У Х В А Л А

21.08.2017 Справа № 910/4562/17

За заявою Avswik investments limited
до1)Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус" 2) Приватного підприємства "Центр здорового материнства"
про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення в межах справи №910/4562/17
в межах справи№ 910/4562/17
за заявоюAvswik investments limited
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус"
пробанкрутство
Суддя Яковенко А.В.

Представники сторін:

від заявника -не з'явилися

від відповідача 1- не з'явилися

від відповідача 2- не з'явилися

розпорядник майна -Дяченко Я.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді Господарського суду м. Києва знаходиться справа №910/4562/17 за заявою Avswik investments limited про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус".

До Господарського суду м. Києва надійшла заява Avswik investments limited до ТОВ "Цитрус", ПП "Центр здорового материнства" про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2017 прийнято заяву Avswik investments limited до ТОВ "Цитрус", ПП "Центр здорового материнства" про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення до розгляду в межах справи № 910/4562/17; призначено розгляд заяви на 03.07.17; зобов'язано відповідачів надати письмові пояснення щодо заяви Avswik investments limited про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення.

03.07.2017 від розпорядника майна боржника надійшов відзив на заяву, в якому розпорядник просив суд визнати недійсним оскаржуваний договір.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.07.2017 відкладено розгляд заяви у судовому засіданні на 09.08.2017.

Судове засідання, призначене на 09.08.2017, не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Яковенко А.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2017 розгляд заяви Avswik investments limited призначено на 21.08.2017.

Присутній у удовому засіданні розпорядник майна боржника надала пояснення по суті заяви та підтримала її у повному обсязі.

Розглянувши заяву Avswik investments limited, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується така заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

27.04.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Цитрус» (орендодавець) та Приватним підприємством «Центр здорового материнства» (орендар) був укладений договір оренди нежитлового приміщення №35 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар бере в тимчасове володіння наступне приміщення.

Адреса будинку, у якому знаходиться приміщення, що орендується: м. Київ-04071, вул. Щекавицька, 9-А (п. 1.2); загальна площа приміщення, що орендується: 299 кв.м (п. 1.3); поверх перший (п. 1.4).

Пунктом 2.1 Договору визначено, що приміщення, що орендується, надається орендарю для розміщення медичного закладу.

За змістом п. 4.1 Договору термін оренди складає 2 роки 8 місяців з моменту прийняття приміщення, що орендується за актом приймання.

01.05.2017 р. між сторонами був підписаний акт прийому-передачі приміщення згідно до Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

За змістом постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою законодавства, яке полягає у наданні особі, що вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб, встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить ст. 20 Господарського кодексу України.

Таким чином, відповідно до приписів ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України застосування судом будь-якого способу судового захисту вимагає наявності наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб'єктивного права або інтересу; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства).

Тобто, важливою умовою застосування судом певного способу захисту права або інтересу є його належність - встановлення судом тих обставин, що вжиття саме обраного позивачем способу захисту спроможне поновити порушені права особи, що звертається до суду з відповідним позовом.

Заявник вказує, що оскільки укладання даного Договору відбувалося після порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ «Цитрус», то керівник боржника в силу ч. 8 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» був зобов'язаний погодити вчинення такого правочину з розпорядником майна.

Відповідно до частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Частиною 1 ст. 92 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Згідно з положеннями статті 97 Цивільного кодексу України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із матеріалів справи, від імені ТОВ «Цитрус» вказаний договір підписаний заступником директора по господарчій частині ОСОБА_2, що діяв на підставі довіреності б/н від 03.04.2017 р.

Вказана довіреність б/н від 03.04.2017 р. на ім'я ОСОБА_2 видана директором ТОВ «Цитрус» ОСОБА_3, якою надано право представнику, в тому числі, підписувати відповідні документи, договору, інші правочини.

Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Системний аналіз положень Закону про банкрутство дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Як встановлено судом, ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.04.2017 порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус" (04071, м. Київ, вул. Щекавицька,9-А, ідентифікаційний код 38392659). Визнано грошові вимоги Avswik investments limited до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус" в розмірі 20 817 688,95грн. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус" (04071, м. Київ, вул. Щекавицька,9-А, ідентифікаційний код 38392659).Здійснено оприлюднення на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про порушення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус" (04071, м. Київ, вул. Щекавицька,9-А, ідентифікаційний код 38392659) за номером 42129 від 13.04.2017р. Призначено розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Цитрус" (04071, м. Київ, вул. Щекавицька,9-А, ідентифікаційний код 38392659) арбітражного керуючого Дяченко Яну Володимирівну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 375 від 28.02.2013). Визначено дату проведення попереднього судового засідання на 05.06.2017 р.

Таким чином, з моменту порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ «Цитрус» було введено процедуру розпорядження майном ТОВ «Цитрус».

Відповідно до ч. 8 ст. 22 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна вчиняють правочини (укладають договори) щодо відчуження, або обтяження нерухомого майна боржника, в тому числі його передачі в оренду, заставу, внесення зазначеного майна до статутного капіталу іншого підприємства або господарського товариства, розпорядження нерухомим майном боржника у будь-який інший спосіб.

Тобто, нормами спеціального Закону передбачений обов'язок керівника боржника погоджувати з розпорядником майна правочини щодо передачі майна в оренду.

В той же час, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту отримання директором ТОВ «Цитрус» ОСОБА_3 погодження розпорядника майна боржника, призначеного ухвалою господарського суду міста Києва 10.04.2017, на укладення спірного Договору.

Відтак, передання в оренду нерухомого майна ТОВ «Цитрус» за відсутності згоди розпорядника майна на вчинення таких дій, свідчить про наявність правових підстав для визнання у відповідності до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України та ч. 8 ст. 22 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" таких договорів недійсними.

Аналогічні висновки містяться в постанові Вищого господарського суду України від 26.05.2016 р. у справі № 924/1892/15.

Відповідно до положень ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У Рішенні Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Так, право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України.

Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до приписів вказаної статті кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або Законом.

Суд відзначає, що вчинення керівником боржника відповідних дій без отримання погодження розпорядника майна свідчить про порушення прав та охоронюваних законом інтересів кредиторів боржника, зокрема, ініціюючого кредитора у справі господарського суду міста Києва №910/4562/17 про банкрутство ТОВ «Цитрус»,.

За таких обставин, заява Avswik investments limited про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення в межах справи №910/4562/17 про банкрутство ТОВ «Цитрус» підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст. 20 Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву Avswik investments limited про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення в межах справи №910/4562/17 про банкрутство ТОВ «Цитрус» задовольнити.

2. Визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення №35 від 27.04.2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Цитрус» та Приватним підприємством «Центр здорового материнства».

Суддя А.В. Яковенко