ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2017 р. Справа №922/1118/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,, суддя Тихий П.В.,

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача - Зубар В.В., за довіреністю б/н від 03.04.2017р.;

відповідача - Петрова С.В., за довіреністю б/н від 18.04.2017р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Промоснова" (ТОВ НАП "Укроснова") (вх.№2031Х/1-41 від 03.07.2017р.), на рішення господарського суду Харківської області від 13.06.2017р. у справі №922/1118/17,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промоснова" (ТОВ НАП "Укроснова", м. Харків,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків,

про стягнення 164764,41 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промоснова" (ТОВ НВП "Укроснова") (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (відповідач) про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення № 02-2015 від 02.02.2015р. у розмірі 164764,41 грн., з яких 100042, 94 грн. інфляційне збільшення боргу, 53814,47 грн. неустойка у розмірі 0,1 відсотка від суми орендної плати за кожен день прострочення, 10907, 00 грн. 3 % річних від простроченої суми. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.06.2017р. (суддя Добреля Н.С.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд скасувати рішення від 13.06.2017р. та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі; справу просить розглядати за участі представника позивача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суд від 04.07.2017р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд скарги призначено до розгляду.

13.07.2017р. через канцелярію Харківського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли заперечення на апеляційну скаргу (вх.№7382), в яких просить відмовити в апеляційній скарзі, з підстав її необґрунтованості.

Позивач надав пояснення у справі (вх.№7980 від 31.07.2017р.), в яких просить долучити до матеріалів: лист ТОВ "Охорона-9" №7 від 27.06.2017р., лист від Департаменту адміністративних послуг та споживчого ринку №3-102/03/02-10.17 від 30.06.2017р., АК "Харківобленерго" лист №03-31/3691 від 19.06.2017р., акт державного виконавця, заява від 16.09.2015р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 31.07.2017р. розгляд справи відкладено на 04.09.2017р.

Додаткових пояснень та доказів сторонами надано не було.

У судовому засіданні 04.09.2017р. представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача проти позиції апелянта заперечував, апеляційну скаргу просив залишити без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, письмових поясненнях і запереченнях доводи, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

02.02.2015р. між ТОВ НВП "Укроснова" (надалі - Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (надалі - Орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення №02-2015 (надалі - Договір).

24.10.2016р. відбулась зміна найменування ТОВ НВП "Укроснова" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Промоснова", про що в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідні відомості про державну реєстрацію змін найменування юридичної особи за № 5003802.

Відповідно до п.1.1. Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове оплатне користування нежитлове приміщення, загальною площею 445,20 кв.м, розташоване на першому поверсі за адресою: АДРЕСА_1, літ. "З-3" №№ 1-13,1., а також і нежитлове приміщення загальною площею 407,50 кв.м., розташоване на другому поверсі за адресою: АДРЕСА_1 літ. "3-3" №№: 14-32, II. Орендар зобов'язується вносити орендну плату в розмірах і в строки визначені Договором.

За актом приймання - передачі (а.с. 22) позивач передав, а відповідач прийняв у тимчасове оплатне користування нежитлове приміщення, загальною площею 445,20 кв.м, розташоване на першому поверсі за адресою: АДРЕСА_1, літ. "З-3" №№ 1-13,1., а також і нежитлове приміщення загальною площею 407,50 кв.м., розташоване на другому поверсі за адресою: АДРЕСА_1 літ. "3-3" №№: 14-32, II.

Згідно п.2.1. Договору його укладено на термін з 02 лютого 2015 року по 31.08.2018 року включно.

Згідно п.3.3. Договору Орендар зобов'язується вносити орендні платежі у строки встановлені п.4.2. цього договору.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. Договору орендна плата за договором становить 6580,00 грн. за повний календарний місяць. Оплата здійснюється в порядку передоплати не пізніше 1 (першого) числа кожного місяця шляхом перерахування орендної плати в розмірі, визначеному п.4.1. Договору, на розрахунковий рахунок Орендодавця або іншим не заборонених законом способом.

Згідно з п.4.3.Орендна плата починає нараховуватися з моменту підписання Сторонами акта приймання - передачі об'єкта оренди. Орендна плата за неповний місяць сплачується пропорційно кількості днів місяця, протягом яких, Орендар користувався об'єктом оренди.

Відповідно до п.6.3. Договору за прострочення орендарем внесення орендних платежів, встановлених цим договором, орендарю може нараховуватися неустойка в розмірі 0,1 відсотка з суми орендної плати за кожний день прострочення, а у разі неповної оплати щомісячної орендної, за умови, якщо недоплата склала більше половини суми щомісячної орендної плати, зазначена неустойка також може нараховуватися з суми орендної плати.

02.02.2015р. між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору оренди нежилого приміщення №02-2015 від 02.02.2015р. та відповідно до п.1 даної Додаткової угоди сторони, домовились про розірвання зазначеного Договору достроково з 03.02.2015р.

Відповідно до акту приймання - передачі нежитлового приміщення від 03.02.2015 року Орендар передав, а Орендодавець прийняв нежитлові приміщення загальною площею 445,20 кв.м, розташовані на першому поверсі за адресою: АДРЕСА_1, літ. "З-3" №№1-13,1., а також нежитлові приміщення загальною площею 407,50 кв.м., розташоване на другому поверсі за адресою: АДРЕСА_1 літ. "З-3" №№:14-32, II, вказаний акт підписаний між сторонами.

У п.5.1. вказаного Договору сторони погодили, що зміна умов Договору, його розірвання і припинення допускається за згодою Сторін.

Згідно п.5.5. Договору, сторони домовились, що всі зміни умов Договору та доповнення до нього оформлюються Сторонами у вигляді додаткових угод, які оформлюються в письмовому вигляді і будуть невід'ємною частиною Договору.

Як зазначає позивач, відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за договором щодо оплати орендних платежів, у зв`язку з чим заборгованість відповідача станом на 01.04.2017р. складає 168185,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором оренди нежитлового приміщення №02-2015 від 02.02.2015 року, у зв'язку з чим за порушення виконання грошових зобов'язань заявлено до стягнення 164764,41 грн., з яких 53814,47 грн. - неустойки в розмірі 0,1% з суми орендної плати за кожен день прострочення за період оренди з 02.02.2015р. по 01.04.2017р., 10907,00 грн. - 3% річних та 100042,94 грн. інфляційних втрат.

Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що договір оренди нежитлового приміщення №02-2015 від 02.02.2015р. припинив свою дію 03.02.2015р. у зв'язку з тим, що між сторонами було укладено 02.02.2015р. Додаткову угоду №1 до Договору оренди нежилого приміщення №02-2015 від 02.02.2015р. та відповідно до п.1 даної Додаткової угоди сторони, домовились про розірвання зазначеного Договору достроково з 03.02.2015р. Також відповідач зазначає, що спірне приміщення було повернуто відповідно до акту приймання - передачі нежитлового приміщення від 03.02.2015р.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 629 Цивільного кодексу України визначає, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положення статті 759 Цивільного кодексу України, які кореспондують із ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України передбачають, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1, 4 статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

З огляду на викладені норми вбачається обов'язок орендаря сплачувати оренду плату за весь час користування об'єктом оренди.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору (ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України).

Крім того, згідно з частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частин 3, 4 статті 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Згідно частин 2, 3 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Як вже було зазначено вище, 02.02.2015р. між сторонами було укладено додаткову угоду до Договору оренди нежилого приміщення №02-2015 від 02.02.2015р. та відповідно до п.1 даної додаткової угоди сторони, домовились про розірвання зазначеного Договору достроково з 03.02.2015р., а відтак зобов'язання відповідача щодо сплати орендної плати припинилося з 03.02.2015р.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частинами 1,2,3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Крім того, відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки зобов'язання відповідача щодо сплати орендної плати за договором припинилося з 03.02.2015р., позивачем безпідставно заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення №02-2015 від 02.02.2015р. у розмірі 164764,41 грн., з яких 100042, 94 грн. інфляційне збільшення боргу, 53814,47 грн. неустойка у розмірі 0,1 відсотка від суми орендної плати за кожен день прострочення, 10907,00 грн. 3% річних від простроченої суми за періоди з 02.02.2015р. по 01.04.2017р., у зв'язку з чим судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Щодо посилань позивача на часткову оплату відповідачем орендних платежів, що підтверджується банківською випискою та на договір на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи (на які позивач також посилається як на підставу користування відповідачем приміщення), колегія суддів зазначає, що вищенаведені документи не спростовують того факту, що договір оренди нежитлового приміщення №02-2015 від 02.02.2015р. припинив свою дію з 03.02.2015р., у зв'язку із укладенням між сторонами додаткової угоди №1 від 02.02.2015р.

Доказів визнання недійсною вказаної додаткової угоди №1 в належному порядку, позивачем, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу України - не надано, а отже в силу статті 204 Цивільного кодексу України правочин, а в даному випадку - додаткова угода №1 від 02.02.2015р. - є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стосовно доводів про те, що надані до матеріалів справи копії договору оренди нежитлового приміщення №02-2015 від 02.02.2015р., Додаткової угоди №1 від 02.02.2015р. до Договору оренди нежилого приміщення №02-2015 від 02.02.2015р. та акту приймання - передачі від 03.02.2015р. до Договору оренди №02-2015 від 02.02.2015р. не є належними та допустимими доказами колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1, ч. 2 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Надані до матеріалів справи копії договору оренди нежитлового приміщення №02-2015 від 02.02.2015р., Додаткової угоди №1 від 02.02.2015р. до Договору оренди нежилого приміщення №02-2015 від 02.02.2015р. та акту приймання - передачі від 03.02.2015р. до Договору оренди №02-2015 від 02.02.2015р. подані в належним чином засвідченій копії.

Будь-яких доказів, що свідчили б про фальшивість вказаних документів не надано до суду, а тому доводи, що такі документи не є належними та допустимими доказами по справі є юридично неспроможними.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Промоснова" не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 13.06.2017р. по справі №922/1118/17 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промоснова" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 13.06.2017р. по справі №922/1118/17 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2017 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя П.В. Тихий