КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2017 р. Справа№ 910/333/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від позивача: Клочко О.В. - за дов.

від відповідача-1: Вадовський В.С. - за дов.

від відповідача-2: не з'явився

від третьої особи-1: не з'явився

від третьої особи-2: Голєв Ю.В. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціатор-Ріелті»

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2017

у справі №910/333/17 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціатор-Ріелті»;

2) Публічного акціонерного товариства «Київсоюзшляхпроект»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб;

2) Національний банк України

про стягнення 27 458 969,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціатор-Ріелті» (далі, відповідач-1) та Публічного акціонерного товариства «Київсоюзшляхпроект» (далі, відповідач-2) про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за Договором про невідновлювальну кредитну лінію №1349-10 від 28.12.2010 в сумі 24 866 435 грн.35 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2017 залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі, третя особа-1 або ФГВФО) та Національний банк України (далі, третя особа-2 або НБУ).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов Договору про невідновлювальну кредитну лінію №1349-10 від 28.12.2010 із урахуванням внесених до нього змін та доповнень відповідач-1 та в порушення умов Договору поруки №334 від 06.04.2015 відповідач-2 заборгованість по кредиту, проценти за користування кредитними коштами та штрафні санкції не сплатили, у зв'язку з чим у них виникла заборгованість у заявленому позивачем розмірі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 у справі №910/333/17 позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціатор-Ріелті» та Публічного акціонерного товариства «Київсоюзшляхпроект» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 16 958 311,40 грн. заборгованості по кредиту, 7 693 857,54 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом та 117 580,21 грн. пені.

У іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціатор-Ріелті» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 102 948,15 грн. судового збору.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Київсоюзшляхпроект» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 102 948,15 грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ініціатор-Ріелті» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 у справі №910/333/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач-1 зазначив, що суд першої інстанції безпідставно відхилив його клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи.

За твердженнями скаржника, судом також не взято до уваги, що меморіальний ордер, наданий позивачем на підтвердження надання кредитних коштів за Договором про невідновлювальну кредитну лінію №1349-10 від 28.12.2010, не містить підписів відповідальної особи банку, яка його оформлювала, що, відповідно, свідчить про його недійсність.

Скаржник також наголошує, що судом неправомірно не взято до уваги пояснення відповідача-1 та проігноровано вимоги Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» стосовно того, що при розрахунку суми заборгованості Банк враховує, зокрема, відсотки, які нараховувались після позбавлення позивача банківської ліцензії, що суперечить чинному законодавству України.

На думку відповідача-1 з моменту відкликання банківської ліцензії та початку ліквідації, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» фактично втратив статус банку та фінансової установи в цілому, його банківська діяльність припинилася, а відтак, Банк втратив право на надання банківських послуг та будь-яких інших фінансових послуг, зокрема, щодо кредитування фізичних осіб та відповідне нарахування відсотків по кредитам.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціатор-Ріелті» було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 27.07.2017.

26.07.2017 представник відповідача-1 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду додаткові пояснення до апеляційної скарги, у яких просив суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціатор-Ріелті» задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 у справі №910/333/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. У вказаних додаткових поясненнях скаржник наголосив на тому, що суд першої інстанції неналежним чином дослідив матеріали справи та не з'ясував наявність у позивача права на позов про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, строк повернення якого визначено 30.01.2026, оскільки відповідач-1 не отримував від позивача вимогу про дострокове повернення кредитних коштів (відповідно до фіскального чеку УДППЗ «Укрпошта» та опису вкладення у цінний лист, поштове відправлення 730 не було вручене адресату).

27.07.2017 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд залишити без змін рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 у справі №910/333/17, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціатор-Ріелті» - без задоволення.

У судовому засіданні, призначеному на 27.07.2017, представник відповідача-1 підтримав подане ним 26.07.2017 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи та про продовження строку вирішення спору.

Дане клопотання мотивоване тим, що 25.07.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ініціатор-Ріелті» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання відсутнім права, яка є пов'язаною зі справою №910/333/17 та станом на дату проведення даного судового засідання у відповідача-1 відсутня інформація про прийняття вищезазначеної позовної заяви про провадження суду.

Представники позивача та третьої особи-2 заперечували проти задоволення вищезазначеного клопотання представника відповідача-1.

Розглянувши вищезазначене клопотання, колегія суддів ухвалила відмовити у його задоволенні з підстав його необґрунтованості.

У судове засідання, призначене на 27.07.2017, представники відповідача-2 та третьої особи-1 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

У зв'язку з неявкою у судове засідання представників відповідача-2 та третьої особи-1, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2017 розгляд справи відкладено на 08.08.2017.

01.08.2017 представник третьої особи-1 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд залишити без змін оскаржене рішення Господарського суду міста Києва, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціатор-Ріелті» залишити без задоволення.

У судове засідання, призначене на 08.08.2017, представники відповідача-2 та третьої особи-1 знову не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 розгляд справи було відкладено на 17.08.2017.

У судове засідання, призначене на 17.08.2017, представники відповідача-2 та третьої особи-1 вкотре не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідача-2 та третьої особи-1 про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштових відправлень, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача-2 та третьої особи-1.

Представники позивача та третьої особи-2 у судових засіданнях просили суд у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціатор-Ріелті» відмовити, рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 залишити без змін.

Представник відповідача-1 у судових засіданнях просив суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціатор-Ріелті» задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 2 статті 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

У відповідності до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Як підтверджується матеріалами справи, 28.12.2010 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ініціатор-Ріелті» укладено Договір невідновлювальної кредитної лінії №1349-10 (далі, Кредитний договір).

За умовами пунктів 1.1. та 2.4. Кредитного договору позивач, як Банк, відкрив відповідачу-1, як позичальнику, невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 19 505 000,00 грн. строком до 31.01.2026, а позичальник зобов'язався сплатити за користування кредитними коштами відсотки по ставці відповідно до пункту 3.1. кредитного договору.

У відповідності до пункту 2.4. Кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно в строк до 30 (31) числа кожного місяця проводити погашення заборгованості кредитних коштів в складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого складає 225 000,00 грн. перше погашення платежу позичальник здійснює до 31.01.2011 включно.

Додатковими угодами до Кредитного договору (перелік наведено у додатку до позову, копії залучені до справи) змінювались строки сплати відсотків та чергових платежів за Кредитним договором.

Згідно з умовами пункту 3.1. Кредитного договору, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 01.02.2011, додатковою угодою від 27.03.2014, позичальник зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в валюті кредиту, по відсотковим ставкам:

А) - 11,25% річних за період з дня видачі до 31.01.2011 включно;

- 10,25% річних за період з 01.02.2011 по 31.03.2014 включно;

- 23% річних за період з 01.04.2014 до строку повернення кредиту, вказаного в пункті 2.4. Кредитного договору.

Б) 46,00% річних за період з дати, зазначеної в пункті 2.4. Кредитного договору, до дня фактичного погашення позичкової (основної) заборгованості.

Відповідно до умов пункту 3.2. Кредитного договору відсотки сплачуються позичальником шляхом перерахування їх на рахунок Банку - №21 06.

Згідно пункту 3.3. Кредитного договору розрахунок відсотків проводиться за період користування кредитними коштами з моменту списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника, до моменту повернення коштів на позичковий рахунок. Розрахунок відсотків за день видачі проводиться як за повний день, а за день повернення не проводиться. Розрахунок відсотків проводиться виходячи 365 днів в році (366 днів у високосному році), в місяці - по календарю. Позичальник сплачує проценти за останній звітний період не пізніше строку повернення кредиту, вказаному в Кредитному договорі.

У відповідності з пунктом 3.4. Кредитного договору нарахування та сплата відсотків за користування кредитними коштами проводиться щомісячно. Позичальник сплачує відсотки в строк з 26 до 30 (31) кожного місяця включно, в складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого встановлений в пункті 2.4. Кредитного договору.

Відповідно до умов пункту 3.5. Кредитного договору датою сплати відсотків є день зарахування на рахунок, вказаний в пункті 3.2. Кредитного договору.

Відповідно до вимог пункту 5.7. Кредитного договору позичальник зобов'язаний в строк до 10 числа місяця, наступного за звітним, надавати Банку:

- довідки з банків про рух коштів по всім поточним рахункам позичальника, відкритих в інших банках, з прикладенням виписок (розшифровок всіх платежів) за звітний місяць, що містять інформацію про призначення платежів, назви платників та отримувачів платежів. Документи, передані в Бак, повинні бути завірені печаткою банків, які надають інформацію;

- довідки з банків про наявність чи відсутність заборгованості позичальника по кредитам перед іншими Банками з розшифровками сум ліміту, залишку, відсоткової ставки, забезпечення, дати початку та закінчення кредитного договору.

За змістом пункту 6.1. Кредитного договору Банк має право вимагати повернення виданих кредитних коштів та сплату відсотків за весь період користування кредитом до настання строку, зазначеного в пункті 2.4. цього Договору, а позичальник зобов'язаний повернути отримані кредитні кошти та сплатити усі відсотки протягом 1 (робочого) дня з моменту отримання вимоги банку, у випадках, зокрема:

- порушення позичальником будь-яких умов цього договору, в тому числі і щодо несплати або прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами;

- невиконання чи неналежне виконання позичальником пункту 5.7. Кредитного договору;

- позичальник в період дії Кредитного договору допускав порушення зобов'язань перед Банком, що передбачені договорам, укладеними в забезпечення виконання зобов'язань по даному Договору.

Згідно з вимогами пункту 7.1. Кредитного договору за прострочку повернення кредитних коштів та/або сплати відсотків позичальник сплачує Банку пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми заборгованості за кожний день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених пунктами 2.4., 2.5., З.4., З.6., 4.5., 6.1., 8.3. Кредитного договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених даним договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язань по сплаті процентів за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини 1 статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Так, з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором 06.04.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (кредитор) та Публічним акціонерним товариством «Київсоюзшляхпроект» (поручитель) було укладено Договір поруки №334 (далі, Договір поруки) (том 1, а.с. 116-118), у відповідності до якого поручитель зобов'язався відповідати перед позивачем солідарно з позичальником за всіма зобов'язаннями останнього за Кредитним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів та санкцій.

У разі невиконання боржником зобов'язань за Кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (пункт 2.1. Договору поруки).

Згідно пункту 2.3. Договору поруки у разі непогашення боржником заборгованості за Кредитним договором протягом 1-го банківського дня з моменту настання строку оплати основного боргу та/або процентів, та/або комісійної винагороди, передбачених Кредитним договором, кредитор набуває повне право вимоги від поручителя сплатити борг в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3.1. Договору поруки у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за Кредитним договором у встановлені договором строки, поручитель зобов'язується не пізніше 3-х банківських днів з моменту повідомлення його кредитором письмово про невиконання боржником прийнятих на себе зобов'язань, сплатити грошову суму, яку вимагає кредитор, шляхом її перерахування на рахунок кредитора у спосіб, зазначений кредитором.

У відповідності до статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до пункту 6.2. Договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Згідно пункту 5.1. Договору поруки порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом 3-х років з дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред'явив вимоги до поручителя.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як підтверджується матеріалами справи, на виконання умов Кредитного договору Банк перерахував позичальнику кредитні кошти в сумі 19 505 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №542 від 28.12.2010 (том 1, а.с. 2014).

В апеляційній скарзі відповідач-1 зазначає, що оскільки меморіальний ордер, наданий позивачем на підтвердження надання кредитних коштів за Договором про невідновлювальну кредитну лінію №1349-10 від 28.12.2010, не містить підписів відповідальної особи банку, яка його оформлювала, то останній є недійсним та не підтверджує факт отримання позичальником кредитних коштів.

Такі посилання скаржника є безпідставними та не спростовують факт отримання позичальником кредитних коштів за Кредитним договором, оскільки у матеріалах справи наявні також виписки позивача про рух коштів між ним і відповідачем-1 та платіжні доручення, згідно яких позивач частково погасив суму отриманого кредиту (том 1, а.с. 197-237).

Зазначеними документами підтверджується факт виконання позивачем своїх зобов'язань за Кредитним договором та надання відповідачу-1 обумовлених договором коштів належним чином та у запитуваних обсягах (з урахуванням меж кредитної лінії).

Крім того, факт отримання кредитних коштів відповідачем-1 під час розгляду справи у суді першої інстанції не заперечувався.

У свою чергу, позичальником не виконуються в повному обсязі та в строки, встановлені Кредитним договором, зобов'язання щодо погашення заборгованості по кредиту, відсоткам та штрафним санкціям. Як зазначив позивач, станом на 06.12.2016 ТОВ «Ініціатор-Ріелті» порушило умови Кредитного договору щодо погашення заборгованості по Кредитному договору, надання документів та звітності відповідно до умов Кредитного договору, у зв'язку з чим у Банку відповідно до пункту 6.1. Кредитного договору виникло право вимагати дострокового виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором.

Зазначена обставина відповідачами не спростована.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач, керуючись умовами укладених Кредитного договору та Договору поруки, листами-вимогами від 21.12.2016 №3-243110/13029 та №3-243110/13031 (том 1, а.с. 119-136) звертався до відповідачів з вимогами сплатити всю прострочену заборгованість. Факт направлення відповідачам вказаних листів підтверджується копіями поштових квитанцій та описами вкладення у цінні листи, які додані позивачем до позовної заяви (том 1, а.с. 127, 137). Однак, вказані вимоги були залишені відповідачами без задоволення.

Посилання скаржника у додаткових поясненнях до апеляційної скарги на те, що у позивача право на позов про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, строк повернення якого визначено 30.01.2026, не виникло, оскільки відповідач-1 не отримував від позивача вимогу про дострокове повернення кредитних коштів не приймаються судом до уваги, оскільки лист-вимога про повернення кредитних коштів та сплату відсотків від 21.12.2016 №3-243110/13029 був направлений Банком на належну адресу відповідача-1 поштовим відправленням 040 яке, згідно довідки УДППЗ «Укрпошта», було повернуто за зворотною адресою у зв'язку «із закінченням встановленого терміну зберігання», що свідчить про те, що ТОВ «Ініціатор-Ріелті» не з'явився до поштового відділення за отриманням вказаного поштового відправлення.

Отже, як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, платіжними дорученнями, меморіальними ордерами та виписками по рахунку підтверджується невиконання відповідачем-1 своїх зобов'язань за Кредитним договором належним чином та в повному обсязі, що призвело до накопичення заборгованості за Кредитним договором.

Відповідачі вимоги Кредитного договору та Договору поруки щодо обов'язку забезпечувати повернення кредиту у строки, встановлені договором, та сплачувати проценти за користування кредитними коштами належним чином не виконали.

Також, з огляду на наведене та виходячи з положень статей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, відповідач-1 є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, у вигляді нарахування та стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України та на підставі умов пункту 7.1. Кредитного договору.

У позовній заяві позивач зазначив, що заборгованість ТОВ «Ініціатор-Ріелті» за Кредитним договором станом на 06.12.2016 склала 24 866 435,35 грн., з яких: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту 16 958 311,40 грн.; сума строкової заборгованості по відсоткам 3 209 720,94 грн.; сума простроченої заборгованості по відсоткам 4 175 000,00 грн.; пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам, комісії 523 403, 01 грн.

Водночас, 23.05.2017 позивачем поданий до суду першої інстанції розрахунок суми заборгованості за Кредитним договором, згідно якого загальний розмір заборгованості відповідача-1 за Кредитним договором станом на 04.01.2017 становить 24 769 749,15 грн., з яких: 16 958 311,40 грн. - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту; 3 518 857,54 грн. - сума строкової заборгованості по відсоткам; 4 175 000,00 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам; 117 580,21 грн. - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам, комісії. У свою чергу, клопотання про зменшення розміру позовних вимог позивач не заявляв.

Колегія суддів, перевіривши надані позивачем розрахунки заборгованості та санкцій, погоджується із висновками суду першої інстанції та визнає обґрунтованим, арифметично правильним та таким, що відповідає матеріалам справи (платіжним дорученням, меморіальним ордерам та випискам позивача про рух коштів) розрахунок позивача від 23.05.2017. Жодних належних та допустимих доказів на спростування факту існування вказаної заборгованості та її розміру відповідачами суду не надано.

У іншій частині вимог суд відхиляє розрахунок, доданий позивачем до позову, у зв'язку з його необґрунтованістю, а у частині пені - у зв'язку із неврахуванням позивачем приписів частини 6 статті 236 Господарського кодексу України щодо граничного строку її нарахування.

Підстави для припинення поруки щодо другого відповідача - Публічного акціонерного товариства «Київсоюзшляхпроект», передбачені статтею 559 Цивільного кодексу України та умовами пунктів 5.1., 5.2. Договору поруки, відсутні.

Враховуючи зміст Договору поруки, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, а тому згідно частини 1 статті 543 Цивільного кодексу України кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Оскільки доказів сплати боргу у вказаній позивачем у розрахунку від 23.05.2017 сумі відповідачами суду не надано, а строк виконання зобов'язання є таким, що настав, колегія суддів вважає позовні вимоги про стягнення з відповідачів 16 958 311,40 грн. строкової заборгованості по основному боргу кредиту, 3 518 857,54 грн. строкової заборгованості по відсоткам, 4 175 000,00 грн. простроченої заборгованості по відсоткам та 117 580,21 грн. пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам, комісії обгрунтованими та такими, що правомірно задоволені судом першої інстанції.

Клопотання відповідача-1 про застосування строків позовної давності, подане суду першої інстанції, судом відхиляється, оскільки, щодо нарахувань по визнаному судом обґрунтованому розрахунку, то пропуск позовної давності там відсутній: у частині нарахувань строк не настав з урахуванням перенесення сторонами строків внесення платежів відповідними додатковими угодами до Кредитного договору, а у іншій частині мало місце переривання позовної давності у зв'язку зі здійсненням відповідачем-1 часткових оплат.

Посилання скаржника на ту обставину, що суд першої інстанції безпідставно відхилив його клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи, оскільки сума позовних вимог є дуже великою та значною за розміром для скаржника, а справа складною та потребує спеціальних знань, не приймаються судом до уваги враховуючи наступне.

Відповідно до статті 1 Закону «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Водночас, згідно з частиною першою статті 41 Господарського процесуального кодексу України експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань.

Із наведених норм права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (пункт 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» № 4 від 23.03.2012).

Водночас, аналіз долученого до матеріалів справи Кредитного договору та договорів про внесення змін до нього, меморіального ордеру, виписок по рахункам, надає змогу встановити хронологію, розмір та порядок надання кредитних коштів, а також хронологію та розмір погашення відповідачем-1 своїх зобов'язань за Кредитним договором.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив відповідачу-1 у задоволенні його клопотання про призначення експертизи, враховуючи, що питання, надані для експертизи відповідачем-1, входять до компетенції суду та можуть бути вирішені на підставі документів, які містяться у матеріалах справи, а дослідження наявних у матеріалах справи доказів для повного, об'єктивного розгляду справи не потребують спеціальних знань.

З приводу заперечень скаржника, що відсотки за користування кредитом та штрафні санкції неможливо нараховувати після відкликання у позивача (Банку) ліцензії, колегія суддів зазначає наступне.

На момент укладення між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Ініціатор-Ріелт» Кредитного договору позивач здійснював свою діяльність на підставі банківської ліцензії та дозволу на здійснення банківської діяльності.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 №612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 №230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Банку, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора Банку, визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській Олені Степанівні на 2 роки з 18.12.2015 по 17.12.2017 включно.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання здійснення ліквідації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (стаття 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

За змістом статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює відповідні повноваження, зокрема, вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб.

Частиною 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено правові наслідки початку процедури ліквідації банку.

Дослідивши зміст частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним у спірних правовідносинах, судом встановлено, що останньою не передбачено припинення кредитних зобов'язань боржника перед банком у випадку прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора.

Відтак, Банк вправі нараховувати боржнику проценти за користування кредитом і після дня відкликання у нього банківської ліцензії, оскільки статті 536, 1048 Цивільного кодексу України зобов'язують боржника сплачувати проценти за користування чужими коштами у розмірі, встановленому законом або договором, а підставою для нарахування санкцій є несвоєчасне виконання відповідачем-1 грошових зобов'язань за Кредитним договором. Відповідач-1 кредитом користується та вчасно його не повернув, а отже є підстави для нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій.

Таким чином, факт наявності заборгованості відповідачів перед позивачем у встановленому розмірі належним чином доведений, документально підтверджений, у зв'язку з чим колегія суддів вважає висновки Господарського суду міста Києва щодо солідарного стягнення з відповідачів визначеної грошової суми обґрунтованими.

Сплату вказаної суми заборгованості відповідачами не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, які б підтверджували безпідставність нарахування заборгованості, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціатор-Ріелті» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ініціатор-Ріелті» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 у справі №910/333/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 у справі №910/333/17 залишити без змін.

Матеріали справи №910/333/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх