ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2017 р.Справа № 916/1841/16
ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Лашина В.В.

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

За участю представників сторін:

від ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" - ОСОБА_2 за довіреністю;

Представник позивача у судове засідання не з явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський виноробний завод"

на рішення господарського суду Одеської області від 07 вересня 2016 року

по справі №916/1841/16

за позовом Приватного акціонерного товариства "Елопак-Фастів"

до Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський виноробний завод"

про стягнення 498770,74 грн.

ВСТАНОВИВ

У липні 2016 р. Приватне акціонерне товариство "Елопак-Фастів" (далі ПАТ "Елопак-Фастів") звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський виноробний завод" (далі ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод") в якому просило стягнути з відповідача на свою користь 498770,74 грн., з яких 111395,09 грн. заборгованість, 7909,05 грн. інфляційні нарахування, 3268,60 грн. три проценти річних, 11139,50 грн. пеня за порушення строку оплати товару, 365094,50 грн. пеня за порушення строку зберігання товару.

Рішенням господарського суду Одеської області від 07 вересня 2016 року (суддя Никифорчук М.І.) позов задоволено повністю, стягнуто з ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" на користь ПАТ "Елопак-Фастів" 111395,09 грн. заборгованості, 7909,05 грн. інфляційних нарахувань, 3268,60 грн. три проценти річних, 11139,50 грн. пені за порушення строку оплати товару, 365094,50 грн. пені за порушення строку зберігання товару та судовий збір у сумі 7482,10 грн.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції посилаючись на приписи ст.ст.509, 11, ч.1 ст.626, ч.1 ст.627, ст.ст. 525, 526, 610, 627 ЦК України, ст.ст.174, 175,193 ГК України зазначив, що позивачем, на виконання умов договору 12.01.2009 р., що був укладений між сторонами у справі було поставлено відповідачеві товару на суму 111395,09 грн. з урахуванням ПДВ та на вказаний товар виставлений рахунок на оплату №801 від 26.05.2015 р. Проте, відповідач у порушення умов договору, повністю не сплатив отриманий товар у звязку з чим за останнім з 26.06.2015 р. рахується заборгованість. Судом першої інстанції зазначено, що відповідно до наданого позивачем розрахунку на вказану суму боргу відповідачеві нараховані: пеня за порушення покупцем зобов'язань з оплати поставленого товару в сумі 11139,50 грн., відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні втрати на суму боргу в сумі 7909,05 грн. та 3% річних в сумі 3268,60 грн. Крім того, станом на 15.06.2016 р. відповідач в порушення пункту 2.6. договору не вивіз зі складу постачальника замовлений товар у кількості 904800 штук вартістю 2337924,77грн. з урахуванням ПДВ, згідно таблиці наведеної позивачем у позовній заяві. Перевіривши наданий позивачем розрахунок стягнення, господарський суд прийняв його до уваги, визнав правильним та задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.

Не погодившись із даним рішенням до ОСОБА_1 апеляційного господарського суду звернулось ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 07.09.2016 р. у справі №916/1841/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Так, апелянт зазначає, що 07.09.2016 р. за відсутності повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, за відсутності повноважного представника відповідача, судом вирішено спір по суті, з прийняттям судового рішення. За твердженням апелянта, будь-які докази про належне повідомлення відповідача про день та час розгляду справи в матеріалах справи відсутні. Про винесене рішення, як стверджує апелянт, ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" дізналось випадково з офіційного інтернет-порталу "Реєстр судових рішень". Скаржник відзначає, що поштовою адресою ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" сторони договору №58/09-B-UKR/TRN-DYA від 12.01.2009 р. визначили як 68600, м. Ізмаїл, вул. Гагаріна, 44 та саме за цим договором була стягнута заборгованість. Апелянт зазначає, що даний договір був доданий до матеріалів справи та як позивачеві так й суду першої інстанції була відома поштова адреса відповідача, яка на думку апелянта, з невідомих причин не була використана для процесуального листування. З наведених підстав, апелянт вважає, що судом першої інстанції праву було розглянуто за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про час і місце засідання суду. Водночас, на думку апелянта, розглянувши справу за відсутності сторони, суд позбавив її можливості взяти участь в засіданні, подавати докази, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти доводів інших учасників судового процесу відповідно до ст. 22 ГПК України, чим порушив принципи змагальності та рівності учасників судового процесу, що передбачені ст.ст. 42, 43 ГПК України.

Також, посилаючись на п.п. 2.4., 2.7., 2.10. договору апелянт зазначає, що поставка упаковки "Пюр-Пак" здійснюється на підставі замовлення на поставку (заказ), що розміщується покупцем шляхом його передачі засобами факсимільного зв'язку на адресу Компанії Елопак. У замовленні Покупець зазначає наступну інформацію:найменування (асортимент) упаковки; код-оригінал макету; тип-оригінал макету (поточний або новий); тип печаті; кількість; дату поставки. Замовлення на поставку вважається відхиленим у випадку, якщо Компанія Елопак письмово не підтвердить прийняття замовлення на постачання впродовж 3 (трьох) робочих днів від дати отримання на розрахунковий рахунок Компанії попередньої оплати. Однак, як стверджує апелянт, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про направлення відповідачем замовлень на виготовлення продукції, так само як відсутні й письмові підтвердження з боку позивача про прийняття замовлення. Відтак, відсутність цих документів, на думку скаржника, свідчить про відхилення замовлення в силу п. 2.10. договору.

Крім того, на думку апелянта, платіжні доручення, рахунки на оплату та виписки по рахунку, на посилається суд першої інстанції, не можуть свідчити про узгодження замовлення певного об'єму продукції, а є лише підтвердженням здійснення окремої господарської операції. У звязку з цим, на думку апелянта, нарахування пені за зберігання товару на складі позивача, який відповідач не замовляв, є неправомірним та безпідставним. Її нарахування, за твердженням апелянта, так само як і заборгованості за товар та інших сум, стягнутих за рішенням суду, є незаконним та безпідставним, виходячи також з того, що у відповідача взагалі відсутня заборгованість перед позивачем, що підтверджується підписаним сторонами договору актом звіряння взаєморозрахунків станом на період 2015 року між ПАТ "Елопак-Фастів" та ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод". Як стверджує апелянт, згідно з вищезазначеним актом за даними ПАТ "Елопак-Фастів" станом на 31.12.2015 р. заборгованість на користь ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" становить 108459,73 грн., тобто, позивачем підтверджена не тільки відсутність заборгованості відповідача, а ще й наявність заборгованості позивача перед відповідачем.

Постановою ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 21.02.2017 р. рішення господарського суду Одеської області від 07 вересня 2016 року по справі №916/1841/16 скасовано в частині стягнення з ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" 365094 грн. пені за порушення строку зберігання товару та розподілу судових витрат. В задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення господарського суду Одеської області від 07.09.2016 р. залишено без змін, викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: "Позов задовольнити частково. Стягнути з ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" на користь ПАТ "Елопак-Фастів" 111395,09 грн. заборгованості, 7909,05 грн. інфляційних нарахувань, 3268,60 грн. три проценти річних, 11139,50 грн. пені за порушення строку оплати товару та 2259,83 грн. судового збору. В іншій частині вимог відмовити", доручено господарському суду Одеської області видати накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.06.2017 р. постанову ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 21.02.2017 у справі № 916/1841/16 скасовано, справу направлено на новий розгляд до ОСОБА_1 апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 27.06.2017 р. для розгляду апеляційної скарги ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" на рішення господарського суду Одеської області від 07 вересня 2016 року по справі №916/1841/16 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Жекова В.І., Богатиря К.В.

Ухвалою ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 29.06.2017 апеляційну скаргу ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" на рішення господарського суду Одеської області від 07 вересня 2016 року по справі №916/1841/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Жекова В.І.

Ухвалою ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 06.07.2017 р. по справі №916/1841/16 було задоволено клопотання ПАТ "Елопак-Фастів" про проведення судового засідання, що призначено на 17.07.2017р. об 11:00год., в режимі відеоконференції у приміщенні Фастівського міськрайонного суду Київської області. Разом з цим, зазначеною ухвалою суду апеляційної інстанції від 06.07.2017р. було доручено Фастівському міськрайонному суду Київської області забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції, копія якої надіслана канцелярією ОСОБА_1 апеляційного господарського суду на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області 11.07.2017р., а також подано відповідну заявку на проведення зазначеного вище судового засідання до WEB-програми "Бронювання систем відеоконференцзв'язку" https://vr.court.gov.ua.

Проте, 17.07.2017р. з 11:00 до 11:30 годині Фастівський міськрайонний суд Київської області на зв'язок в режимі відеоконференції через програму TrueConf не вийшов, внаслідок чого судове засідання в режимі відеоконференції не відбулось, що підтверджується ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 17.07.2017 р.

Ухвалою ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 17.07.2017 р. розгляд справи було відкладено на 29.08.2017 р.

Розпорядженням керівника апарату ОСОБА_1 апеляційного господарського суду №956 від 28.08.2017 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у звязку із перебуванням судді Жекова В.І. у відпустці.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2017 р. для розгляду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський виноробний завод" на рішення господарського суду Одеської області від 07 вересня 2016 року по справі №916/1841/16 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Лашина В.В.

Ухвалою ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 28.08.2017 апеляційну скаргу ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" на рішення господарського суду Одеської області від 07 вересня 2016 року по справі №916/1841/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Лашина В.В.

17.07.2017 р. ОСОБА_1 апеляційним господарським судом було отримано заяву про відвід суддів від ПАТ "Елопак-Фастів" в якому останнє заявляє відвід суддів зі складу колегії суддів у справі №916/1841/16 головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Жекова В.І., Богатиря К.В.

Ухвалою ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 29.08.2017 р. заяву ПАТ "Елопак-Фастів" про відвід суддів відхилено.

У судовому засіданні від 29.08.2017 представник ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на їх задоволенні.

Представник ПАТ "Елопак-Фастів" у судове засідання не зявився.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 101 ГПК України апеляційна інстанція не звязана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а згідно до приписів ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.01.2009 р. між Закритим акціонерним товариством "Ізмаїльський винзавод" (покупець) та Відкритим акціонерним товариством "Елопак-Фастів" було укладено договір №58/09-В-UKR/TRN-DYA, відповідно до п.1.1 якого, постачальник зобов'язується поставити покупцю в обумовлені строки товар (висічку) - картонні заготівки "Пюр-Пак" (товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар.

Відповідно до п.2.4. договору поставка товару здійснюється покупцем самовивозом на умовах EXW склад компанії Елопак м.Фастів, Київська область, згідно Інкотермс-2000, окремими партіями в кількості, асортименті та в строки, вказані в узгодженому сторонами замовленні, якщо сторони не домовляться про інше.

Покупець зобовязується вивезти замовлений товар з місяця поставки протягом 21 календарного дня від дати надходження товару на склад компанії Елопак. При порушенні покупцем стандартного 21-денного періоду зберігання товару на складі компанії Елопак, остання сторона залишає за собою право застосувати до покупця штрафні санкції відповідно до п.п.5.2. та 5.3. даного договору (п.2.6. договору).

Згідно із п.2.7 договору поставка упаковки "Пюр-Пак" здійснюється на підставі замовлення на поставку (заказ), що розміщується покупцем шляхом його передачі засобами факсимільного зв'язку на адресу Компанії Елопак. Форма замовлення на поставку упаковки "Пюр-Пак" наведена в додатку 1 цього договору. У замовленні покупець зазначає наступну інформацію: найменування (асортимент) упаковки; код-оригінал макету висічки; тип-оригінал макету (поточний або новий); тип печаті; кількість; дату поставки, яка передбачається.

Покупець зобовязаний розмістити замовлення та внести 1-й авансовий внесок в розмірі 50% від вартості замовленої партії товару згідно із п.7.5.1 договору не пізніше ніж за 15 робочих днів до початку періоду виробництва на заводі-виробнику відповідного типу упаковки "Пюр-Пак". Графік виробництва упаковки "Пюр-Пак" на заводі-виробнику наведений в додатку №3 до договору. (п.2.9 договору).

Згідно із п.2.10. договору Компанія Елопак приймає замовлення після надходження на її розрахунковий рахунок попередньої оплати від покупця в розмірі 50% від вартості замовленої партії Товару згідно із п.7.5.1. договору. Компанія Елопак підтверджує покупцю прийняття замовлення шляхом факсимільної передачі його копії з відміткою про прийняття замовлення протягом 3 робочих днів від дати надходження на її розрахунковий рахунок попередньої оплати від Покупця в розмірі 50% від вартості замовленої партії Товару згідно із п.7.5.1 даного Договору. З моменту прийняття Компанією Елопак замовлення на поставку упаковки "Пюр-Пак", таке замовлення стає невідємною частиною договору. Відповідне замовлення на поставку вважається відхиленим, в разі якщо Компанія Елопак письмово не підтверджує прийняття замовлення на поставку протягом 3 робочих днів від дати надходження на розрахунковий рахунок Компанії Елопак попередньої оплати згідно із п.7.5.1. договору. При цьому Компанія Елопак протягом вказаних 3 робочих днів здійснить повернення покупцю отриманої від нього передплати в розмірі 50% від вартості замовленої партії товару.

Відповідно до п.5.2. договору у випадку, якщо покупець не виконує зобовязання з дотримання стандартного строку зберігання упаковки "Пюр-Пак" на складі Компанії Елопак, наведеного в п.2.6 даного договору, та не вивозить замовлений товар протягом 21 календарного дня від дати надходження товару на склад Компанії Елопак, остання може вимагати від покупця, сплатити пеню у розмірі 0,1 % від вартості невивезеного товару за кожний прострочений день зберігання.

Згідно із п.5.4. договору в разі, якщо покупець не дотримується строків оплати поставленого товару, зазначеного в п. 7.5. договору, покупець сплатить постачальнику пеню в розмірі 0,1% від вартості товару за кожний день прострочення оплати. Максимальна сума пені обмежується сумою, що дорівнюється 10% від вартості товару.

Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2009 р. У разі якщо на момент закінчення дії договору у сторін залишаються невиконаними зобовязання, які витікають з Договору, дія Договору відносно таких зобовязань продовжується до повного виконання цих зобовязань (пункти 6.1., 6.2. договору).

Відповідно до підпунктів 7.5.1. та 7.5.2 пункту 7.5 договору оплата за товар здійснюється покупцем наступним чином: 50% вартості замовленої партії упаковки "Пюр-Пак" сплачуються покупцем протягом 3 робочих днів з моменту розміщення замовлення на підставі рахунку, що виставляється Компанією Елопак в гривнях з урахуванням пунктів 7.7. та 7.7.1. договору, проте в будь-якому випадку перед підтвердженням замовлення Компанією Елопак. 50% вартості, які залишились, замовленої упаковки "Пюр-Пак" сплачуються покупцем на умовах товарного кредиту протягом 30 календарних днів з моменту відвантаження та дати видаткової накладної.

Всі платежі здійснюються покупцем на підставі відповідних рахунків на оплату, що виставляються Компанією Елопак, шляхом безготівкового банківського переводу грошових коштів в українській гривні на розрахунковий рахунок Компанії Елопак (пункт 7.6. договору).

До договору від 12.01.2009 р. укладено додаткові угоди №1 від 30.01.2009 р., №2 від 01.04.2009 р., №3 від 30.12.2009 р., №4 від 01.04.2010 р., №5 від 31.07.2010 р., №6 від 30.12.2010 р., №7 від 10.03.2011 р., №8 від 30.12.2011 р., №9 від 31.12.2012 р., №10 від 31.12.2013 р., кожна з яких є невід'ємною частиною договору.

Вищезазначеними угодами, зокрема, продовжено строк дії договору від 12.01.2009 р. та визначено, що поставка товару здійснюється покупцем самовивозом на умовах франко-склад за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Петропавлівська Борщагівка, вул.Антонова, 1-А, "МЛП Чайка" згідно Інкотермс-2000, окремими партіями в кількості, асортименті та в строки, вказані в узгодженому сторонами замовленні, якщо сторони не домовляться про інше (додаткова угода №5 від 31.07.2010 р.).

На виконання умов договору позивачем по видатковій накладній №866 від 26.05.2015 р., довіреності №0055 від 25.05.2015 р., поставлено відповідачеві товар на суму 111395,09 грн. з урахуванням ПДВ та на вказаний товар виставлений рахунок на оплату №801 від 26.05.2015 р., виписана податкова накладна №883 від 26.05.2015 р.

Звертаючись до суду з позовом до суду першої інстанції, ПАТ "Елопак-Фастів" зазначило, що відповідачем 26.05.2015 р. було отримано від позивача товар на суму 111395,09 грн., проте, до теперішнього часу відповідач за нього не розрахувався, у звязку з чим позивач просив стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 111395,09 грн. а також інфляційні втрати 7 909,05грн., 3% річних 3268,60, пеню за порушення строку оплати товару, а також пеню за порушення строку зберігання товару 365094,50 грн. у звязку із не вивезенням замовленого товару.

Судом першої інстанції позовні вимоги визнано обґрунтованими та задоволено у повному обсязі.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду частково не погоджується із прийнятим рішенням, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Вищим господарським судом України у постанові від 07.06.2017 р., якою скасовано постанову ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 21.02.2017 у даній справі, з посиланням на приписи ст. 101 ГПК України зазначено, що до апеляційної скарги відповідачем додано додатковий доказ копію акту звірки взаємних розрахунків за 2015 рік, який прийнятий та досліджений судом апеляційної інстанції. При цьому, судом касаційної інстанції зазначено, що у своїй постанові суд не навів жодних доводів відповідача щодо неможливості подання цього доказу суду першої інстанції та не надав їм правової оцінки. В той же час, з протоколів судових засідань суду апеляційної інстанції від 17.01.2017 та 02.02.2017 вбачається, що відповідач в судовому засіданні 17.01.2017 заявив усне клопотання про залучення до матеріалів справи іншого додаткового доказу (акту звірки взаємних розрахунків станом на 17.10.2017), яке судова колегія 02.02.2017, порадившись на місці, ухвалила відхилити, оскільки відповідач не обґрунтував неможливість його подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

З цього приводу колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянтом разом з апеляційною скаргою було надано до ОСОБА_1 апеляційного господарського суду додаткові докази, а саме копію акту звірки взаємних розрахунків станом на 2015 рік.

Проте, надана скаржником копія акту звірки взаємних розрахунків станом на 2015 рік всупереч вищевикладеним приписам ст. 101 ГПК України не була надана відповідачем до суду першої інстанції, окрім того, він не обґрунтував ані в апеляційній скарзі, ані у судовому засіданні під час апеляційного перегляду справи, неможливість подання таких доказів до суду першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на неможливість подання означеного доказу до суду першої інстанції через неналежне повідомлення ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" про час, дату та місце розгляду справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 64 ГПК України суддя, прийнявши позовну заяву, не пізніше трьох днів з дня її надходження виносить і надсилає сторонам, прокурору, якщо він є заявником, ухвалу про порушення провадження у справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні. Ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Статтею 87 ГПК України визначено, що повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, представникам сторін і третіх осіб, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Згідно з пунктом 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивачем у позовній заяві по даній справі зазначило адресу ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" 68640, Одеська область, Ізмаїльський район, смт. Суворове, вул. Лиманська, 18.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням юридичної особи ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" є Одеська область, Ізмаїльський район, селище міського типу Суворове, вул. Лиманська, будинок 18 (т.1, а.с. 126-130).

Позивачем до позову було додано докази направлення копії позовної заяви та додатків до неї на вищевказану адресу ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" (т.1, а.с. 8-9).

Матеріали справи свідчать про те, що усі процесуальні документи по даній справі, а саме копія ухвали господарського суду Одеської області про порушення провадження по справі від 11.07.2016 р., копія ухвали господарського суду Одеської області про відкладення розгляду справи від 27.07.2016 р. та копія оскаржуваного рішення господарського суду Одеської області від 07.09.2016 р. були надіслані судом першої інстанції саме на вищезазначену адресу ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод", яка є юридичною адресою відповідача.

Копія ухвали про порушення провадження у справі від 11.07.2016 р. була вручена відповідачу 21.07.2016 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи (т.1, а.с. 146).

Копії ухвали господарського суду Одеської області про відкладення розгляду справи від 27.07.2016 р. та оскаржуваного рішення господарського суду Одеської області від 07.09.2016 р. було повернуто відділенням поштового звязку на адресу господарського суду Одеської області з відміткою "за зазначеною адресою не проживає".

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" було належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи, проте, останній не скористався своїм правом, у тому числі щодо надання пояснень та заперечень по справі, а також додаткових доказів.

З огляду на наведене відхиляються й посилання апелянта на наявність акту звірки взаємних розрахунків за період з 12.01.2009 р. по 17.10.2016 р., що був доданий останнім до касаційної скарги (т. 2, а.с. 46-72).

Отже, колегією суддів не приймаються додаткові документи надані відповідачем, а саме акт звірки взаємних розрахунків станом на 2015 рік та акт звірки взаємних розрахунків за період з 12.01.2009 р. по 17.10.2016 р.

Відповідно до п.1 ст.202 Цивільного Кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1,4 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Частина 1 ст.181 ГК України встановлює, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору від 12.01.2009 р. ПАТ "Елопак-Фастів" поставило ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" товар та виставило рахунок на оплату.

ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" було прийнято товар, зокрема 26.05.2015 р. на суму 111395,09 грн., що підтверджується видатковою накладною №866 від 26.05.2015 р., довіреністю ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" №0055 від 05.06.2015 р., рахунком на оплату №801 від 26.05.2015 р., податковою накладною №883 від 26.05.2016 р., квитанцією №1 про прийняття податкової накладної №883 від 26.05.2016р. на центральному рівні ДПС України.

ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" у свою чергу, своїх зобовязань за договором від 12.01.2009 р. в частині оплати вартості товару за видатковою накладною №866 від 26.05.2015 р. на суму 111395,09 грн. не виконало.

При цьому, відповідач не заперечує факт отримання товару на суму 111395,09 грн. за видатковою накладною №866, стверджуючи лише про відсутність оформленого замовлення на товар за формою, затвердженою додатком до договору.

Разом з цим, колегія суддів відзначає, що товар був отриманий відповідачем його уповноваженою особою за довіреністю, реквізити якої зазначені у видатковій накладній №866 від 26.05.2015 р., отже згідно п.п.7.5.2 п.7.5 договору відповідач повинен був розрахуватися за отриманий товар не пізніше 26.06.2015 р., незалежно від того, чи вчинялась за нього предоплата.

Згідно з ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі невиконання продавцем обов'язку щодо передання товару, проданого в кредит, застосовуються положення статті 665 цього Кодексу. Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем. З моменту передання товару, проданого в кредит, і до його оплати продавцю належить право застави на цей товар.

У відповідності до приписів ст.1057 ЦК України договором, виконання якого пов'язане з переданням у власність другій стороні грошових коштів або речей, які визначаються родовими ознаками, може передбачатися надання кредиту як авансу, попередньої оплати, відстрочення або розстрочення оплати товарів, робіт або послуг (комерційний кредит), якщо інше не встановлено законом. До комерційного кредиту застосовуються положення статей 1054 - 1056 цього Кодексу, якщо інше не встановлено положеннями про договір, з якого виникло відповідне зобов'язання, і не суперечить суті такого зобов'язання.

Відповідно до положень ст.334 ЦК України право власності на спірний товар відповідач набув 26.05.2015 р.

Частинами 1, 4 ст.538 ЦК України визначено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Отже відсутність письмових замовлень на товар, оформлених згідно додатку до договору, на які посилається відповідач, не звільняє останнього від обовязку оплати у разі прийняття товару, оскільки позивач поставив, а відповідач прийняв товар за накладною №866 від 26.05.2015 р. за відсутності письмового замовлення (ч.4 ст.538 ЦК України).

Відповідно до ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Приписами ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. ст. 530, 610 - 612 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.

Судова колегія відзначає, що відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу яким підтверджується виконання останнім свого обовязку щодо оплати отриманого за накладною №866 від 26.05.2015 р. товару на суму 111395,09 грн.

Посилання відповідача на численні платіжні доручення про перерахування коштів судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідачем не доведено суду, що зазначені кошти були сплачені саме за вказаною накладною №866 від 26.05.2015 р. на суму 111395,09 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, між сторонами по справі існували також й інші, крім зобовязань за договором від 12.01.2009 р., який є предметом дослідження по даній справі, зобовязання, що також спростовує твердження відповідача щодо оплати товару саме за накладною №866 від 26.05.2015 р. на суму 111395,09 грн.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що відповідачем у порушення умов договору не було здійснено оплату за поставний позивачем товар, у звязку із чим за останнім рахується заборгованість у розмірі 111395,09 грн., а тому позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення штрафних санкцій за прострочення сплати основного боргу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунком, що був доданий позивачем до позовної заяви, розмір 3% річних від простроченої з 26.06.2015 р. суми відповідно до ст.625 ЦК України складає 3268,60 грн. (період прострочення 26.06.2015 р. 06.06.2016 р.); розмір інфляційних витрат (липень 2015 року - травень 2016 року) складає 7909,05 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок нарахованих сум 3% річних та інфляції, колегія суддів дійшла висновку, що їх зроблено методологічно та арифметично правильно, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

В частині стягнення з відповідача пені за прострочення оплати товару, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із п.5.4 договору від 12.01.2009 р. в разі, якщо покупець не дотримується строків оплати поставленого товару, зазначеного в п.7.5 Договору, Покупець платить Постачальнику пеню в розмірі 0,1% від вартості Товару за кожний день прострочення оплати. Максимальна сума пені обмежується сумою, що дорівнюється 10% від вартості товару.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до п. 2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Позивачем до позову надано розрахунок неустойки (пені) за прострочення оплати товару, згідно якого розмір пені розрахований позивачем виходячи із подвійної облікової ставки Нацбанку України за 1 день у відповідному періоді (починаючи з 26.06.2015 р.) складає 11139,50 грн. (період прострочення з 26.06.2015 р. по 24.09.2015 р.).

На підставі умови п.5.4 договору від 12.01.2009 р. позивач обмежив суму стягнення пені розміром 11139,50 грн. (10% від суми поставки, якими обмежена максимальна сума неустойки, тобто 10% від 111395 грн. 09 коп.).

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за прострочення оплати товару обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" пені за прострочення зберігання товару, з огляду на наступне.

Так, із позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача пеню за порушення строку зберігання товару посилаючись на замовлення відповідача, а саме Ф від 25.03.2014 р. 11:49:06 (рахунок на оплату товару (передплата Ф від 25.03.2014 р.); Ф від 21.03.2014 р. 15:01:17 (рахунок на оплату товару (передплата Ф від 21.03.2014 р.); Ф від 12.05.2014 р. 15:20:33 (рахунок на оплату товару (передплата Ф від 12.05.2014 р.); Ф від 12.08.2014 р. 12:12:17 (рахунок на оплату товару (передплата Ф від 12.08.2014 р.); Ф від 11.09.2014р. 16:02:04 (рахунок на оплату товару (передплата Ф від 11.09.2014 р.); Ф від 18.09.2014р. 11:34:20 (рахунок на оплату товару (передплата Ф від 19.09.2014 р.); Ф від 18.07.2014 р. 17:53:12 (рахунок на оплату товару (передплата Ф від 22.07.2014 р.); Ф від 07.10.2014 р. 11:25:40 (рахунок на оплату товару (передплата Ф від 07.10.2014 р.).

Разом з цим, означені замовлення не були додані позивачем до позовної заяви та відсутні у матеріалах справи.

Згідно з п.2.4 договору від 12.01.2009 р. поставка товару здійснюється покупцем самовивозом на умовах EXW склад компанії Елопак м.Фастів, Київська область, згідно Інкотермс-2000, окремими партіями в кількості, асортименті та в строки, вказані в узгодженому сторонами замовленні, якщо сторони не домовляться про інше.

Згідно із п.2.7 договору від 12.01.2009 р. поставка упаковки "Пюр-Пак" здійснюється на підставі замовлення на поставку (заказ), що розміщується покупцем шляхом його передачі засобами факсимільного зв'язку на адресу Компанії Елопак. Форма замовлення на поставку упаковки "Пюр-Пак" наведена в додатку 1 цього договору. У замовленні покупець зазначає наступну інформацію: найменування (асортимент) упаковки; код-оригінал макету висічки; тип-оригінал макету (поточний або новий); тип печаті; кількість; дату поставки, яка передбачається.

Відповідно до п.2.10 договору від 12.01.2009 р. Компанія Елопак приймає замовлення після надходження на її розрахунковий рахунок попередньої оплати від покупця в розмірі 50% від вартості замовленої партії товару згідно із п.7.5.1 договору. Компанія Елопак підтверджує покупцю прийняття замовлення шляхом факсимільної передачі його копії з відміткою про прийняття замовлення протягом 3 робочих днів від дати надходження на її розрахунковий рахунок попередньої оплати від покупця в розмірі 50% від вартості замовленої партії товару згідно із п.7.5.1 даного договору. З моменту прийняття Компанією Елопак замовлення на поставку упаковки "Пюр-Пак", таке замовлення стає невідємною частиною договору. Відповідне замовлення на поставку вважається відхиленим, в разі якщо Компанія Елопак письмово не підтверджує прийняття замовлення на поставку протягом 3 робочих днів від дати надходження на розрахунковий рахунок Компанії Елопак попередньої оплати згідно із п.7.5.1 договору. При цьому Компанія Елопак протягом вказаних 3 робочих днів здійснить повернення покупцю отриманої від нього передплати в розмірі 50% від вартості замовленої партії товару.

У відповідності до приписів ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судова колегія відзначає, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про направлення ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" замовлень на поставку, оформлених та розміщених згідно п.2.7 договору за формою, затвердженою додатком №1 до договору.

Відсутні у матеріалах справи й письмові підтвердження ПАТ "Елопак-Фастів" про прийняття замовлень згідно умов, викладених у п. 2.10 договору.

Платіжні доручення №533 від 15.08.2014 р., №15 від 15.09.2014 р., рахунки на оплату №1275 від 21.08.2014 р., №1449 від 11.09.2014 р., виписки за рахунком позивача за 20.06.2013 р., 11.06.2013 р., 24.04.2014 р., 29.05.2014 р., 21.08.2014 р., 16.08.2014 р., 02.09.2014 р., 15.09.2014 р., 02.10.2013 р., 03.10.2013 р., 04.10.2013р., 13.01.2014 р., 22.09.2014 р., копії яких містяться в матеріалах справи та на які суд першої інстанції послався як на доказ здійснення відповідачем замовлень та здійснення передплати за товар, не свідчать про узгодження замовлення певної кількості товару, а є лише підтвердженням здійснення окремих господарських операцій.

На підставі наведеного, нарахування пені за зберігання понад 21 день товару на складі ПАТ "Елопак-Фастів" за відсутності в матеріалах справи доказів замовлення такого товару ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод", є безпідставним, адже згідно п.2.5 договору така відповідальність настає за порушення строку вивезення замовленого товару, встановленого п 2.6 Договору 21 календарний день від дати надходження товару на склад компанії Елопак.

Отже, судова колегія вважає, що позивачем не доведено порушення умов договору відповідачем, а саме 2.6., 5.2., а тому підстави для стягнення пені, нарахованої згідно п.5.2 договору відсутні та у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Колегією суддів Одеського апеляційного господарського суду не приймаються до уваги посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме не повідомлення останнього належним чином про час, дату та місце розгляду справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 64 ГПК України суддя, прийнявши позовну заяву, не пізніше трьох днів з дня її надходження виносить і надсилає сторонам, прокурору, якщо він є заявником, ухвалу про порушення провадження у справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні. Ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Статтею 87 ГПК України визначено, що повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, представникам сторін і третіх осіб, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Згідно з пунктом 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивачем у позовній заяві по даній справі зазначило адресу ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" 68640, Одеська область, Ізмаїльський район, смт. Суворове, вул. Лиманська, 18.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням юридичної особи ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" є Одеська область, Ізмаїльський район, селище міського типу Суворове, вул. Лиманська, будинок 18 (т.1, а.с. 126-130).

Позивачем до позову було додано докази направлення копії позовної заяви та додатків до неї на вищевказану адресу ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" (т.1, а.с. 8-9).

Матеріали справи свідчать про те, що усі процесуальні документи по даній справі, а саме копія ухвали господарського суду Одеської області про порушення провадження по справі від 11.07.2016 р., копія ухвали господарського суду Одеської області про відкладення розгляду справи від 27.07.2016 р. та копія оскаржуваного рішення господарського суду Одеської області від 07.09.2016 р. були надіслані судом першої інстанції саме на вищезазначену адресу ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод", яка є юридичною адресою відповідача.

Копія ухвали про порушення провадження у справі від 11.07.2016 р. була вручена відповідачу 21.07.2016 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи (т.1, а.с. 146).

Копії ухвали господарського суду Одеської області про відкладення розгляду справи від 27.07.2016 р. та оскаржуваного рішення господарського суду Одеської області від 07.09.2016 р. було повернуто відділенням поштового звязку на адресу господарського суду Одеської області з відміткою "за зазначеною адресою не проживає".

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" було належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи, що спростовує твердження останнього про зворотне.

Не заслуговують на увагу й посилання апелянта на те, що адресою відповідача для листування є адреса м. Ізмаїл, вул. Гагаріна, 44, яка зазначена яка поштова адреса ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" у договорі від 12.01.2009 р., оскільки, жодними з приписів чинного законодавства не визначено обовязку суду щодо направлення процесуальних документів по справі за адресою, що визначена у договорі на підставі якого виникли спірні відносини, а тому, не направлення судом першої інстанції процесуальних документів за цією адресою жодним чином не свідчить про порушення судом норм процесуального права, оскільки як судові ухвали так й оскаржуване рішення були направлені на адресу відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та була повідомлена позивачем у позовній заяві, що повністю узгоджуються з приписами ст. 64 ГПК України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 104 Господарського кодексу України передбачено, що апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 104 Господарського кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення господарського суду Одеської області від 07.09.2016 р. у справі №916/1841/16 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ПАТ "Ізмаїльський виноробний завод" 365094грн. пені за порушення строку зберігання товару та розподілу судових витрат підлягає скасуванню, в іншій частині оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 07 вересня 2016 року по справі №916/1841/16 скасувати в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський виноробний завод" 365094 грн. пені за порушення строку зберігання товару та розподілу судових витрат.

В задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду Одеської області від 07.09.2016 р. залишити без змін, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Ізмаїльський виноробний завод" на користь Приватного акціонерного товариства "Елопак-Фастів" 111395,09 грн. заборгованості, 7909,05 грн. інфляційних нарахувань, 3268,60 грн. три проценти річних, 11139,50 грн. пені за порушення строку оплати товару та 2259,83 грн. судового збору.

В решті позову відмовити".

Доручити господарському суду Одеської області видати накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Лашин В.В.