ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.08.2017 Справа № 907/483/17

За позовом Міжгірського міського споживчого товариства, смт. Міжгір'я

до відповідача 1: Міжгірської селищної ради, смт. Міжгір'я

до відповідача - 2 Міжгірської районної спілки споживчих товариств,

смт. Міжгір'я

про визнання незаконними та скасування рішень

Суддя Бобрик Г.Й. За участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, представник (довіреність від 02.02.2017)

від відповідача 1 - не з'явився.

від відповідача 2 - ОСОБА_2, представник (довіреність від 01.12.2016)

Суть спору: Міжгірське міське споживче товариство смт. Міжгір'я звернулось до господарського суду Закарпатської області з позовною заявою в якій просило суд:

- визнати за Міжгірським міським споживчим товариством право користування земельними ділянками в смт. Міжгір'я Закарпатської області :

площею 0,265га по вул. Шевченка 78;

площею 0,0554 га. по вул. Коцюбинського, 35;

площею 0,10460 га. по вул. Шевченка, 79;

площею 0,0447 га. по вул. Ольбрахта, 2;

площею 0,108 га. по вул. Ольбрахта, 1;

площею 0,072 га. по вул. Хустській, 13.

- визнати незаконним та скасувати рішення 31 сесії 6 скликання Міжгірської селищної ради № 412 від 17.07.2014 ''Про розгляд подання прокурора Міжгірського району''.

- визнати недійсними та скасувати державні акти на право постійного користування серії ІІ-ЗК № 002125 від 01.09.1997р. в частині вилучених на підставі рішення Міжгірської селищної ради від 16.12.2002 року "Про виділення, передачу у приватну власність та користування земельних ділянок " земельних ділянок №1 та №2 серії ІІ-ЗК №000038 від 16.12.1997р., в частині вилучених на підставі рішення Міжгірської селщної ради від 16.12.2002 року "Про виділення, передачу у приватну власність та користування земельних ділянок" земельних ділянок №№ 1,2,3,5.

Разом з позовною заявою позивач подав клопотання про призначення земельно-технічної експертизи, яке в процесі розгляду справи представник позивача відкликав.

Відповідач (Міжгірська районна спілка споживчих товариств) письмового обґрунтованого відзиву на позов суду не подав. Проте заявив клопотання, яким просить суд провадження у даній справі припинити повністю з усіх позовних вимог.

За приписами ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі з підстав, наведених у ній, при розгляді справи та виявленні відповідних обставин. При цьому, поданння заяви сторонами про припинення провадження у справі статтею 80 ГПК України та статтею 22 цього ж Кодексу не передбачено.

Відповідач (Міжгірська селишна рада) участі свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, письмового обгрунтуваного відзиву суду не подав, натомість подав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Стаття 22 ГПК України забов"язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка у судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Уповноважений представник позивача у судовому засіданні 16 серпня 2017 заявив клопотання про зменшення позовних вимог згідно, якому просить суд зменшити позовні вимоги в частині визнання за Міжгірським міським споживчим товариством право користування земельними ділянками, зазначеними у п.1 прохальної частини позовної заяви. Вимоги про визнання недійсним та скасування рішення 31 сесії 6 скликання Міжгірської селищної ради №412 від 17.07.2014 та про визнання недійсними та скасування державних актів на право постійного користування землею серія ІІ-ЗК № 002125 від 01.09.1997 підтримує. Просить суд задоволити позов в цій частині.

У судовому засіданні присутня представник відповідача ознайомилася з клопотанням позивача про зменшення позовних вимог.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог, шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи наведені положення, суд приймає та задовільняє заяву позивача про зменшення позову в частині вимоги, викладеної у п.1 прохальної частини позовної заяви.

У судовому засіданні 15 серпня 2017 року, відповідно до статті 77 ГПК України, суд оголошував перерву до 16 серпня 2017 року до 11:00 год.

Після закінчення розгляду справи 16 серпня 2017 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, суд встановив наступне.

Міжгірське міське споживче товариство відповідно п.п.1 п.1 Статуту - це добровільне об'єднання громадян та юридичних осіб для спільного ведення господарської діяльності з метою поліпшення свого економічного та соціального становища. Споживче товариство має статус юридичної особи, здійснює господарську та іншу діяльність з дня його державної реєстрації, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в банках, печатку та штампи зі своїм найменуванням.

На виконання рішення зборів пайовиків спільних підприємств Міжгірського госпрозрахункового обєднання підприємств громадського харчування та коопунівермагу від 03 травня 1995 року, Міжгірська райспоживспілка своєю постановою від 04 травня 1995 року за №41 передала у статутний фонд Міжгірського МСТ відповідне майно.

Міжгірським МСТ на отримане майно було оформлено свідоцтвщ про право власності відповідно до діючого на той час законодавства України, що підтверджується наступними правовстановлюючими документами, а саме: свідоцтво на право власності на нежилий будинок (ресторан Карпати) від 08 вересня 2000 року за №132; свідоцтво на право власності на нежилий будинок (кафе гриль-бар) від 18 жовтня 2000 року за №183; свідоцтво на право власності на склад від 29 листопада 2000 року за №185; свідоцтво на право власності на універмаг Верховина від 10 серпня 2001 року за №215; свідоцтво на право власності на кафе Вікторія від 10 серпня 2001 року за №216; свідоцтво на право власності на магазин Продтовари №4 від 10 серпня 2001 року за №218 (копії правовстановлюючих документів містяться у матеріалах справи).

Після оформлення Міжгірським МСТ права власності на обєкти нерухомості рішенням Міжгірської селищної ради 4 сесії 24 скликання від 16 грудня 2002 було вирішено питання щодо припинення права постійного користування Міжгірською райспоживспілкою земельними ділянками під об'єктами нерухомості:

- Ресторан "Карпати" та склади громадського харчування - 0,265 га по вул.

Шевченка,78;

- Магазин "Продтовари №2" - 0,0554 га. по вул. Коцюбинського, 35;

- Універмаг "Верховина" - 0,10460 га. по вул. Шевченка, 79;

- Кафе "Гріль- Бар" - 0,0447 га. по вул. Ольбрахта, 2;

- Кафе "Молочарня"/ОСОБА_2/ - 0,108 га. по вул. Ольбрахта, 1;

- Магазин "Продовари №4" - 0,072 га. по вул. Хустській, 13,

які в останньої перебували на підставі державних актів на право постійного користування землею серії ІІ-ЗК №002125 від 01.09.1997 року та серії ІІ-ЗК №000038 від 16.12.1997 року.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що рішенням Міжгірської селищної ради IV сесії XXIV скликання від 16 грудня 2002 року було вирішено питання щодо припинення права постійного користування Міжгірською райспоживспілкою земельними ділянками під обєктами нерухомості, а саме, ресторан Карпати, кафе гриль - бар, склад, універмаг Верховина, кафе Вікторія, магазин Продтовари №4.

Також даним рішенням вирішено передати Міжгірському міському споживчому товариству земельні ділянки під даними обєктами нерухомості для їх обслуговування.

Землевпорядній службі внести відповідні зміни в державні акти на право постійного користування серії ІІ-ЗК №002125 від 01.09.1997 року та серії ІІ-ЗК №000038 від 16.12.1997р. і внести відповідні зміни в земельно-облікові документи.

Як встановлено рішенням господарського суду Закарпатської області від 20.12.2016 у справі №907/535/16, що набрало законної сили, відповідно до постанови Львівського апеляційного господарського суду від 13.02.2017 та не заперечується сторонами спору при розгляді справи № 907/53/16, Міжгірська селишна рада, після прийняття рішення від 16.12.2002 не вчинила відповідних дій, спрямованих на його виконання, а саме, не вилучила з Міжгірського РСС земельні ділянки з користування, не звернулась до райспоживспілки з вимогою про повернення державних актів до архіву та не внесла зміни в Книгу записів реєстрації державного користування на землю та облікові документи ради.

В подальшому позивач, з метою реалізації своїх прав на земельні ділянки під власними об'єктами нерухомості, звернувся з клопотанням до Міжгірської селищної ради , щодо надання дозволу на складання проекту землеустрою, щодо відведення земельних ділянок для обслуговування об'єктів торгівлі.

Рішенням 22 сесії 6 скликання Міжгірської селищної ради за № 255 від 25.12.2012 (п.19.1) позивачу надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для обслуговування об'єктів торгівлі , а саме:

- Ресторан "Карпати" та склади громадського харчування - 0,265 га по вул.

Шевченка, 78;

- Магазин "Продтовари №2" - 0,0554 га. по вул. Коцюбинського, 35;

- Універмаг "Верховина" - 0,10460 га. по вул. Шевченка, 79;

- Кафе "Гріль- Бар" - 0,0447 га. по вул. Ольюрахта, 2;

- Кафе "Молочарня"/ОСОБА_2/ - 0,108 га. по вул. Ольбрахта, 1;

- Магазин "Продовари №4" - 0,072 га. по вул. Хустській, 13.

17.07.2014 Міжгірська селищна рада рішенням №412 31 сесії 6 скликання, розглянувши подання прокурора Міжгірського району від 05.03.2014 №93-541(669) про усунення порушень Земельного кодексу України та іншого законодавства, зокрема, порушення вимог статей 123, 142 Земельного кодексу України при прийнятті Міжгірською селищною радою рішення №255 від 25.12.2012 року, оскільки земельні ділянки щодо яких надано дозвіл на складання проекту землеустрою, згідно державних актів належать Міжгірській райспоживспілці, яка не надавала жодного дозволу на їх відчуження як власник земельних ділянок, не заявляла добровільної відмови від них, і у рішенні не вказано орієнтовного розміру земельних ділянок.

За наслідками розгляду подання прокуратури Міжгірського району від 05.03.2014 Міжгірська селищна рада рішенням 31 сесії 6 скликання від 17.07.2014 скасувала п.19.1 свого попереднього рішення 22 сесії 6 скликання Міжгірської селищної ради №255 від 25.12.2012 щодо надання дозволу правлінню Міжгірського міського споживчого товариства на складання проекту землеустрою, щодо відведення земельних ділянок для обслуговування об'єктів торгівлі.

Позивач, скасування Міжгірською селищною радою свого попереднього рішення №255 від 25.12.2012, вважає неправомірним з огляду на що просить суд визнати незаконним та скасувати рішення 31 сесії 6 кликання Міжгірської селищної ради №412 від 17.07.2014.

Позивач уже звертався до господарського суду з даною позовною вимогою (справа №907/535/16), покликаючись на рішення Конституційного суду України від 16.04.2004 №7-рп/2009, відповідно до п.5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних об'єктивних прав та охоронювальних законом інтересів і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. За результатами розгляду даної позовної вимоги, ухвалою господарського суду Закарпатської області від 25.04.2017 у справі №907/144/17 припинено провадження на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України з мотивів непідвідомчості даного спору.

Згідно положень ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у випадку припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами про той же предмет і з тих же мотивів не допускається. За відсутності вищенаведених умов зацікавлена особа в праві звернутись з позовом до господарського суду на загальних підставах.

З урахуванням наведеного, позивач у даній справі №907/483/17 звернувся до господарського суду з позовною заявою, в який просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Міжгірської селищної ради №412 від 17.07.2014 з інших підстав. Зокрема, з підстави захисту права користування землею, та заявив додаткову вимогу про визнання права користування за позивачем (Міжгірським міським споживчим товариством) права користування земельними ділянками, на яких розміщені його об'єкти нерухомості.

Присутній у судових засіданнях представник позивача, стверджує, що право користування земельними ділянками, яке виникло з рішення Міжгірської селищної ради не захищене, обмежене, незважаючи на те, що приписами Земельного кодексу України встановлені підстави передачі земельної ділянки у користування (оренду) громадян, юридичних осіб та набуття права власності та права користування земельними ділянками за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень.

Позивач стверджує що у спірному рішенні не обґрунтовано та не зазначено підстави його прийняття. У преамбулі рішення №412 від 17.07.2014 є покликання на подання прокурора стосовно наявності у відповідача 2 чинних державних актів на право постійного користування земельними ділянками, та відсутності дозволу на їх вилучення, просить суд скасувати рішення як незаконне та таке що позбавляє позивача права та можливості реалізувати надане йому право на оформлення належних йому прав на земельні ділянки.

Позивач зазначає, що з придбанням об'єктів нерухомості на земельних ділянках, які належали відповідачеві на праві постійного користування, як новий власник нерухомого майна, набув також право на земельні ділянки, але при цьому оформлення цього права здійснюється за відповідним рішенням компетентного органу і має підтверджуватися відповідним розпорядженням.

З цього слідує, що оспорюваним рішенням Міжгірська селищна рада не визнає (оспорює) наявності за ним права постійного користування земельними ділянкаим під його об'єктами, та вимагає -усунення будь-яких його порушень та невизначеності у суб'єктивному праві належному йому, а також створення сприятливих умов для здійснення відповідного оформлення його прав на земельній ділянці для обслуговування нерухомого майна.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (частина 2 статті 16 Кодексу).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці (пункт "е" статті 141 Земельного кодексу України).

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

З огляду на приписи статті 182, частини другої статті 331, статті 657 Цивільного кодексу України покупець нерухомого майна вправі вимагати оформлення відповідних прав на земельну ділянку, зайняту нерухомістю, з моменту державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно. У разі встановлення факту правомірного набуття особою права на нерухоме майно за наявності у попереднього власника належно оформленого права на земельну ділянку, на якій воно розміщене, необхідно враховувати, що така особа набула права на відповідну земельну ділянку. З виникненням прав власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку в користування, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов'язаний відповідний повноважний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Як вбачається із вищенаведеного, позивач із придбанням обєктів нерухомості на земельних ділянках, які належать відповідачу 1 на праві постійного користування, як новий власник нерухомого майна набув також права на земельну ділянку, але при цьому оформлення цього права здійснюється за відповідним рішенням компетентного органу і має підтверджуватись відповідним документом.

І набуття такого права позивачем на ставиться в залежність від наявних у відповідача державних актів на право постійного користування, і їх наявність не обмежує прав позивача на оформлення відповідної документації на земельні ділянки, що знаходяться під належними йому обєктами нерухомості та для їх обслуговування.

Зважаючи на викладене, суд розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному та всесторонньому розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, в іх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову, в частинні вимоги про визнання не законним рішення Міжгірської селищної ради № 412 від 17.07.2014 року.

Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет із тих ж підстав (пункт 2 частини першої статті 80 ГПК України).

Таким чином, суд в частині позовних вимог про визнання недійсними та скасування державних актів на право постійного користування серії ІІ-ЗК № 002125 від 01.09.1997р. та серії ІІ-ЗК №000038 від 16.12.1997р. припиняє на підставі п.2 ч.1 ст. 80 ГПК України, оскільки, ці вимоги розглядались господарським судом у справі № 907/535/16 і є рішення, викладене у п.1 резолютивної частини рішення господарського суду Закарпатської області від 20.12.2016 року у справі № 907/532/16.

Судові витрати суд згідно ст. 49 ГПК України покладає на відповідача (Міжгірську селищну раду) пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 22, 33-34, 33-34, 41, 43, 44-49, 75, п.2. ч.1 ст. 80; 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення 31 сесії 6 скликання Міжгірської селищної ради № 412 від 17.07.2014 "Про розгляд подання прокурора Міжгірського району".

Стягнути з Міжгірської сілищної ради (90000, смт. Міжгір"я , вул. Шевченка, 77, код: 03450910) на користь Міжгірського міського споживчого товариства (90000, смт. Міжгір"я , вул. Ольбрахта, 2 корп. 2, код: 20469331) 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

3. Провадження у справі за вимогою про визнання недійсними та скасування державних актів на право постійного користування землею серії ІІ-ЗК № 002125 від 01.09.1997 р. в частині вилучених на підставі рішення Міжгірської селищної ради від 16.12.2002 року "Про виділення, передачу у приватну власність та користування земельних ділянок " земельних ділянок №1 та №2 та серії ІІ-ЗК №000038 від 16.12.1997р., в частині вилучених на підставі рішення Міжгірської селщної ради від 16.12.2002 року "Про виділення, передачу у приватну власність та користування земельних ділянок" земельних ділянок №№ 1,2,3,5 припинити на підставі п.2 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду.

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено 16.08.2017 року.

Повне рішення складено 29.08.2017 року.

Суддя Бобрик Г.Й.