номер провадження справи 12/99/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2017 Справа № 908/1461/17

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/1461/17

за позовом: Приватного підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№1)"

про стягнення 192887,49 грн.

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1, особисто, ОСОБА_2, довіреність від 23.06.2017 року

від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Приватний підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Дружелюбівського виправного центру управління ДПС України в Запорізькій області (№1)" з позовними вимогами про стягнення основного боргу в сумі 137228,00 грн., пені в сумі 47451,08 грн., трьох процентів річних в сумі 8208,41 грн. за договором про виконання сільськогосподарських робіт № Г-64 від 10.07.2015 року, що разом складає 192887,49 грн.

Безпосередньо в судовому засіданні 30.08.2017 року представники позивача підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Разом з тим надали суду із супровідним листом документи для долучення до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове засідання 30.08.2017 року не з'явився, про причини неявки не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 27.07.2017 року, яке міститься в матеріалах справи.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, тому суд дійшов висновку, що справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 10.07.2015 року між Приватним підприємцем ОСОБА_1, далі Виконавець, та Державним підприємством "Сільськогосподарське підприємство Дружелюбівського виправного центру управління ДПС України в Запорізькій області (№1)", далі Замовник, був укладений договір про виконання сільськогосподарських робіт № Г-64, далі Договір.

До вказаного Договору між сторонами була підписана додаткова угода від 22.07.2015 року.

Відповідно до пунктів 1.1. - 1.5. Договору (з урахуванням редакції додаткової угоди від 22.07.2015 року до Договору) Виконавець зобов'язується надати Змовнику послуги по проведенню сільськогосподарських робіт: збір врожаю зернових. Замовник зобов'язується прийняти і оплатити виконану роботу. Виконавець виконує роботу використовуючи власну техніку: Комбайн Дон 1500 та Комбайн MASSEY FERGUSON. Заправка сільськогосподарської техніки Виконавця проводиться пальним Замовника в межах норм для даного виду техніки. Поточний ремонт та обслуговування техніки проводиться за рахунок Виконавця.

Згідно з пунктами 2.1. - 2.4. Договору (з урахуванням редакції додаткової угоди від 22.07.2015 року до Договору) згідно цього Договору сторони домовилися, що об'єм робіт здійснюється Виконавцем на площах Замовника у таких обсягах:

1) збір врожаю зернових - комбайн Дон 1500 на площі 350 га вартість робіт складає 199500,00 грн.;

2) збір врожаю зернових - комбайн MASSEY FERGUSON на площі 200 га вартість робіт складає 147000,00 грн. Період виконання робіт складає: 01.08.2015 року. Періоди виконання робіт можуть змінюватися додатковою угодою, якщо виконання сільськогосподарських робіт неможливе по об'єктивним причинам (кліматичні умови).

Пунктом 3.1. Договору сторони визначили, що Виконавець здійснює сільськогосподарські роботи на наступних умовах: Виконавець заправляє задіяну техніку паливом Замовника, згідно норм витрат і обсягу виконуючих робіт.

Умовами п. 3.2. - 3.4. Договору (з урахуванням редакції додаткової угоди від 22.07.2015 року до Договору) сторони домовились, що оплата послуг становить:

1) збір врожаю зернових - комбайн Дон 1500 570 грн. за 1 га;

2) збір врожаю зернових - комбайн MASSEY FERGUSON 735,00 грн. за 1 га.

Розрахунок з Виконавцем здійснюється у безготівковій формі або в іншій не забороненій законом формі. Остаточний розрахунок: 01.09.2015 року. Після закінчення робіт сторони складають акт про виконані роботи. Цей акт є невід'ємною частиною даного Договору.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що Замовник зобов'язується своєчасно і у повному обсязі оплачувати надані Виконавцем послуги згідно умов Договору.

Згідно з п. 8.1. Договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2015 року, але до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Позивач в позові вказує, що свої зобов'язання за Договором виконав, про що свідчать підписані з відповідачем акти виконаних робіт від 25.07.2015 року на суму 70560,00 грн. та на суму 130530,00 грн., всього на суму 201090,00 грн. При цьому зазначає, що 01.01.2016 року з відповідачем було проведено звірку взаємних розрахунків, за результатами якої складений акт звірки, згідно з яким заборгованість відповідача за виконані роботи складає 157228,00 грн. Разом з тим вказує, що 04.10.2016 року відповідач частково погасив заборгованість у розмірі 20000,00 грн. Також зазначає, що 29.05.2017 року на адресу відповідача направлено претензію про виконання зобов'язань за договором № 64, втім до теперішнього часу відповідь на претензію не отримано. Вказує, що відповідач в порушення умов Договору не виконав в повному обсязі зобов'язання з оплати виконаних робіт, у зв'язку з чим станом на 12.07.2017 року за ним рахується заборгованість в сумі 137228,00 грн., яка до теперішнього часу не погашена.

Оскільки відбулося несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, позивач намагається стягнути з відповідача пеню за загальний період з 02.09.2015 року по 12.07.2017 року в сумі 47451,08 грн. на підставі п. 5.1. Договору. Так, умовами вказаного пункту Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання умов Договору, сторони несуть відповідальність: за несвоєчасні розрахунки, не виконані умов Договору (п. 2.2., 2.3.) - штрафні санкції у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобов'язання з боку відповідача, в зв'язку з чим намагається стягнути з нього три проценти річних за період з 02.09.2015 року по 12.07.2017 року в сумі 8208,41 грн.

Судом дана належна правова оцінка правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір про надання послуг. Укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно зі статтями 173, 174, 175 ГК України (статтями 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно цього типу договору, встановили його предмет, визначили ціну, порядок проведення розрахунків, а тому в розумінні вимог ст. ст. 638, 639, 901, 903 ЦК України договір вважається укладеним.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами ч. 1 ст. 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Умови оплати визначені сторонами в розділі 3 Договору, зокрема в п. 3.3., яким встановлено, що розрахунок з Виконавцем здійснюється у безготівковій формі або іншій не забороненій законом формі. Остаточний розрахунок: 01.09.2015 року.

Фактичні обставини справи свідчать, що між позивачем та відповідачем був підписаний акт звірки взаєморозрахунків, згідно з яким сальдо на 01.01.2016 року у відповідача в графі «кредит» складає 157228,00 грн.

З вказаного акту звірки вбачається, що сума сальдо на 01.01.2016 року відповідача сформована з врахуванням початкового сальдо на 01.06.2015 року в сумі 179748,00 грн. Однак, з наявних в матеріалах справи документів відсутні можливість встановити на підставі чого виникло вказане сальдо, оскільки доказів в його підтвердження позивачем до матеріалів справи не надано.

При цьому зміст акту звірки свідчить, що звірка проводилась між сторонами за актом збору зернових від 10.07.2015 року та актом звалу, підбору проса від 01.09.2015 року. Проте до позовної заяви позивачем були надані інші акти, а саме: акт виконаних робіт від 25.07.2015 року на суму 70560,00 грн. та акт виконаних робіт від 25.07.2015 року на суму 130530,00 грн. із зазначенням виду послуг «збір врожаю зернових культур». Разом з тим вказаний акт звірки не містить будь-яких посилань за яким договором він складався.

При цьому судом враховано, що вказаний акт звірки взаєморозрахунків не є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарських операцій між сторонами в розумінні приписи ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а лише відображує рух коштів на підприємстві.

Так, як свідчать матеріали справи на виконання умов Договору позивач надав послуги зі збору врожаю зернових культур Комбайном Дон 1500 та Комбайном MASSEY FERGUSON про що свідчать підписані між сторонами без зауважень та заперечень акти виконаних робіт на загальну суму 201090,00 грн., а саме:

- акт виконаних робіт від 25.07.2015 року на суму 70560,00 грн.;

- акт виконаних робіт від 25.07.2015 року на суму 130530,00 грн.

Докази у справі свідчать, що відповідач частково здійснив оплату за надані послуги зі збору врожаю зернових культур за Договором на суму 20000,00 грн., що підтверджується засвідченою копією платіжного доручення № 384 від 04.10.2016 року.

Приписами п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України передбачено право господарського суду при прийнятті рішення виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи клопотання заінтересованої сторони про вихід суду за межі позовних вимог, суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 137228,00 грн.

В силу загальної норми передбаченої у статті 599 ЦК України та спеціальної нормі визначеної у частині першої ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач довів суду факт невиконання в повному обсязі з боку відповідача своїх зобов'язань за договором, а саме не здійснення останнім оплати за отримані послуги зі збору врожаю зернових культур, а матеріалами справи підтверджується наявність боргу в сумі 137228,00 грн. Відповідач станом на день розгляду справи доказів оплати боргу суду не надав, заявлених до нього вимог не спростував. За таких обставин, позовні вимоги Приватного підприємця ОСОБА_1 про стягнення основного боргу в сумі 137228,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобов'язання з оплати наданих послуг з боку відповідача залишились невиконаними належним чином.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Матеріали справи свідчать, що позивач за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором про виконання сільськогосподарських робіт № Г-64 від 10.07.2015 року нарахував відповідачу пеню за порушення строків оплати наданих послуг в розмірі облікової ставки НБУ за загальний період з 02.09.2015 року по 12.07.2017 року в сумі 47451,08 грн.

При цьому як вбачається із розрахунку пені, позивач нараховує пеню за період з 02.09.2015 року по 03.10.2016 року від суми боргу за актом звірки - 157228,00 грн., а за період з 04.10.2016 року по 12.07.2017 року від суми боргу - 137228,00 грн.

Дослідивши розрахунок пені, виконаний позивачем, суд дійшов висновку про її перерахунок, оскільки позивач всупереч ч. 6 ст. 232 ГК України нарахував її більш ніж за 6 місяців.

Так, імперативними приписами ч. 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Однак, умовами укладеного сторонами у справі договору про виконання сільськогосподарських робіт № Г-64 від 10.07.2015 року не встановлена можливість нарахування штрафних санкцій, в т.ч. пені, за більший період, ніж визначено ч. 6 ст. 232 ГК України. Відповідно до п. 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Відтак, судом з власної ініціативи здійснено перерахунок пені за допомогою програми "Законодавство".

Відповідно до п. 3.3. Договору остаточний розрахунок повинен бути проведений 01.09.2015 року. Відтак, прострочка виникає з 02.09.2015 року.

Станом на 02.09.2015 року сума заборгованості відповідача за актами виконаних робіт від 25.07.2015 року складає 201090,00 грн.

Оскільки господарський суд не вправі виходити за межі позовних вимог крім випадків, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, враховуючи відсутність в матеріалах справи клопотання заінтересованої сторони про вихід за межі позовних вимог, пеня розрахована судом за період з 02.09.2015 року по 02.03.2016 року (в межах 6-ти місячного строку) від суми заборгованості 157228,00 грн.

Пеня розрахована судом наступним чином:

1) на заборгованість в сумі 157228,00 грн., строк оплати якої настав 01.09.2015 року, прострочка виникла з 02.09.2015 року, шестимісячний термін нарахування пені закінчується 02.03.2016 року

- за період з 02.09.2015 року по 02.03.2016 року (183 дні прострочення) від суми 157228,00 грн. пеня (в розмірі облікової ставки НБУ) складає 17821,79 грн.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, з відповідача підлягає стягненню пеня за порушення строків оплати наданих послуг за договором про виконання сільськогосподарських робіт № Г-64 від 10.07.2015 року в сумі 17821,79 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Приватного підприємця ОСОБА_1 про стягнення з Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№1)" пені підлягають задоволенню частково в сумі 17821,79 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що позивач за несвоєчасне виконання зобов'язань відповідачем за договором про виконання сільськогосподарських робіт № Г-64 від 10.07.2015 року нарахував три відсотка річних за загальний період з 02.09.2015 року по 12.07.2017 року в сумі 8208,41 грн.

Дослідивши розрахунок трьох процентів річних суд дійшов висновку про їх перерахунок, оскільки позивачем допущена помилка, а саме три відсотка річних за період з 01.01.2016 року по 03.10.2016 року розраховані в більшому розмірі. Відповідно до п. 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Відтак, судом з власної ініціативи здійснено перерахунок трьох процентів річних за період з 01.01.2016 року по 03.10.2016 року за допомогою програми "Законодавство".

Три проценти річних розраховані наступним чином:

1) на заборгованість в сумі 157228,00 грн., строк оплати якої настав 01.09.2015 року, прострочка виникла з 02.09.2015 року

- за період з 01.01.2016 року по 03.10.2016 року (277 днів прострочення) від суми 157228,00 грн. три проценти річних складають 3569,85 грн.

Розрахунок трьох відсотків річних за період з 02.09.2015 року по 31.12.2015 року, з 04.10.2016 року по 12.07.2017 року здійснений позивачем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума трьох відсотків річних за прострочення оплати наданих послуг за договором про виконання сільськогосподарських робіт № Г-64 від 10.07.2015 року становить 8198,64 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Приватного підприємця ОСОБА_1 про стягнення з Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№1)" трьох відсотків річних підлягають задоволенню частково в сумі 8198,64 грн.

Як вбачається з витягу інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України щодо відповідача (за кодом ) повним найменуванням останнього є: Державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№1)".

У пункті 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», зазначено, що господарським судам необхідно враховувати, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства»). Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців». У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Відтак, оскільки не відбувалося дій щодо реорганізації підприємства відповідача суд дійшов висновку про необхідність зміни назви відповідача без застосування приписів ст. 25 ГПК України, а саме: змінити найменування відповідача на Державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№1)".

Витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 30.08.2017 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 530, 599, 611, 625, 629, 638, 639, 625, 901, 903 ЦК України, ст. ст. 180, 181, 193, 230-232 ГК України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, 43, 44, 48, 49, 82-84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Приватного підприємця ОСОБА_1 до Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№1)" задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№1)", 70053, Запорізька область, Вільнянський район, с. Дружелюбівка, вул. Олімпійська, буд. 2, , на користь:

- Приватного підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, основний борг в сумі 137228 (сто тридцять сім тисяч двісті двадцять вісім) грн. 00 коп., пеню в сумі 17821 (сімнадцять тисяч вісімсот двадцять одна) грн. 79 коп., три відсотка річних в сумі 8198 (вісім тисяч сто дев'яносто вісім) грн. 64 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 2448 (дві тисячі чотириста сорок вісім) грн. 72 коп., видавши наказ.

3. У задоволенні позовних вимог Приватного підприємця ОСОБА_1 до Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№1)" щодо стягнення пені в сумі 29629,29 грн. відмовити.

4. У задоволенні позовних вимог Приватного підприємця ОСОБА_1 до Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№1)" щодо стягнення трьох відсотків річних в сумі 9,77 грн. відмовити.

Повне рішення складено - 04.09.2017 року

Суддя О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.