ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2017 р. Справа № 911/1824/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства Укртелеком

до Управління соціального захисту населення Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації

про стягнення 14510,71 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 1206 від 12.12.2016 року);

від відповідача: не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Публічного акціонерного товариства Укртелеком до Управління соціального захисту населення Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації про стягнення 14510,71 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.06.2017 року порушено провадження у справі № 911/1824/17 та призначено справу до розгляду на 10.07.2017 року.

07.07.2017 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким останній проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, до відзиву відповідачем додано контр розрахунок та клопотання про заміну належного відповідача і розгляд справи без участі представника відповідача.

В судове засідання 10.07.2017 року представник відповідача не зявився, у звязку з чим розгляд справи відкладався до 09.08.2017 року.

07.08.2017 року від позивача надійшли письмові пояснення по суті спору з врахуванням відзиву відповідача.

07.08.2017 року до суду від відповідача повторно надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 09.08.2017 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання 09.08.2017 року не зявився.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, Публічне акціонерне товариство Укртелеком (позивач) є оператором телекомунікацій і у своїй діяльності керується нормами діючого законодавства, зокрема Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України Про телекомунікації, Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України 11.04.2012 року № 295 (далі - Правила № 295), іншими законодавчими актами України.

Згідно з ч. 3 ст. 63 Закону України Про телекомунікації та п. 63 Правил № 295, оператори телекомунікацій повинні надавати споживачам, які мають установлені законодавством пільги, телекомунікаційні послуги з урахуванням цих пільг, відповідно до законодавства України.

Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Законом України Про жертви нацистських переслідувань, Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи, Законом України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист, Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Законом України Про охорону дитинства встановлені пільги з оплати за послуги зв'язку для окремих категорій осіб.

Київська міська філія позивача надає телекомунікаційні послуги на пільгових умовах категоріям споживачів, на яких поширюється дія вищезазначених законів.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв'язку визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 (далі - Порядок № 256).

Зокрема, п. 3 Порядку № 256 визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг є Управління соціального захисту населення Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації, а отже, на підставі вищезазначених норм законодавства та положень Постанови, Порядку № 256, відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Відповідно до п. 11 Порядку про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року № 117, щомісяця між сторонами здійснюється звірка розрахунків за надані населенню телекомунікаційні послуги, на які надаються пільги відповідно до законодавства: форма № 3-пільга.

Як зазначив позивач, на виконання вищезазначених норм законодавства, ним в період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року було надано телекомунікаційних послуг на пільгових умовах на суму 103523,65 грн., що підтверджується Актами звіряння розрахунків за надані населенню телекомунікаційні послуги, форма № 3-пільга, які знаходяться в матеріалах справи.

Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно із ч. 1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконаїи роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу (ч.2 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 та 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктами 1, 6 ст. 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Статтею 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обовязок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обовязок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Однак, як стверджує позивач, відповідач не виконав в повному обсязі обов'язки щодо відшкодування витрат, які понесені позивачем в результаті надання послуг на пільгових умовах за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, розрахувався частково на суму 89012,94 грн., внаслідок чого за відповідачем рахується заборгованість по відшкодуванню витрат на телекомунікаційні послуги, надані на пільгових умовах ветеранам війни, ветеранам військової служби, потерпілим ЧАЕС, багатодітним сім'ям за спірний період в сумі 14510,71 грн. (30969,48 грн. борг станом на 01.01.02015 року + 103523,65 грн. надано послуг на пільгових умовах за 2015 рік 119982,42 грн. профінансовано станом на 01.01.2016 року).

Оскільки, вказана заборгованість за надані послуги сплачена не була, позивач звернувся до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача 14510,71 грн. за надані телекомунікаційні послуги за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року.

Відповідач в ході розгляду спору надав відзив на позов, в якому проти позову заперечував, посилався на відсутність бюджетних асигнувань та на неналежність відповідача, стверджуючи, що саме Кабінет Міністрів України, а не відповідач, регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Щодо посилань відповідача на відсутність бюджетних асигнувань, суд погоджується із запереченнями позивача, викладеними в додаткових поясненнях, поданих 07.08.2017 року, та зазначає, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення особи від обовязку виконання свого зобовязання належним чином.

Як визначено ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того, як наголошує Вищий господарський суд України, зокрема, в постановах від 11.04.2013 року у справі № 5023/5038/12, від 13.12.2012 року у справі 10/5026/1270/20, зазначення в мотивувальній частині рішення в обґрунтування висновків про особливості бюджетного фінансування державних установ та організацій, визнати законним і обґрунтованим не можна.

Відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 року).

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 року у справі № 11/446, від 15.05.2012 року у справі № 3-28гс12 та Постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 року у справі № 15/5027/715/2011.

Тобто, відповідач, як юридична особа відповідає за своїми зобовязаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

При цьому, згідно ч. 6 ст.48 Бюджетного кодексу України зобовязання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Твердження відповідача щодо неналежності відповідача, суд оцінює критично, оскільки як зазначалось вище, саме відповідач, відповідно до чинного законодавства України, є розпорядником бюджетних коштів в т.ч. в сфері надання соціальних пільг ветеранам війни, ветеранам військової служби, потерпілим ЧАЕС, багатодітним сім'я, а отже обовязок відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, покладено саме на відповідача.

Окрім того, відповідач у відзиві посилався на помилки в розрахунках заявленої до стягнення позивачем суми боргу, стверджуючи, що станом на 01.01.2016 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 5471,76 грн. (30000,29 грн. борг станом на 01.01.02015 року + 95453,89 грн. надано послуг на пільгових умовах за 2015 рік 119982,42 грн. профінансовано станом на 01.01.2016 року), в підтвердження чого додав підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками Акти звірки взаєморозрахунків за період січень 2015 року, червень листопад 2015 року включно. Також зазначив, що саме відсутність бюджетного фінансування призвела до порушення строків оплати наданих позивачем телекомунікаційних послуг.

Проте перевіривши контррозрахунок відповідача судом було встановлено, що останній не включив до цього розрахунку і не надав Актів звірки взаєморозрахунків за період надання телекомунікаційних послуг у лютому травні 2015 та грудні 2015 року, що призвело до безпідставного зменшення з боку відповідача суми боргу за надані послуги, а також те, що сума боргу станом на 01.01.2015 року складала 30969,48 грн., а не як зазначає відповідач 30000,29 грн., в підтвердження чого позивачем надано Акти звірки взаєморозрахунків і за 2014 рік, і за 2015 рік, а також розрахунок заборгованості окремо по кожній пільговій категорії, по кожному місяцю за 2014 рік та за 2015 рік.

Таким чином, у звязку з порушенням відповідачем вимог норм законодавства та порядку відшкодування витрат, які понесені позивачем в результаті надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, відповідач зобовязаний компенсувати ПАТ Укртелеком такі витрати.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 14510,71 грн. витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, є доведеними, обґрунтованими, відповідачем належним чином не спростованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації (08400, Київська обл., м. Переяслав-Хмельницький, вул. Б. Хмельницького, буд. 53, код 03193703) на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 18, код 21560766) 14510 (чотирнадцять тисяч пятсот десять) грн. 71 коп. боргу та 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 21.08.2017 р.

Суддя Т.П. Карпечкін