктами господарювання.

До суб'єктів господарювання Господарський кодекс України відносить громадян України, іноземців та осіб без громадянства. За загальним правилом іноземці та особи без громадянства під час здійснення господарської діяльності в Україні користуються такими самими правами і мають такі самі обов'язки, як і громадяни України.

Відповідно до ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб'єктом господарювання в разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи.

Громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність: безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється; із залученням або без залучення найманої праці; самостійно або спільно з іншими особами.

Громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

Слід зазначити, що правовий статус підприємців - фізичних осіб регламентовано також гл.5 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 50 Цивільного кодексу право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно зі ст. 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

За таких обставин, фізична особа - підприємець за своїм статусом прирівнюється до юридичної особи, а отже, зазначати її дату народження у виконавчому документі не є необхідним.

Відповідно до п.9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17 жовтня 2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Оскільки повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, оформлене у вигляді єдиного документа - повідомлення від 23.05.2017, суд вбачає підстави для задоволення вимоги стягувача про:

- визнання дій державного виконавця Тернівського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Савчишина В.С щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання - наказу № 20/5005/16810/2011, виданого Господарським судом Дніпропетровської області 05.03.2012, що оформлені у вигляді повідомлення від 23.0.2017 - неправомірними.

- зобов'язання державного виконавця Тернівського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Савчишина В.С. відкрити виконавче провадження з примусового виконання наказу №20/5005/16810/2011, виданого Господарським судом Дніпропетровської області 05.03.2012, про стягнення з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 на користь Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 196519,65 грн. - основного боргу, 8 090, 85 грн. - 3% річних, 4 123, 52 грн. - судового збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 1212 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати дії державного виконавця Тернівського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Савчишина В.С щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання - наказу № 20/5005/16810/2011, виданого Господарським судом Дніпропетровської області 05.03.2012, що оформлені у вигляді повідомлення від 23.05.2017 - неправомірними.

Зобов'язати державного виконавця Тернівського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Савчишина В.С. відкрити виконавче провадження з примусового виконання наказу №20/5005/16810/2011, виданого Господарським судом Дніпропетровської області 05.03.2012, про стягнення з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 196 519 (сто дев'яносто шість тисяч п'ятсот дев'ятнадцять) грн. 65 коп. - основного боргу, 8 090 (вісім тисяч дев'яносто) грн. 26 коп. пені, 1 565 (одну тисячу п'ятсот шістдесят п'ять) грн. 85 коп. - 3% річних, 4 123 (чотири тисячі сто двадцять три) грн. 52.коп. судового збору.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та протягом п'яти днів може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку, встановленому для оскарження судових рішень.

Суддя Н.М. Євстигнеєва