УХВАЛА

29.08.2017 Справа № 910/16964/16

За позовом ОСОБА_1

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Бокуро",

2) ОСОБА_2

про визнання рішення протиправним, правочину недійсним, скасування реєстраційних змін

Суддя Ярмак О.М.

Представники сторін: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Представник позивача - ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бокуро" та ОСОБА_2 про визнання рішення протиправним, правочину недійсним, скасування реєстраційних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва (суддя ОСОБА_3.) від 16.09.2016 у справі № 910/16964/16 вказану позовну заяву повернуто на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2017 ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.09.2016 у справі № 910/16964/16 скасовано, справу № 910/16964/16 передано на розгляд до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про прийняття позовної заяви.

За наслідками проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв'язку із звільненням судді ОСОБА_3. з посади справу № 910/16964/16 передано на для розгляду судді Ярмак О.М.

Ухвалою від 21.03.2017 суд прийняв позовну заяву до розгляду та порушив провадження у справі № 910/21724/16, розгляд справи призначив на 18.04.2017.

В зв'язку з невиконанням представником позивача вимог ухвал суду , розгляд справи неодноразово відкладався.

Позивач, його представник та представники відповідачів в судові засідання 18. 07.2017 та 29.08.2017 не з'явилися, вимог ухвал Господарського суду міста Києва у справі № 910/16964/16 не виконали.

Оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку про наявність обставин, які є достатніми підставами для залишення позову без розгляду з огляду на наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ухвалами суду від 21.03.2017, від 18.04.2017, від 23.05.2017, від 26.06.3017 та від 18.07.2017 позивача було зобов'язано надати, зокрема, оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви, для огляду в засіданні, витяг про включення до ЄДРПОУ відповідача 1 на час створення Товариства з обмеженою відповідальністю "Бокуро", привести позовну заяву у відповідність до норм ГПК України, письмові пояснення щодо зацікавлених осіб, нормативно-правове обґрунтування всіх позовних вимог до кожного з відповідачів, конкретизувати позовні вимоги до кожного з відповідачів, надати письмові пояснення щодо того, яке саме рішення загальних зборів від 08.03.2015 просить визнати протиправним позивач, докази порушення вказаним рішенням корпоративних прав позивача, які вимоги з трьох перелічених заявлені до ОСОБА_2.

Також, вказаними ухвалами суду було зобов'язано сторони, в тому числі позивача, особисто надати пояснення по суті спору, явку останнього було визнано обов'язковою, та було попереджено позивача про правові наслідки нез'явлення в судове засідання на виклик Господарського суду міста Києва та неподання витребуваних судом доказів.

Однак, позивачем не надано суду відповідних документів, ні він, ні його представник не з'явились в судові засідання 18.07.2017 та 29.08.2017., що на думку суду, перешкоджає вирішенню спору.

Зокрема, належить зазначити, що вказане зумовлює наслідки, передбачені ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами або, з огляду на обставини конкретної справи, залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Також, згідно з п. 4.9. вказаної постанови, при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 ГПК) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин. Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов'язаний з'ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх поважність.

Поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об'єктивних, тобто не залежних від позивача, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов'язків, покладених на нього судом. Відповідні докази подаються позивачем і оцінюються господарським судом за загальними правилами статті 43 ГПК.

У разі неповідомлення позивачем таких причин суд вправі, в залежності від конкретних обставин справи, або залишити позов без розгляду, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Додатково суд відзначає, що у відповідності до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.12. № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Явка позивача в судові засіданні та подання ним доказів необхідні для безпосереднього сповіщення останнім про знані ним відомості та докази у справі, з'ясування наявності чи відсутності обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги в їх сукупності, вирішення інших питань, без оцінки яких неможливий всебічний, повний і об'єктивний розгляд справи по суті.

Згідно з частиною третьою статті 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В даному випадку, представник позивача 17.07.2017, 29.08.2017 повідомив причини не явки до суду для участі у судовому засіданні, однак суд відзначає, що згідно ст. 28 ГПК України визначено, що громадяни можуть вести свої справи в господарському суді особисто або через представників, повноваження яких підтверджуються нотаріально посвідченою довіреністю.

Слід відзначити наступне, що згідно з вищевказаною статтею, громадянин не обмежений колом своїх представників в суді та в інших державних органах, а перебування одного представника в іншому судовому засіданні не позбавляє можливості іншого з'явитися у відповідне судове засідання, та виконати вимоги ухвал суду, та надати пояснення по суті спору.

Клопотання позивача та відповідача 2, яка одночасно є директором відповідача 1, про розгляд справи за їх відсутності не звяльняє їх віж обов'язку виконання вимог ухвал суду.

Враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає, що за вказаних обставин спір не може бути вирішено по суті, у зв'язку з чим залишає позов без розгляду в порядку п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

При цьому судові витрати, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відносяться на рахунок позивача у повному обсязі.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч. 4 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, після усунення обставин, які зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з ним до господарського суду в загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4-5, 4-7, п.5 ч. 1 ст. 81, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Суддя О.М. Ярмак