ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2017 р.Справа № 922/2115/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області, м. Харків
до 1) Харківської міської ради, м. Харків , 2) Споживчого товариства Житлово-будівельного кооперативу "Авантаж", м. Харків
про визнання недійсним рішення
за участю представників сторін:

прокуратури (позивача) - ОСОБА_2 службове посвідчення №036688 від 11.12.2015р.;

1-го відповідача - ОСОБА_3 довіреність №08-11/93/2-17 від 10.01.2017р.;

2-го відповідача - ОСОБА_4 довіреність б/н від 12.12.2016р.; ОСОБА_5 довіреність б/н від 12.12.2016р.;

ВСТАНОВИВ:

Керівник Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідачів: 1) Харківської міської ради, 2) Споживчого товариства Житлово-будівельного кооперативу "Авантаж", в якій прокурор просить: визнати недійсним з моменту прийняття п. 27.1 додатку 2 до рішення 26 сесії 5 скликання від 23.10.2008 №283/08 про надання СТ "ЖБК "Авантаж" у приватну власність земельну ділянку, площею 0,5736 га, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Трінклера, 9 для експлуатації та обслуговування багатоповерхового житлового будинку з вбудовано- прибудованими приміщеннями торгівлі і підземної автостоянки для індивідуального автотранспорту. Також, прокурор просить судові витрати стягнути з відповідачів.

31.07.2017р. 2-им відповідачем у справі надано до суду клопотання про припинення провадження у справі за вх.№24328, в якому 2-ий відповідач просить провадження у даній справі припинити згідно п.2 ч.2 ст. 80 ГПК України, у зв'язку із наявністю рішення господарського суду Харківської області справи №922/5094/15 між тими ж сторонами, про той же предмет спору, яке набрало законної сили. Судом, зазначене клопотання 2-го відповідача прийнято до розгляду.

01.08.2017р. 1-им відповідачем у справі надана заява про залишення позову без розгляду за вх.№24704, в якому 1-ий відповідач просить залишити позовну заяву прокурора згідно п.1 ч. 1 ст. 81 ГПК України, яке прийнято до розгляду.

Прокурором було надано до суду через канцелярію наступні документи: письмові пояснення від 09.08.2017р. за вх.№25629, заперечення на клопотання 1-го відповідача про залишення позовної заяви без розгляду від 09.08.2017р. за вх.№25630, додаткове правове обґрунтування позовних вимог від 14.08.2017р. за вх.№26099, заперечення на клопотання 2-го відповідача про припинення провадження у справі, які судом оглянуті та долучені до матеріалів справи.

Представником 1-го відповідача через канцелярію господарського суду Харківської області 14.08.2017р. наданий відзив на позовну заяву за вх.№26186, який долучений судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні оголошувались перерви до: 14.08.2017р. о 12:30; 28.08.2017р. о 12:00.

Присутній представник прокуратури у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та зазначив, що п.27.1. спірного рішення Харківської міської Ради прийнято у порушення вимог СТ.41 ЗК України, ст.ст. 133, 135, 137 ЖК УРСР та Примірного статуту житлово- будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186. СТ ЖБК Авантаж не створювався як житлово-будівельний кооператив відповідно до вимог Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, а тому не мав права на отримання безоплатно земельних ділянок у власність відповідно до статті 41 Земельного кодексу України, члени кооперативу не потребували поліпшення житлових умов, кооператив не обґрунтував розмір земельної ділянки містобудівною документацією, а тому у органу місцевого самоврядування не було достатніх правових підстав для безоплатної передачі йому спірної земельної ділянки. Також, представником прокуратури через канцелярію суду надані заперечення на клопотання відповідача про залишення позову без розгляду за вх.№28136, які долучені судом до матеріалів справи.

Присутній представник першого відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити, з підстав викладених ним у відзиві на позов. 1-ий відповідач зазначив, що прокурором не зазначено яким чином порушено інтереси держави, не зазначений орган (позивач), в інтересах якого прокурор звернувся із позовом, на думку першого відповідача таким органом є саме Харківська міська рада, проте вона є відповідачем у даній справі, та зазначав, що органом у системі виконавчої влади на який покладено контрольні повноваження у сфері державного контролю за використанням та охороною земель є Державна сільськогосподарська інспекція в Харківській області. Також, 1-ий відповідач зазначив, що зі змісту позовних вимог також не вбачається, яким чином буде відновлено порушене право власності територіальної громади на земельну ділянку у разі задоволення позовних вимог. Крім того, 1-ий відповідач зазначив, що 2-ий відповідач діє на підставі статуту, який визначає основи його діяльності - кооператив. Прокурор посилається на норми Примірного Статуту ЖБК, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 30.06.1983 року є безпідставним, оскільки вони можуть застосовуватися лише у тій частині, що не суперечить чинному законодавству України, зокрема Закону України Про кооперацію від 10.07.2003 року. Згідно п.1.1. статуту СТ ЖБК Авантаж є споживчим житлово-будівельним кооперативом, тобто споживчим кооперативом за типом та житлово - будівельним за напрямком діяльності. Таким чином посилання прокурора на те, що 2-ий відповідач не є житлово - будівельним кооперативом є безпідставними.

Присутній представник другого відповідача у судовому засіданні підтримав відзив на позовну заяву згідно якого зазначив, що спірна земельна ділянка була отримана останнім законно, на підставі чинного рішення сесії Харківської міської ради. Другий відповідач вважає, що доводи прокурора про те, що СТ ЖБК Авантаж не є житлово-будівельним кооперативом та не має права на отримання земельних ділянок на підставі ст. 41 Земельного кодексу України спростовуються рішенням господарського суду Харківської області від 03.11.2015 у справі № 922/5094/15, яким було відмовлено у задоволенні позову заступника прокурора Харківської області до Харківської міської ради та Споживчого товариства «Житлово-будівельний кооператив «Авантаж» про визнання незаконними та скасування п.п. 27.1. додатку 2 до рішення 26 сесії 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" від 23.10.2008 року № 238/08. На думку 2-го відповідача обставини, які були встановлені рішенням господарського суду Харківської області від 03.11.2015 у справі № 922/5094/15 на підставі СТ. 35 ГПК України мають преюдиційне значення та не потребують повторного доведення у справі № 922/2115/17.

Також, представник 2-го відповідача зазначив про пропущення прокурором строку позовної давності, оскільки представник прокуратури був присутній на пленарному засіданні 26 сесії 5 скликання від 23.10.2008р., на якому було прийнято спірне рішення, отже строк на подання даної позовної заяви до суду сплив 24.10.2011 р., що також було встановлено рішенням господарського суду Харківської області від 03.11.2015 у справі № 922/5094/15, та посилання прокурора на те, що він довідався про незаконне виділення земельної ділянки під час проведення перевірки лише у 2015 році є помилковим та не є підставою для поновлення строку звернення до суду.

Суд, розглянувши клопотання 1-го відповідача (Харківської міської ради) та 2-го відповідача (СТ «ЖБК «Авантаж») про припинення провадження у справі, вважає за необхідне у його задоволенні відмовити, з огляду на наступне.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Таким чином перш ніж припинити провадження у справі господарський суд повинен з'ясувати сукупність всіх вищенаведених передумов: 1) вже вирішено спір між тими ж сторонами; 2) про той же предмет; 3) з тих же підстав.

Зміна хоча б однієї з обставин або її відсутність надає право заінтересованій особі звернутись до господарського суду з повторним позовом.

Предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача.

Підстава позову це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Крім того п. 4.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що припинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини другої статті 80 ГПК України, можливе за умов, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку. За відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах.

Суд приходить до висновку, що предмет позову у справі №922/5094/15: про визнання незаконними та скасування пункту рішення Харківської міської ради та предмет позову у даній справі: про визнання недійсним пункту рішення Харківської міської ради з моменту його прийняття за своєю правовою природою є різними, а не тотожними, тому суд не вбачає підстав для припинення провадження у справі.

Суд, розглянувши клопотання 1-го відповідача про залишення позову без розгляду вважає його необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві (ч. 2 ст. 29 ГПК України).

Згідно приписів частини 1 статті 8 ГПК України, прокурор є самостійним учасником судового процесу.

Відповідно до ч.2 ст. 29 ГПК України у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача і як такий зазначається у позовній заяві.

Пунктом 3 постанови пленуму ВГСУ №7 від 23.03.2017 «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам» роз'яснено, що у розумінні приписів наведених норм господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави.

Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором.

На час звернення прокурора з даним позовом до суду функцію нагляду (контролю) за додержанням вимог земельного законодавства при відведенні та використанні земель усіх категорій продовжувала виконувати Державна інспекція сільського господарства України та її територіальні ограни.

Проте, представник Харківської міської ради помилково посилається на ч. 1 ст. 6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" та Положення про державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011р. №459/2011, оскільки ні Державна інспекція сільського господарства України, ані її територіальні ограни не наділені повноваженнями щодо звернення із позовами до суду для усунення виявлених порушень вимог земельного законодавства.

Відповідно до Положення Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 №459/2011 не передбачено право Держсільгоспінспекції на звернення до суду з позовами про визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування.

Стаття 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", визначає компетенцію сільських, селищних, міських рад, зокрема щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Такі питання мають вирішуватись виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону).

Отже, особою, уповноваженою державою для здійснення відповідних функцій щодо розпорядження земельними ділянками від імені територіальної громади в силу наведеної вище статті є Харківська міська рада, яка не може бути позивачем у даній справі, оскільки в даному випадку є відповідачем.

Враховуючи вищенаведене, прокурор звернувся до суду в рамках чинного законодавства.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У ході здійснення Генеральною прокуратурою України досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002973 від 08.11.2014 року за фактом вчинення посадовими особами Харківської міської ради кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 364 КК України, встановлено факт незаконного вибуття з володіння територіальної громади м. Харкова земельної ділянки площею 0,5736 га по вул. Трінклера, 9.

Відповідно до п. 27.1 додатку 2 до рішення 26 сесії 5 скликання «Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» від 23.10.2008 № 283/08 Споживчому товариству «Житлово-будівельний кооператив «Авантаж» надано в приватну власність земельну ділянку площею 0,5736 га, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Трінклера, 9 в межах, які визначені договором оренди землі, реєстраційний № 6358/04 від 16.04.2004 для експлуатації та обслуговування багатоповерхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями торгівлі і підземної автостоянки для індивідуального автотранспорту.

Прокурор звернувся з даним позовом до господарського суду 26.06.17р., в якому наголошує на тому, що спірне рішення міської ради, прийнято всупереч вимогам ст. 41 ЗК України, ст.ст. 133, 135, 137 ЖК УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 № 186, що є підставою для визнання його незаконним, скасування його окремого пункту 27.1.

Крім того в обґрунтування позову прокурор посилається на те, що у ході досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження допитані колишні члени СТ «ЖБК «Авантаж».

Також відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на час передачі спірної ділянки у власність особи, які отримали квартири у СТ «ЖБК «Авантаж» не були його членами.

Таким чином, прокурор вказує на те, СТ «ЖБК «Авантаж» не відповідає вимогам ЖК України та Примірного статуту ЖБК, а отже не є житлово-будівельним кооперативом у розумінні ст. 41 ЗК України, а земельна ділянка СТ «ЖБК «Авантаж» передавалася без дотримання вимог, передбачених вказаними нормативно-правовими актами.

Та зазначає, що оскаржуване рішення, яким земельну ділянку передано у власність СТ «ЖБК «Авантаж» безоплатно, суперечить вимогам чинного законодавства на час виникнення спірних правовідносин та прийнято з порушенням таких принципів земельного законодавства, установлених ст. 5 ЗК України, як поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва, забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, забезпечення раціонального використання та охорони земель.

Вищезазначені обставини стали підставою для звернення прокурора до суду з відповідним позовом.

У відзиві на позов 2-ий відповідач наголошує на тому, що обставини, які були встановлені рішенням господарського суду Харківської області від 03.11.2015 у справі № 922/5094/15 на підставі ст. 35 ГПК України мають преюдиційне значення та не потребують повторного доведення у справі № 922/2115/17.

з огляду на вищевикладене господарський суд зазначає про наступне.

Згідно ч. З ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», роз'яснено, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиційне значення для господарського суду має й вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, якщо господарський суд розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльність особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, і лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Як вбачається з рішення господарського суду Харківської області від 03.11.2015 у справі № 922/5094/15, предмет розгляду вимог та сторони у справі є тотожними зі справою № 922/2115/17, а тому суд на підставі ст. 35 ГПК України має враховувати під час розгляду даної справи встановлені судом обставини у справі № 922/5094/15, що мають преюдиційне значення та не потребують повторного доведення.

Так, спірне рішення органу місцевого самоврядування приймалось на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування» та ст. 41 Земельного кодексу України, відповідно до частини першої якої житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Згідно рішення господарського суду Харківської області від 03.11.2015 у справі №922/5094/15 встановлені наступні обставини: положення статуту СТ «ЖБК «Авантаж» в частині мети створення та напрямків діяльності не суперечать вимогам Закону України "Про кооперацію". Житлового кодексу Української РСР та Примірного статуту, товариство створено саме з метою забезпечення житлом членів кооперативу шляхом будівництва багатоквартирних будинків, що відповідає вимогам Закону України "Про кооперацію" та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР 30.04.1985р. № 186.

Отже, враховуючи приписи ч.3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, дані обставини визнаються судом встановленими і такими, що не потребують повторного доведення.

Щодо посилання прокурора на допит свідків, що був здійснений в межах розслідування кримінального провадження суд зазначає наступне.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 ГПУ України, вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, обставини, що встановлюються у кримінальному провадженні, мають підтверджуватися вироком суду, який набрав законної сили, а не зібраними в рамках досудового розслідування доказами, яким ще не надано оцінки в ході судового розгляду справи.

Крім того, суд зауважує, що допитані як свідки особи ОСОБА_1 та ОСОБА_6 вийшли з членів кооперативу у 2007 році і не були членами кооперативу на час прийняття спірного рішення про виділення земельної ділянки, а обставини щодо створення і діяльності СТ «ЖБК «Авантаж» вже були встановлені рішенням господарського суду Харківської області від 03.11.2015 у справі № 922/5094/15 і не потребують повторного доведення в даній справі.

Щодо твердження позивача про необхідність з боку СТ «ЖБК «Авантаж» обґрунтовувати розмір земельної ділянки містобудівною документацією, суд зазначає, що згідно ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» під містобудівною документацією розуміються затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій, зокрема: Генеральна схема планування території України, генеральний план населеного пункту, детальний план території тощо.

Отже набувач земельної ділянки не повинен обґрунтовувати її розмір містобудівною документацією, натомість в розумінні ст. 41 ЗК України розмір земельної ділянки має відповідати затвердженій містобудівній документації.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає безпідставним посилання позивача на ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», що затверджені наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 № 44, так як вказані норми регулюють питання саме забудови територій, натомість як вбачається з рішення Харківської міської ради від 23.10.2008 № 283/08, Споживчому товариству «ЖБК «Авантаж» надано в приватну власність земельну ділянку для експлуатації та обслуговування багатоповерхового житлового будинку.

Враховуючи викладене та обставини, що встановлені рішенням господарського суду Харківської області від 03.11.2015 у справі № 922/5094/15, яке прокурором в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалося, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, відповідно до цього суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити повністю.

Також у відзиві на позов 2-ий відповідач виклав клопотання про застосування позовної давності з підстав обізнаності прокурора починаючи з 23.10.2008 р. (присутність представника прокуратури на пленарному засіданні) про наявність оскаржуваного рішення міської ради та не вчинення ним заходів прокурорського нагляду.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частинами 1,2 статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки (ст.257ЦК України).

Керівник Харківської місцевої прокуратури №1 звернувся до господарського суду з даним позовом 26.06.2017 р. та у позовній заяві виклав клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Як зазначав Вищий господарський суд України у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", п. 2.2. абзаци перший та другий: За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи вищенаведене та те, що суд прийшов до висновку про безпідставність позову Харківської місцевої прокуратури №1, враховуючи те, що при розгляді справи №922/5094/15 надавалася оцінка обізнаності органів прокуратури про наявність оскаржуваного рішення, а саме починаючи з 23.10.2008 р., про що зазначено у рішенні суду у вказаній справі, тому суд вважає клопотання: прокурора про поновлення строку позовної давності на подання позову; та 2-го відповідача про застосування позовної давності до спірних правовідносин необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, відповідно до цього суд вважає за необхідне у задоволенні вказаних клопотань відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у даній справі покладаються на прокурора.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44, 49, 81-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 06.09.2017 р.

Суддя ОСОБА_7