РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2017Справа №910/3650/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп»

про стягнення 10 263,44 грн.

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: Полич Є.В. - за довіреністю №83-2017 від 07.06.2017 року

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранас груп" (надалі також - відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 10 263,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 05 вересня 2013 року №28-1309-13-00238 у зв'язку з настанням страхового випадку (дорожньо-транспортна пригода, далі - ДТП) виплатив власнику застрахованого транспортного засобу, який було пошкоджено, страхове відшкодування в розмірі 17 952,77 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 29 березня 2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22 червня 2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 14 вересня 2016 року, позов задоволено та стягнуто з ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на користь ПрАТ "СК "Українська страхова група" 10 263,44 грн. страхового відшкодування, а також 1 378,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Постановою Верховного суду України від 22.03.2017 року №3-1304гс16/16 постанову Вищого господарського суду України від 14 вересня 2016 року, постанову Київського апеляційного господарського суду від 22 червня 2016 року та рішення Господарського суду м. Києва від 29 березня 2016 року у справі № 910/3650/16 скасовано, а справу передано на розгляд до Господарського суду м. Києва.

До канцелярії Господарського суду міста Києва від Верховного суду України надішли матеріали справи №90/3650/16.

За наслідками проведення повторного автоматизованого розподілу судових справ (розпорядження в.о. керівника апарату від 05.05.2017 року №04-23/1565) справу №910/3650/16 розподілено для розгляду на суддю Якименко М.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2017 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 13.06.2017 року.

В судовому засіданні 13.06.2017 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2017 року розгляд справи відкладено на 12.07.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2017 року розгляд справи відкладено на 26.07.2017 року.

В судовому засіданні 26.07.2017 року оголошено перерву до 08.08.2017 року.

01.08.2017 року через канцелярію Господарського суду міста Києва представник відповідача подав письмові пояснення.

В судове засідання 08.08.2017 року представники позивача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні 08.08.2017 року позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.09.2013 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі по тексту - страховик, ПрАТ «СК «Українська страхова група») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортні системи» (далі по тексту - ТОВ «Транспортні системи», страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-1309-13-00238, предметом якого є страхування транспортного засобу - автомобіля Renault Premium, 2007 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1 (далі по тексту - застрахований транспортний засіб)

21.05.2014 року на 213 км автодороги Київ-Чоп сталася ДТП за участю застрахованого транспортного засобу, що належить ТОВ «Транспортні системи», під керуванням водія, закріпленого за цим транспортним засобом згідно з наказом від 01 січня 2014 року - ОСОБА_4 та автомобіля Iveko, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5.

Згідно з постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 02.07.2014 року у справі № 297/1383/14-п ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Цивільно-правову відповідальність власника автомобіля Iveko, державний номерний знак НОМЕР_2, перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації транспортного засобу, застраховано у Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» (далі по тексту - відповідач, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») за полісом №АІ/1641110. Ліміт за шкоду майну за цим полісом становить 50 000,00 грн., франшиза 500,00 грн.

Згідно з рахунком-фактурою від 09.07.2014 року № 7 вартість відновлювального ремонту автомобіля Renault Premium становить 26 840,00 грн.

Відповідно до складеного ПрАТ «СК «Українська страхова група» страхового акта від 15.08.2014 року №ЗСКА-3493 і розрахунку до нього розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 17 952,77 грн. (без урахування коефіцієнту зносу деталей).

Згідно з платіжним дорученням від 19 серпня 2014 року №18983 позивач виплатив суму страхового відшкодування в розмірі 17 952,77 грн.

ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з урахуванням суми франшизи - 500,00 грн відшкодувало позивачеві 7 189,33 грн.

У справі, яка розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо порядку і розміру відшкодування витрат, понесених у зв'язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.

За змістом статті 980 ЦК України, статті 4 Закону України «Про страхування» залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями статті 999 ЦК України і статей 6, 7 Закону України «Про страхування» за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов'язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, у справі, що розглядається, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

На час настання страхового випадку (ДТП) цивільно-правову відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, було застраховано відповідачем ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом №АІ/1641110 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з частиною другою статті 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас як передбачено частиною третьою статті 985 ЦК, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак спеціальні норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Ураховуючи наведене, у справі, що розглядається, у відповідача у зв'язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов'язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (50 000,00 грн.) і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та за мінусом франшизи.

Відповідно до складеного 16.06.2017 року Звіту №1538/17 з визначення фізичного зносу складових та ринкової вартості КТЗ:

- величина фізичного зносу автомобіля Renault Premium, 2007 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1 складає: 0,7000%;

- ринкова вартість (с) дослідженого КТЗ складає: 293 560,20 грн.

Відповідно до п.7.38. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092 (далі по тексту - Методика), Значення ЕЗ приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 7 років - для інших легкових КТЗ.

Автомобіль, який застрахований у Позивача 2007 року випуску, тобто на момент ДТП (21.05.2014 р.) строк експлуатації становить 7,388 років.

Прямий збиток страхувальника Позивача склав 19 552,77 грн. (калькуляція від 06.08.2014p.), з яких 2 605,00 грн. роботи та матеріали 16 947,77 грн. складники, які необхідно замінити.

Оскільки Позивач не робив Звіт щодо вартості матеріального збитку, Відповідачем визначено розмір коефіцієнту фізичного зносу, який склав 0,7%, що підтверджується звітом №1538/17 з визначення фізичного зносу складових та ринкової вартості КТЗ від 16.06.2017 року.

Таким чином Відповідач повинен відшкодувати Позивачу страхове відшкодування в розмірі 7 189,33 грн. виходячи з наступного розрахунку (п. 7.38 Методики, ст. 34.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»): 2 605,00 грн. вартість робіт та матеріалів + (16 947,77*(1-0,7)) вартість складових зі зносом - 500,00 грн. франшиза = 7 189,33 грн. (страхове відшкодування).

З врахуванням того, що відповідачем виплачено позивачу 7 189,33 грн. страхового відшкодування, то позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, ВУЛИЦЯ ФЕДОРОВА ІВАНА, будинок 32 ЛІТ.А; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» (04050, м. Київ, ВУЛИЦЯ ГЛИБОЧИЦЬКА, будинок 44; ) 1 515 (одну тисячу п'ятсот п'ятнадцять) грн. 80 коп. - судового збору за подавання апеляційної скарги, 1 653 (одну тисячу шістсот п'ятдесят три) грн. 60 коп. - судового збору за подання касаційної скарги, 1 791 (одну тисячу сімсот дев'яносто одну) грн. 40 коп. - судового збору за заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 22.08.2017 року.