РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2017Справа №910/11704/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОБУД-ВС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліал-Інжиніринг"

про стягнення 18 529, 64 грн.

Суддя Щербаков С.О.

Представники:

від позивача: Максимков В.А.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю " НОВОБУД-ВС " (далі-позивач/ТОВ " НОВОБУД-ВС") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліал-Інжиніринг" (далі-відповідач/ТОВ "Поліал-Інжиніринг") про стягнення інфляційних втрат у розмірі 15 990, 49 грн. та 3 % річних у сумі 2 539, 15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання за договором підряду № 101 від 18.08.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2017 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 03.08.2017 за участю представників сторін, яких зобов'язано виконати вимоги суду.

01.08.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 19.07.2017.

Розгляд справи відкладався в порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України на 17.08.2017.

В судовому засіданні 17.08.2017 оголошувалась перерва до 31.08.2017.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, однак був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується розпискою про оголошення перерви.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 31.08.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.08.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Поліал-Інжиніринг" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НОВОБУД-ВС" (підрядник) було укладено договір підряду №101 (надалі - договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов'язання виконати на свій ризик весь обсяг робіт по влаштуванню внутрішньомайданчикових автомобільних доріг та тротуару на об'єкті "Нове будівництво стоянки для автотранспорту з локальними очисними спорудами в адміністративних межах с. В. Олександрівка, Бориспільського р-ну, Київської області" відповідно до умов даного договору та здати виконані роботи замовнику у встановлений термін, а замовник зобов'язаний прийняти та оплатити виконані роботи (п. 1.1, п. 1.2.).

Згідно із п. 1.4. договору, найменування, види та обсяг робіт визначаються Кошторисом (додаток №1 від 18.08.2016).

В пункті 2.1. договору, сторони домовились, що загальна кошторисна вартість робіт ("Кошторис"- Додаток №1 від 18.08.2016) становить 799 593,30 грн. (сімсот дев'яносто дев'ять тисяч п'ятсот дев'яносто три грн. 30коп.), в т.ч. ПДВ 20% - 133265,55 грн.

Дана сума включає в себе всі необхідні витрати на виконання робіт, передбачених Проектною документацією, та передбачає виконання робіт "під ключ". Будь-які інші матеріали, механізми й інші можливі витрати, не передбачені даним договором, але необхідні підряднику для його виконання, підрядник не має право вимагати від замовника й несе їх самостійно (п. 2.2.).

Відповідно до п. 2.3. договору, загальна кошторисна вартість робіт (ціна договору) є твердою в розумінні ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва". Тверда договірна ціна визначена з урахуванням фізичних обсягів робіт згідно Проекту та Кошторису.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що розрахунок за виконані роботи проводиться по наступному графіку:

Замовник не пізніш ніж 19.08.2016 сплачує підряднику аванс у розмірі 80 000,00 грн., разом з ПДВ (пп. 3.1.1.);

Протягом 3-х календарних днів після фактичного початку виконання робіт замовник сплачує на користь підрядника аванс в розмірі 80 000,00 грн., разом з ПДВ (пп. 3.1.2.);

За 3 календарних дні до початку робіт з влаштування основи з ЩПС, бортового каменю та тротуару замовник сплачує на користь підрядника аванс в розмірі 360 000,00 грн., разом з ПДВ (пп. 3.1.3.);

За 3 календарних дні до початку робіт з нанесення бітумної емульсії, влаштування покриття грубозернистого та дрібнозернистого асфальтобетону замовник сплачує на користь підрядника аванс в розмірі 120 000,00 грн., разом з ПДВ (пп. 3.1.4.);

Оплата фактично виконаних підрядником робіт здійснюється замовником протягом 10-ти (десяти) банківських днів з моменту підписання обома сторонами Акта виконаних робіт та Довідки про вартість виконаних підрядних робіт ф.№ КБ-3. При цьому належна до сплати сума згідно Актів виконаних робіт та Довідок про вартість виконаних підрядних робіт ф. № КБ-3 пропорційно зменшується на суму попередньо виплачених авансових платежів (пп. 3.1.5. договору).

У відповідності до п. 9.6. договору, у випадку прострочення оплати виконаних робіт згідно п. 3.1.5. цього договору, замовник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Згідно із п. 4.1. договору, виконання робіт за договором починається протягом 1-го календарного дня з дати перерахування замовником підряднику авансового платежу відповідно до п. 3.1.1. договору.

Відповідно до п. 4.2. договору, загальна тривалість робіт, які виконуються підрядником становить 18 (вісімнадцять) календарних днів. Датою завершення робіт вважається дата підписання Акту здачі-приймання виконаних робіт замовником.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що замовник протягом 5-ти календарних днів з дати отримання від підрядника актів приймання-передачі виконаних робіт організовує приймання виконаних робіт й здійснює:

- перевірку відповідності виконаних робіт Технічному завданню, нормативній документації і правилам виконання робіт із проведенням у необхідних випадках контрольних випробувань конструкцій;

- перевірку виконавчої документації, актів проміжних перевірок і випробувань, документів, які підтверджують якість використовуваних при будівництві матеріалів, акти на приховані роботи;

- перевірку окремих конструкцій і вузлів;

- інші випробування і перевірки, необхідні для визначення готовності робіт до гарантійної експлуатації.

Згідно із п. 8.3. договору, замовник, не пізніше 5-ти денного строку, передбаченого п. 8.2 договору, зобов'язаний прийняти виконані підрядником роботи, оформити й повернути підряднику відповідний акт приймання-передачі виконаних робіт в обсягах, передбачених даним договором, або ж, в разі виявлення замовником недоробок чи дефектів у роботах підрядника, які сталися з його вини, скласти акт із переліком таких недоробок чи дефектів, які підрядник зобов'язується усунути в найкоротші строки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у відповідності до умов договору підряду №101 від 18.08.2016 були виконані роботи на загальну суму 812 953, 59 грн., що підтверджується актом №1 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2016 року від 30.09.2016 на суму 774 886, 39 грн., актом №2 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2016 року від 30.09.2016 на суму 38 067, 20 грн., а також довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за вересень 2016 на загальну суму 812 953, 59 грн., які підписані представниками сторін та скріплені печатками товариств (копії у матеріалах справи).

З матеріалів справи також вбачається, що рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2017 у справі № 910/5302/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОБУД-ВС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліал-Інжиніринг" про стягнення 158 256, 86 грн. встановлено, що спір між сторонами виник внаслідок порушення з боку відповідача зобов'язання в частині оплати виконаних робіт за договором підряду № 101 від 18.08.2016, зокрема відповідачем у відповідності до умов договору перераховано на користь позивача суму авансу у розмірі 640000,00 грн.: 19.08.2016 - 80000,00 грн., 25.08.2016 - 80000,00 грн., 01.09.2016 - 360000,00 грн., 15.09.2016 - 120000,00 грн. та 05.12.2016 - частково оплачено суму виконаних робіт на суму 20000,00 грн., у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 139 593, 30 грн. заборгованості за виконані роботи

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2017 (суддя Турчин С.О.) у справі № 910/5302/17 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОБУД-ВС" задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліал-Інжиніринг" (02160, м. Київ, вулиця Каунаська, будинок 13, ідентифікаційний код 38409227) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОБУД-ВС"(03087, м. Київ, вулиця Єреванська, будинок 14-А, ідентифікаційний код 32845885) заборгованість у розмірі 139 593, 30 грн., пеню у розмірі 18 663, 56 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 374, 00 грн.

02.06.2017 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2017 у справі № 910/5302/17 видано наказ.

Відповідно до частини 3 статті 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення.

Таким чином, факти, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 16.05.2017 у справі № 910/5302/17, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2017 у справі № 910/5302/17, яке набрало законної сили встановлено факт прострочення виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором підряду № 101 від 18.08.2016 в частині оплати виконаних робіт, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача 15 990, 49 грн. - інфляційних втрат за період з 01.10.2016 по 30.04.2017 та 2 539, 15 грн. - 3 % річних за період з 15.10.2016 по 16.05.2017.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору підряду № 101 від 18.08.2016, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором підряду.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п.п. 3.1.5. договору, оплата фактично виконаних підрядником робіт здійснюється замовником протягом 10-ти (десяти) банківських днів з моменту підписання обома сторонами Акта виконаних робіт та Довідки про вартість виконаних підрядних робіт ф.№ КБ-3. При цьому належна до сплати сума згідно Актів виконаних робіт та Довідок про вартість виконаних підрядних робіт ф. № КБ-3 пропорційно зменшується на суму попередньо виплачених авансових платежів.

Таким чином, враховуючи те, що акти № 1 та № 2 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2016 підписані сторонами 30.09.2016, приймаючи до уваги підпункт 3.1.5. пункту 3.1. договору, суд зазначає, що з 15.10.2016 відбулося прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак, при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, суд зазначає, що у постанові Верховного Суду України від 15.11.10 № 4/720 викладено наступну правову позицію: "Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника."

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Отже, зобов'язання припиняється не будь-яким виконанням, а лише виконанням, проведеним належним чином. Основні критерії належності виконання містяться у ст.ст. 526 - 530 ЦК України, відповідно до якої належно виконаним буде вважатися зобов'язання, яке виконано відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, здійснено сторонами, відповідно до предмета виконання, у передбачений строк (термін), у визначеному місці та у належний спосіб.

Аналогічний висновок викладено у постановах Вищого господарського суду України від 23.09.2015 у справі № 910/5924/15-г, від 20.08.2015 у справі № 910/2681/15-г.

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що позивачем допущено помилку у визначенні періоду нарахування інфляційних втрат. При цьому суму 3% річних розраховано вірно.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума інфляційних втрат у розмірі 15 557, 93 грн., яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання, за період з 15.10.2016 по 04.12.2016 на суму боргу 159 593, 30 грн. та з 05.12.2016 по 30.04.2017 на суму боргу 139 593, 30 грн., а також сума 3 % річних у розмірі 2 539, 15 грн., а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, при подачі позову до Господарського суду міста Києва позивачем було переплачено судовий збір в сумі 264, 00 грн., так як, виходячи із заявленої ціни позову у даній справі, в силу вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір» позивач зобов'язаний сплатити судовий збір в сумі 1 600, 00 грн., однак сплатив - 1 864, 00 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", враховуючи те, що клопотання про повернення зайво сплаченої суми судового збору позивачем не заявлено, повернення судового збору, не здійснюється.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідним клопотанням у порядку передбаченому ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОБУД-ВС" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліал-Інжиніринг" (02160, м. Київ, вул. Каунська, буд. 13, ідентифікаційний код - 38409227) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОБУД-ВС" (03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 14-А, ідентифікаційний код - 32845885) 15 557 (п'ятнадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят сім) грн. 93 коп. - інфляційних втрат, 2 539 (дві тисячі п'ятсот тридцять дев?ять) грн. 15 коп. - 3 % річних та 1 562 (одну тисячу п'ятсот шістдесят дві) грн. 65 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 04.09.2017.

Суддя Щербаков С.О.