КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2017 р. Справа№ 910/4381/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

представників

Позивача не з'явився

Відповідача Сергутін В.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2017 по справі № 910/4381/17 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія"

Українська страхова група "

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія"

Альфа - Гарант"

про стягнення 92 060,00 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2017 по справі №910/4381/17 в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2017 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 колегією суддів у складі: головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді Пашкіна С.А., Руденко М.А. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду 29.08.2017.

19 липня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі.

29 серпня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представник відповідача подав пояснення по справі.

В судове засідання 29.08.2017 з'явився представник відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з'явився.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник позивача повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а також враховуючи заявлене клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив, проти доводів викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2017.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

29 листопада 2013 року між Приватним акціонерним товариством " Страхова компанія " Українська страхова група " (страховик) та ПІІ «ВІП-РЕНТ» (страхувальник) укладено договір страхування № 28-0199-2700/15 - 1226 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору позивачем застраховано майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням застрахованим транспортним засобом - автомобілем автомобіля " Фольксваген " реєстраційний номер НОМЕР_1.

Місцевим господарським судом встановлено, що 12.08.2016 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля " Фольксваген " ( д. н. НОМЕР_1 ), під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля " Субару " ( д. н. НОМЕР_2 ), під керуванням водія ОСОБА_4, в результаті якої транспортні засоби одержали механічні пошкодження.

Відповідно до Постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 09.09.2016 № 761/30254/16-п ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, що спричинило вищезгадану дорожньо-транспортну пригоду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на підставі заяви страхувальника, акту № БН-0000795 від 03.10.2016, розрахунку суми страхового відшкодування, а також на підставі страхового акту від 10.10.2016 № КА - 7670 виплатив страхувальнику страхове відшкодування на загальну суму 92650,00 грн.

Місцевим господарським судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія "Субару" ( д. н. НОМЕР_2 ), застрахована відповідачем, згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9552570, ліміт відповідальності - 100000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що він виплатив страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 92650,00 грн, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до відповідача в межах здійснених фактичних витрат.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем визначено вартість відновлювального ремонту без врахуванням зносу транспортного засобу "Фольксваген" (д. н. НОМЕР_1). Таким чином, враховуючи оплату відповідачем 50946,56 грн суд прийшов до висновку щодо відсутності підстав для стягнення решти суми.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Статтею 990 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

За цими правовими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить відповідне право вимоги.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (затрат) переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Частиною 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Статтею 12 цього Закону встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Механізм оцінки колісних транспортних засобів передбачено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою Міністерством Юстиції України та Фондом державного майна України 24.11.2003.

Згідно з п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 та зареєстрованої в Мінюсті України 24.11.2003 за №1074/8395 (далі - Методика) коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Враховуючи вищевикладене, коефіцієнт фізичного зносу автомобіля "Фольцьваген", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, дорівнює нулю, оскільки на момент ДТП 12.08.2016, строк експлуатації останнього не перевищував строку вказаного у Методиці для відповідного транспортного засобу. Доказів наявності обставин, зазначених в п. 7.39. Методики, матеріали справи не містять та відповідачем не надані.

Таким чином, обґрунтованим є розрахунок страхового відшкодування позивача, в якому фізичний знос не вираховувався.

При цьому, колегія суддів критично оцінює надані відповідачем розрахунки та калькуляції відновлювального ремонту, оскільки останні складені в січні 2017 року (через тривалий час після ДТП), коли строк експлуатації вже перевищував 5 років.

Поряд з цим колегія суддів звертає увагу, що позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування на загальну суму 92650,00 грн. Франшиза за договором добровільного страхування становить 500 грн. Таким чином, у відповідача, відповідно до ст.ст. 993, 1166, 1172, 1187, 1194 Цивільного кодексу та ст. 27 Закону України "Про страхування", виник обов'язок сплатити на користь позивача 92150 грн (за мінусом франшизи), в той же час, позивачем заявлено до стягнення 92060 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, після порушення провадження по справі та до прийняття рішення місцевим господарським судом, здійснив виплату страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 50946,56 грн, що підтверджується платіжним дорученням № ID-93760 від 11 травня 2017 року.

Таким чином, провадження по справі, в цій частині підлягає припиненню, на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 41203,44 грн (92150,00 грн - 50946,56 грн), що не перевищує суму заявлену позивачем в позовній заяві.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене вище, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським судом не повно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, в зв'язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2017 по справі №910/4381/17 - скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2017 по справі №910/4381/17 задовольнити.

2.Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2017 по справі №910/4381/17. Постановити нове.

3.Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія" Альфа - Гарант" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Федорова, 32-А, ) 41203 (сорок одна тисяча двісті три) грн 44 коп - страхового відшкодування та 716 (сімсот шістнадцять) грн 11 коп- судового збору.

Припинити провадження по справі, в частині стягнення 50946,56 грн.

4.Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія" Альфа - Гарант" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Федорова, 32-А, ) 787 (сімсот вісімдесят сім) грн 73 коп- судового збору за подання апеляційної скарги.

5.Видачу наказів доручити господарському суду міста Києва.

6.Матеріали справи №910/4381/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді О.М. Баранець

С.А. Пашкіна