ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.08.2017 Справа № 920/730/17
Господарський суд Сумської області у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/730/17

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», м. Київ, в особі філії Газопромислового управління «Полтавагазвидобування», м. Полтава

до відповідача Державного професійно-технічного навчального закладу «Лебединське вище професійне училище лісового господарства», м. Лебедин, Сумської області,

про стягнення 9364,10 грн.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю № 2-198д від 08.12.2016,

відповідача не зявився.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 9364,10 грн., з них: заборгованість за надані послуги по договору № 403/16-1/620/16 від 01.03.2016 року в сумі 7900,02 грн., пеню в сумі 917,30 грн., 3% річних в сумі 101,49 грн., інфляційні втрати в сумі 445,29 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн.

Відповідач свого представника в засідання суду не направив, відзиву на позов не подав, про час, дату та місце судового слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення представнику відповідача 15.08.2017 року , яке повернуте на адресу Господарського суду Сумської області відділенням поштового звязку.

У відповідності до пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року, у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 43 та 33 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає, що ним в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами, у відповідності до положень статті 75 названого Кодексу за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.03.2016 року між сторонами у справі укладено договір на транспортування природного газу № 403/16-1/620/16 (далі - договір). Предметом договору є надання послуг по транспортуванню внутрішньопромисловими газопроводами позивача (Виконавця) природного газу відповідача (Замовника) до газових мереж субєктів господарювання , що мають ліцензію на провадження господарської діяльності з розподілу природного і нафтового газу (Облгазів) згідно «Порядку забезпечення споживачів природним газом», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1729, відповідач ( Замовник) зобовязується сплатити вартість транспортування (у випадку якщо Постачальником газу Замовника являється не Облгаз) та прийняти природний газ в обсязі відповідно до «Плану постачання природного газу промисловим підприємствам» ( ліміт ОДУ ДК «Укртрансгаз») у звітному місяці ( п.1.1 договору).

План постачання природного газу в березні 2016 року був визначений в обємі 6,0 тис.м3.

У випадку прийняття державних нормативних актів, що змінюють умови забезпечення споживачів природним газом в частині його транспортування та оплати за надані послуги з транспортування, умови даного договору, які суперечать цим нормативним актам, приводяться у відповідність до них, про що укладається додаткова угода та вказані умови вважаються зміненими з моменту набрання чинності нормативними актами.

Пунктом 1.2. договору передбачено, зміна обсягів транспортування природного газу, вказаних в п.1.1. цього договору, проводиться за узгодженням між Замовником та Виконавцем.

Відповідно до п.2.1. договору позивач (Виконавець) здійснює послуги по транспортуванню природного газу і передає його безпосередньо на пунктах передавання газу газорозподільних станцій субєктам господарювання, що мають ліцензію на провадження господарської діяльності з розподілу природного газу у відповідності з «Правилами подачі та використання природного газу в народному господарстві України», затвердженими наказом Держкомнафтогазом України від 01.11.1994 № 355.

Відповідно до пункту 4.1.1. договору, вартість послуг з транспортування 1000м3 природного газу з 01 квітня 2016 року становить 203,16 грн., з ПДВ згідно з калькуляцією , що додається договору та є його невідємною частиною.

За умовами пункту 4.2.1. договору, оплата за транспортування газу проводиться відповідачем (Замовником), на розрахунковий рахунок позивача (Виконавця) в національній валюті України, згідно затвердженої вартості.

Виконавець до 20 числа наступного за звітним місяця надає Замовнику податкову накладну. Рахунок-фактуру та акти виконання робіт по транспортуванню природного газу . Замовник зобовязується щомісячно до 25 числа наступного за звітним місяця проводити оплату по транспортуванню природного газу ( пункт 4.3. договору).

Укладений між сторонами договір набирає чинності з 01.03.2016 року та діє до 31 грудня 2016 року до повного виконання зобовязань Сторонами. Разом з тим, Сторони домовились, що відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України умови цього Договору застосовуються до відносин між Сторонами, які виникли до його укладання (пункт 9.1 договору).

Позивач зазначає, що на підставі пункту 1.2. договору здійснена заміна обсягів транспортування, а саме протранспортовано природний газ у жовтні в обсязі 4,000 тис.м3, в листопаді в обсязі 11,700 тис.м3, у грудні 17,940 тис.м3. В жовтні- грудні 2016 року відповідачу було надано послуг на загальну суму 7900,02 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що свої зобовязання щодо оплати вартості отриманих послуг відповідач своєчасно не виконав, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобовязання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

З матеріалів справи ( а.с. 21- 24) вбачається, що відповідачу були направлені:

28.11.201 рахунок фактура № 3430-10 від 31.10.2016 з актом виконаних робіт;

23.12.2016 рахунок фактура № 3389-11 від 30.11.2016 з актом виконаних робіт;

23.01.2017 рахунок фактура № 3509-12 від 31.12.2016 з актом виконаних робіт;

Вказані документи відповідач отримав, але оплату за отримані послуги не здійснив.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-якій час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Тому, відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, позивач направив відповідачу претензію № 22-3410 від 04.04.2017 з вимогою перерахувати в семиденний термін з дня отримання цієї вимоги суму боргу та пені. Проте, відповідач відповіді на претензію позивачу не надав, заборгованість не погасив.

Оскільки відповідач після отримання претензії розрахунки з позивачем не провів, позивач був вимушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, яка станом на 10.07.2017 року не погашена та становить 7900,02грн.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України , за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 193 Господарського Кодексу України, яка також передбачає, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України та частини сьомої статті 193 Господарського Кодексу України, одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Факт отримання відповідачем послуг з транспортування природного газу підтверджується рахунками фактур №3430-10 від 31.10.2016, № 3389-11 від 30.11.2016 , № 3509-12 від 31.12.2016 , актами виконаних робіт, копії яких долучено судом до матеріалів справи.

Відповідач отримав поставлений позивачем природний газ без будь-яких заперечень, а тому, враховуючи положення статті 901, 903 Цивільного кодексу України, покупець (відповідач) зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та в порядку, що встановлені договором.

Проте, в порушення умов договору № 403/16-1/620/16 від 01.03.2016 та вимог статей 526, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, відповідач за отримані послуги не розрахувався в повному обсязі, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Позивачем, в порядку положень статті 6 Господарського процесуального кодексу України, направлено відповідачеві претензію №22-3410 від 04.04.2017 року з вимогою сплатити заборгованість, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Враховуючи наведені обставини, зокрема те, що факт надання позивачем та прийняття відповідачем послуг з транспортування природного газу повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, факт наявності заборгованості перед позивачем в сумі 7900,02 грн. не заперечується відповідачем (буд-яких заперечень щодо позову до суду не подано), тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з транспортування природного газу у сумі 7900,02 грн. визнаються судом правомірними, обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню на підставі статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України.

За несвоєчасну оплату отриманих послуг, позивач вимагає стягнути з відповідача штрафні санкції у вигляді пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобовязання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», правовими наслідками порушення грошового зобовязання, тобто зобовязання сплатити гроші, є обовязок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», моментом виконання грошового зобовязання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю.

Пеня та інші нарахування у звязку з порушенням грошових зобовязань визначаються позивачем у твердій сумі на час подання позову і включаються в ціну останнього, з якої сплачується судовий збір у встановленому законом розмірі. Розрахунок відповідної суми може бути викладений у позовній заяві або доданий до неї.

Відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату за послуги по транспортуванню природного газу у вигляді стягнення пені передбачена пунктами 5.1., 5.2. зазначеного вище договору, згідно якого при несвоєчасному проведенні оплати за послуги по транспортуванню природного газу Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі 0,3% від простроченої суми проплати за кожен день прострочки, але не більше двократного розміру облікової ставки НБУ за період, за який сплачується пеня.

Частина шоста статті 232 Господарського кодексу України встановлює, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Права позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачені умовами вищевказаного договору, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 917,30 грн. за період прострочення є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі вимог статей 549-552, 629 Цивільного Кодексу України.

За несвоєчасне виконання грошових зобовязань позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних від суми заборгованості в сумі 101,49 грн. та 445,29 грн. інфляційних втрат.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 101,49 грн. та інфляційних збитків в сумі 445,29 грн. є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі положень статті 625 наведеного вище Кодексу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного професійно-технічного навчального закладу «Лебединське вище професійне училище лісового господарства» ( 42200, Сумська область, м. Лебедин, вул. 19 Серпня,61, ідентифікаційний код 02547346) на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислового управління «Полтавагазвидобування» ( 36008, м. Полтава, вул. Європейська,173, ідентифікаційний код 00153100) заборгованість в сумі 7900,02 грн., пеню в сумі 917,30 грн., інфляційні втрати в сумі 445,29грн., 3 % річних в сумі 101,49 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 04.09.2017.

Суддя ОСОБА_2