РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року Справа № 902/1062/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Гудак А.В.

при секретарі судового засідання Максютинська Д.В

від органу прокуратури Рівненської області: ОСОБА_1. посвідчення №031264 від 12.01.2015року;

від органу прокуратури Вінницької області:ОСОБА_2

від позивача: ОСОБА_3довіреність № 01-7/471, від 02.11.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_4 довіреність №269 від 22.06.2017 року;

від третьої особи: представник не з"явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 сільської ради на рішення господарського суду Вінницької області від 17.03.17р. у справі № 902/1062/16 (суддя Банасько О.О.)

за позовом Заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Ямпільського міжрайонного управління водного господарства

до відповідача ОСОБА_5 сільської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "Албіс"

про визнання актів незаконними та їх скасування

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Ямпільського міжрайонного управління водного господарства (надалі - прокурор та позивач) звернувся в господарський суд Вінницької області з позовною заявою (а.с.3-9) до ОСОБА_5 сільської ради (надалі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Албіс", в якій просить визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_5 сільської ради №119 від 16.09.2016 "про скасування рішення 32 сесії 6 скликання від 21.08.2013 №221" та рішення цієї ж ради №120 від 16.09.2016 "Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшим взяттям її в оренду, за адресою с.Серебрія вул.Соборна, 3-а".

Рішенням господарського суду Вінницької області від 17 березня 2017 року (а.с.124-128) позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення ОСОБА_5 сільської ради №119 від 16.09.2016 "Про скасування рішення 32 сесії 6 скликання від 21.08.2013 №221". Провадження у справі в частині вимоги про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_5 сільської ради №120 від 16.09.2016 "Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшим взяттям її в оренду, за адресою с.Серебрія вул.Соборна, 3-а" припинено згідно з п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції з посиланням на п. 4.1, рішення Конституційного суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009 року вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов"язані з реалізацією певних суб"єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Відтак, суд прийшов до висновку, що відповідач, прийнявши рішення № 119 від 16.09.2016, перевищив свої повноваження, так як акти органів місцевого самоврядування можуть бути скасовані в судовому порядку.

Крім того, судом враховано, що рішенням ОСОБА_5 сільської ради №170 від 08.02.2017 в ході розгляду спору скасовано №120 від 16.09.2016 "Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшим взяттям її в оренду, за адресою с.Серебрія вул.Соборна, 3-а", тому на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням положень п.4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" провадження у справі припинено.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою (а.с.154-157 ) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить поновити строки апеляційного провадження, рішення господарського суду Вінницької області від 17 березня 2017 року у даній справі скасувати частково та прийняти нове, яким у задоволенні позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_5 сільської ради №119 від 16.09.2016 "Про скасування рішення 32 сесії 6 скликання від 21.08.2013 №221" відмовити.

В частині припинення провадження щодо вимоги про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_5 сільської ради №120 від 16.09.2016 "Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшим взяттям її в оренду, за адресою с.Серебрія вул.Соборна, 3-а" апелянт просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Обгрунтовуючи свої вимоги, апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_5 сільської ради №119 від 16.09.2016 "Про скасування рішення 32 сесії 6 скликання від 21.08.2013 №221" прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, тому підлягає скасуванню.

Зокрема, апелянт зазначає, що позивачем не надано доказів виникнення будь-яких правовідносин, пов'язаних із реалізацією рішення 32 сесії 6 скликання від 21.08.2013 №221, позивачу був наданий розумний строк для його реалізації.

Також апелянт вказує, що докази, надані позивачем щодо укладення договору із проектною організацією, підлягають сумніву, так як у листі №389 від 22.09.2016, що міститься у матеріалах справи, позивачем зазначено дату укладення договору 19.09.2016, натомість як у копії договору зазначено дату 19.08.2016.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 01.06.2017 апелянту відновлено строк апеляційного оскарження, апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 27 червня 2017 року на 10.00 год. (а.с. 152-153).

В судовому засіданні 27 червня 2017 року представник відповідача (апелянт) ОСОБА_7 підтримав вимоги апеляційної скарги у повному обсязі з підстав, викладених у скарзі, та надав пояснення по суті апеляційної скарги. Вважає, що рішення винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права, неповно з'ясовано та встановлено обставини, що мають значення для справи. При цьому зазначив, що на земельній ділянці, відносно якої винесені оспорювані рішення, відсутні будь-які об'єкти нерухомості, майно позивача відсутнє, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 14.08.2014. Вказав, що позивач листом №389 від 22.09.2016 повідомив сільську раду, що ним укладено договір на виконання робіт по відведенню земельних ділянок в постійне користування, а тому це суперечить документам, які позивач надав до суду, договору № 6257 від 19.08.2016р.

Прокурор у справі ОСОБА_8 заперечила вимоги апеляційної скарги, вважає рішення господарського суду Вінницької області від 17.03.17 р. у справі № 902/1062/16 законним та обгрунтованим та надала пояснення по суті справи.

Водночас представники позивача та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення поштових відправлень.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.06.2017 розгляд апеляційної скарги відкладено на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України на 23 серпня 2017 року на 11.00 год. (а.с. 179-180).

На виконання ухвали суду від 27.06.2017 від позивача надійшла довідка про балансову вартість ОСОБА_5 зрошувальної системи та копія заяви про вирішення питання про встановлення меж земельної ділянки, на якій знаходиться зрошувальна система, та докази щодо наявності майна та виконання договору щодо виготовлення проекту землеустрою (а.с. 183-185, 196-209).

На виконання ухвали суду від 27.06.2017 від відповідача (апелянта) надійшли копії клопотань щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою, копія акту обстеження земельної ділянки та копію листа позивача №389 від 22.09.2016.

В судовому засіданні від 23.08.2017р. представники апелянта ОСОБА_4 підтримав вимоги апеляційної скарги у повному обсязі з підстав, викладених у скарзі, та надав пояснення по суті апеляційної скарги. Вважає, що рішення винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права, неповно з'ясовано та встановлено обставини, що мають значення для справи.

Прокурор у справі ОСОБА_8 заперечила вимоги апеляційної скарги, вважає рішення господарського суду Вінницької області від 17.03.17 р. у справі № 902/1062/16 законним та обгрунтованим та надала пояснення по суті справ.

Представник позивача - ОСОБА_3, проти апеляційної скарги заперечив та надав пояснення в обгрунтування своєї правової позиції та заявив клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та визначення господарського суду Вінницької області відповідальним за проведення відеоконференції під час розгляду апеляційної скарги.

Крім того, представник відповідача ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження розгляду справи на 15 днів.

Водночас представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "Албіс" не реалізувало процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення було повідомлено належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів, враховуючи необхідність витребування додаткових доказів та неявку сторін у справі, на підставі ч.3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України задоволила клопотання відповідача про продовження строку розгляду апеляційної скарги на 15 днів.

Крім того, колегія суддів, керуючись положеннями ч. 3 ст. 74-1 ГПК України, задоволила клопотання позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.08.2017 продовжено строк розгляду апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5 сільської ради на п'ятнадцять днів, розгляд апеляційної скарги відкладено на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України на 30 серпня 2017 року на 12.00 год. (а.с. 222-224).

В судовому засіданні 30 серпня 2017 року апелянт підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, наведених у ній.

Представник позивача, представники від прокуратури Вінницької області та прокуратури Рівненської області заперечили вимоги апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "Албіс", не реалізував процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно з пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи приписи статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів визнала за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, заслухавши представників позивача та третіх осіб, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій та вбачається з матеріалів справи, на балансі Ямпільського міжрайонного управління водного господарства знаходяться обєкти нерухомого майна, які розташовані за адресою: вул. Соборна (Леніна) 3-а, с. Серебрія, Могилів-Подільський район, Вінницька область, що підтверджується наявним в справі інвентарними картками обліку основних засобів в бюджетних установах та витягом з реєстру обєктів державної власності щодо державного майна (а.с. 22-32, 57-59, т. 1).

21.08.2013 р. рішенням 32 сесії ОСОБА_5 сільської ради 6 скликання № 221 надано дозвіл Ямпільському міжрайонному управлінню водного господарства на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під обєктами нерухомого майна, що знаходиться на балансі Ямпільського МУВГ площею 0,30 га, для передачі в постійне користування для обслуговування нежитлових споруд із земель комунальної власності на території ОСОБА_5 сільської ради (а.с. 18, т. 1).

Рішенням 54 сесії ОСОБА_5 сільської ради 6 скликання № 221 (№ 320) присвоєно земельній ділянці, яка знаходиться у користуванні Ямпільського міжрайонного управління водного господарства поштову адресу 24026, Україна, Вінницька область, Могилів-Подільський район, с. Серебрія, вул. Леніна, 3-а (а.с. 19, т.1).

19.08.2016 р. між ДП "Вінницький науково-дослідний проектний інститут" (виконавець) та Ямпільським міжрайонним управлінням водного господарства (замовник) укладено договір № 6257, відповідно до якого замовником доручено, а виконавцем прийнято на себе виконання землевпорядних робіт по виготовленню проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території ОСОБА_5 сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області (а.с. 20-21, т. 1).

16.09.2016 р. рішенням 8 сесії ОСОБА_5 сільської ради 7 скликання № 119 скасовано рішення 32 сесії 6 скликання від 21.08.2013 р. № 221 (а.с. 16, т. 1).

Крім того, рішенням від цієї ж дати 8 сесії ОСОБА_5 сільської ради 7 скликання № 120 надано дозвіл ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "Албіс" на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшим взяття її в оренду для облаштування спортивно-оздоровчого обєкту за адресою: с. Серебрія, вул. Соборна, 3-а, орієнтовною площею 0,5 га із земель комунальної власності в межах населеного пункту (а.с. 17, т. 1).

Посилаючись на те, що вищевказані рішення ОСОБА_5 сільської ради від 16.09.2017 р. є незаконними та таким, що порушують інтереси держави в особі Ямпільського міжрайонного управління водного господарства, заступник прокурора Вінницької області звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів, розглядаючи позовні вимоги, вважає за необхідне взяти до уваги наступні положення законодавства.

У відповідності до статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Наведене свідчить про те, що передумовою для визнання недійсним акта (рішення) є як невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, так і порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відтак, колегія суддів, досліджуючи наявність у відповідача повноважень на прийняття спірних рішень та відповідність їх вимогам законодавства, зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно із ст. 25 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Статтею 144 Конституції України визначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

У рішенні Конституційного суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 р. (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначено, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти.

До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію (п. 4 зазначеного Рішення Конституційного суду України).

Абзацами 5 та 6 вищевказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата (п. 5 зазначеного Рішення Конституційного суду України). Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, якщо: 1) рішення є ненормативним правовим актом; 2) рішення, на момент його скасування, виконане.

Як встановлено із матеріалів справи, рішення сільської ради №221 від 21.08.2013 року щодо надання дозволу Ямпільському міжрайонному управлінню водного господарства на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яке скасовано спірним рішенням ОСОБА_5 сільської ради №119 від 16.09.2016 "Про скасування рішення 32 сесії 6 скликання від 21.08.2013 №221" є ненормативним актом, зверненим до конкретної юридичної особи.

Рішенням сільської ради №221 від 21.08.2013 року щодо надання дозволу Ямпільському міжрайонному управлінню водного господарства на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під об"єктами нерухомого майна для передачі в постійне користування із земель комунальної власності на території ОСОБА_5 сілької ради надано дозвіл Ямпільському міжрайонному управлінню водного господарства на виготовлення проекту землеустрою щодо віфдведення земельної ділянки площею 0,30 га; зобов"язано Ямпільське МУВГ укласти договрір із землевпорядною організацією на проведення землевпорядних робіт для виготовлення проекту землеустрою; проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі в постійне користування подати на затвердження до чергової сесії сільської ради.

Матеріалами справи та поясненнями представників в судовому засіданні підтверджено, що з 21.08.2013 р. до сьогодні відповідачем проект землеустрою не виготовлено, на затвердження сесії не подано, а тому рішення № 221 від 21.08.2013р., як на час його скасування так і на час розгляду справи є невиконаним.

Судом звертається увага на те, що рішенням від 21.08.2013р. зобов"язано позивача надати проект землеустрою на затвердження до чергової сесії сільської ради.

У відповідності до ч. 5 ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування" (в редакції, чинній на 21.08.2013р.), сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць, а тому суд вважає, що позивачем не виконано вимоги рішення, та у встановлений ним строк не подано проект земелустрою на затвердження.

Договір № 6257 від 19.08.2016 р., укладений між ДП "Вінницький науково-дослідний проектний інститут" та Ямпільським міжрайонним управлінням водного господарства, відповідно до якого замовником доручено, а виконавцем прийнято на себе виконання землевпорядних робіт по виготовленню проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території ОСОБА_5 сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, не є доказом виконання рішення, так як його укладення не призвело до виникнення із сільською радою правовідносин, пов»язаних із реалізацією права на земельну ділянку.

Відтак, у даному випадку ознака виконання рішення ради, наявність якої позбавляє сільську раду права скасувати своє попереднє рішення, відсутня.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо неможливості юрисдикційної діяльності місцевих рад щодо власних індивідуальних правових актів та провадження такої діяльності виключно судовими органами, у зв»язку із наступним.

Так, суд першої інстанції у судовому рішенні процитував абзац 4 пункту 5 рішення Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009 року, в якому зазначено, що відповідно до Конституції України рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду (частина друга статті 144). Цьому конституційному положенню відповідають Закон, у частині десятій статті 59 якого визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок Конституційного суду України, викладений у цьому ж абзаці щодо тлумачення вказаних положень законодавства. Так, Конституційний суд України вважає, що вищевказані вимоги законодавства не позбавляють орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_5 сільська рада, приймаючи рішення №119 від 16.09.2016 "Про скасування рішення 32 сесії 6 скликання від 21.08.2013 №221", не вийшла за межі своїх повноважень. Суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги в цій частині, припустився помилкового тлумачення норм законодавства та рішення Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009 року.

Колегія суддів, дослідивши спірне рішення №119 від 16.09.2016 на предмет наявності чи відсутності порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у зв'язку з його прийняттям, зазначає наступне.

Як зазначено вище у даній постанові, укладення договору № 6257 від 19.08.2016 р., між ДП "Вінницький науково-дослідний проектний інститут" та позивачем не призвело до виникнення у останнього права на земельну ділянку.

Поряд з цим, з акту обстеження та оцінки технічного стану частини зрошувальної системи від 14.08.2013, наявного в матеріалах справи вбачається, що сільськогосподарські угіддя не використовуються у проектному режимі зрошення по причині незадовільного технічного стану господарської мережі по всій площі даних угідь(п.1.2.), насосно-силове обладнання відсутнє, плити з басейну викрадено, дорога та будівлі демонтовано і викрадено (п.2), дощувальна техніка списана у 1999-2000 роках і по факту відсутня (п.3), наявність закритих трубопроводів встановити не можливо, гідранти та регулююча арматура відсутні (п.5). Даний акт підписаний членами комісії, утвореної відповідно до розпорядження голови Могилів-Подільської райдержадміністрації №107 від 03.06.2013 року, у тому числі і представниками позивача.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру об'єктів державної власності, наданого Фондом державного майна України та наявного у матеріалах справи (а.с. 57-59), на балансі позивача знаходяться об'єкти меліоративної системи фундаменти насосних станцій, пристанційного складу, басейна та під'їзна дорога, разом з тим, станом на 31.12.2015 (проведення інвентаризації) залишкова вартість усього майна становить 0, 00 грн.; доказів наявності у позивача нерухомого майна, яке б надавало йому право на користування земельною ділянкою, необхідною для його обслуговування, останнім не надано , а судом не здобуто.

Враховуючи вищевказані обставини справи, колегія суддів справи констатує, що представник позивача та прокурор не надали суду належних та допустимих доказів щодо наявності на спірній земельній ділянці нерухомого майна, а відтак порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача при прийнятті відповідачем спірного рішення не відбулося.

Як наслідок, підстави для визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_5 сільської ради №119 від 16.09.2016 "Про скасування рішення 32 сесії 6 скликання від 21.08.2013 №221", передбачені статтею 21 Цивільного кодексу України, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача у цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про визнання незаконним і скасування рішення ОСОБА_5 сільської ради № 120 від 16.09.2016 р. "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшим взяттям її в оренду за адресою с.Серебрія, вул.Соборна, 3-а", колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, 08.02.2017 р. ОСОБА_5 сільською радою прийнято рішення № 172, яким скасовано рішення ОСОБА_5 сільської ради № 120 від 16.09.2016 р. "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшим взяттям її в оренду за адресою с.Серебрія, вул.Соборна, 3-а", у зв"язку з чим суд першої інстанції припинив провадження у справі на підставі п.11 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про припинення провадження у справі в частині визнання недійсним та скасування рішення ОСОБА_5 сільської ради № 120 від 16.09.2016 р, у зв"язку з наступним.

Як вже зазначалося, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Передумовою для визнання недійсним акта (рішення) є як невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, так і порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Отже розглядаючи позовну вимогу про визнання акта недійсним, суд повинен оцінювати оскаржуваний акт на предмет його відповідності закону та компетенції органу, що його видав, на час прийняття останнього, а скасування в подальшому такого акта не може свідчити про припинення існування предмета спору.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Крім того, як передбачено ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, позивач - Ямпільське міжрайонне управління водного господарства, звертаючись із позовною вимогою, не вказало, які порушення вимог законодавства допущено сільською радою при прийнятті рішення стосовно земельної ділянки, право на яку у позивача відсутнє. Також позивач не вказав, який охоронюваний законом інтерес позивача порушено відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України, ст.ст. 26, 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин на території сіл належить розпорядження землями територіальних громад, а відтак сільська рада у відповідності до закону та в межах своїх повноважень прийняла рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ "Албіс".

Разом з тим, суд першої інстанції, припиняючи провадження у справі, не надав юридичної оцінки оскаржуваному рішенню на час його прийняття, не дослідив наявність повноважень відповідача щодо прийняття рішення ОСОБА_5 сільської ради № 120 від 16.09.2016.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про скасування рішення ОСОБА_5 сільської ради № 120 від 16.09.2016.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, позивачем не доведено наявності підстав для скасування спірних рішень.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6).

Європейський суд з прав людини зазначає, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов'язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення Суду у справі Олюджіч проти Хорватії, № 22330/05, від 05.02.2009).

Згідно з практикою Європейського суду, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов'язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи.

З урахуванням викладеного вище, розглянувши доводи апеляційної скарги, обставини справи в їх сукупності, перевіривши матеріали і дослідивши наявні докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, перевірки законності та обґрунтованості рішення у повному обсязі, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задволенню. Дані вимоги є підставою скасування оскарженого рішення, як такого, що не відповідає в повній мірі вимогами законності та обґрунтованості з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позовних вимоги слід відмовити.

На підставі ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103- 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 сільської ради від 10.05.17р. на рішення господарського суду Вінницької області від 17 березня 2017р. у справі № 902/1062/16 задоволити частково.

Рішення господарського суду Вінницької області від 17 березня 2017 року у справі № 902/1062/16 скасувати.

Прийняти нове рішення. В позові відмовити.

Стягнути з Ямпільського міжрайонного управління водного господарства (вул. Черняховського, 5, м. Ямпіль, Вінницька область, 24500, ) на користь ОСОБА_5 сільської ради (вул. Леніна, 258, Серебрія, Могилів-Подільський район, Вінницька область, 24026, ) 3031,60 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Господарському суду Вінницької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №902/1062/16 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Гудак А.В.