ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2017 р. Справа № 921/311/17-г/7

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Данко Л.С.,

суддів: Галушко Н.А.,

ОСОБА_1,

секретар судового засідання: Фака С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Лан», вх. № ЛАГС 01-05/3610/17 від 28.07.2017 р.,

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13 липня 2017 року

про забезпечення позову

у справі № 921/311/17-г/7 (суддя Стадник М.С.),

порушеній за позовом

позивача: Приватного підприємства «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба», с. Нова Могильниця, Теребовлянського району, Тернопільської області,

до відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Лан», с. Темногайці, Шумського району, Тернопільської області,

про визнання договору купівлі-продажу від 09.07.2014 р. недійсним.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача: ОСОБА_2 (п/к на підставі довіреності № 22/05 від 22.05.2017р.);

від позивача: ОСОБА_3 (п/к на підставі довіреності № 1 від 15.01.2017 р.).

Права та обовязки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України представникам розяснені та зрозумілі. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.

Представниками сторін подано спільне, письмове клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2017 року, справу № 921/311/17-г/7 Господарського суду Тернопільської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02.08.2017 року прийнято апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Лан», вх. № ЛАГС 01-05/3610/17 від 28.07.2017 р. до провадження та розгляд скарги призначено на 16.08.2017 року, про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази знаходяться в матеріалах оскарження).

В судове засідання представник апелянта/відповідача прибув, вимог ухвали суду щодо подання копії довідки з ЄДРПОУ не виконав, доводи наведені у апеляційній скарзі підтримав, усно зазначив, що місцевим господарським судом, всупереч ст.ст. 66, 67 Господарського процесуального кодексу України задоволено заяву позивача в частині вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони Теребовлянському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області вчиняти дії з примусового виконання наказу, виданого Господарським судом Сумської області 06.06.2017 року у справі № 920/334/17 на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Сумській міжрегіональній товарній універсальній біржі від 16.04.2015 р. у справі № 1/17-15 шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа від 06.06.2017 року у справі № 920/334/17 до вирішення спору по суті. Оскільки на думку апелянта, предметом спору у справі № 921/311/17-г/7 на момент прийняття ухвали про забезпечення позову, є вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09.07.2014 року, при цьому, незалежно від результатів вирішення господарським судом спору по даній справі, видача наказу та примусове виконання рішення по даній категорії позовних вимог не провадиться, оскільки право позивача захищається шляхом визнання правочину недійсним. Таким чином, вжиття заходів до забезпечення позову по даній справі про визнання договору недійсним суперечить змісту ст. 66 ГПК України, оскільки заборона державним виконавцям вчиняти дії, у вигляді зупинення стягнення за виконавчим документом, виданим у іншій справі, накладена ухвалою суду від 13.07.2017, ніяким чином не може вплинути на виконання рішення суду по даній справі, відтак просить ухвалу про забезпечення позову Господарського суду Тернопільської області від 13 липня 2017 року у справі № 921/311/17-г/7 скасувати.

Від позивача в судове засідання уповноважений представник прибув, вимог ухвали суду від 02.08.2017 р. не виконав, проти апеляційної скарги усно заперечив зазначивши, що у разі визнання недійсним договору купівлі-продажу, позивач у разі стягнення за наказом Господарського суду Сумської області не зможе отримати кошти, відтак просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу апелянта/відповідача без задоволення.

З огляду на наведене колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи, що сторін не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а також, що сторони своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи та прибули в судове засідання 16.08.2017 р., судова колегія дійшла до висновку розглянути справу.

Щодо не виконання апелянтом/відповідачем та позивачем вимог ухвали суду від 02.08.2017 р. колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02.08.2017 р. (п. п. 3,4 резолютивної частини ухвали) зобовязано: апелянта/відповідача (Сільськогосподарське ТзОВ «Агро-Лан») подати суду: копію довідки з ЄДРПОУ; інші документи, в розумінні ст. ст. 33, 34 ГПК України, які підтверджують викладене в апеляційній скарзі; Позивача (ПП «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба») подати суду: копію довідки з ЄДРПОУ; письмовий, документально та нормативно обґрунтований відзив (заперечення) на апеляційну скаргу; докази в розумінні ст. ст. 33, 34 ГПК України, однак, вимоги ухвали суду сторонами виконано не було.

Згідно статті 99 ГПК України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення (ухвали) в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до статті 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи № 921/311/17-г/7 та прийшла до висновку, розглядати справу по суті, оскільки в матеріалах оскарження зібрано достатньо доказів для правильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення (ухвали) місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, подані відповідно до частини третьої ст. 106 ГПК України (матеріали оскарження ухвали Господарського суду Тернопільської області від 13.07.2017 р. по справі № 921/311/17-г/7 за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Лан» та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу місцевого господарського суду про забезпечення позову, шляхом заборони Теребовлянському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області вчиняти дії з примусового виконання наказу, виданого Господарським судом Сумської області 06.06.2017 року у справі № 920/334/17 на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Сумській міжрегіональній товарній універсальній біржі від 16.04.2015 р. у справі № 1/17-15 шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа від 06.06.2017 року у справі № 920/334/17 до вирішення спору по суті скасувати, виходячи з наступного.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 13 липня 2017 р. у справі № 921/311/17-г/7 (суддя Стадник М.С.) заяву Приватного підприємства «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба» № б/н, б/д про забезпечення позову задоволено, увалено заборони Теребовлянському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області вчиняти дії з примусового виконання наказу, виданого Господарським судом Сумської області 06.06.2017 року у справі № 920/334/17 на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Сумській міжрегіональній товарній універсальній біржі від 16.04.2015 р. у справі № 1/17-15 шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа від 06.06.2017 року у справі № 920/334/17 до вирішення спору по суті (п. п. 1, 2 резолютивної частини оскаржуваної ухвали) (матеріали оскарження, а. с. 1-3).

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду від 13.07.2017 р. у даній справі, апелянт/відповідач (Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Лан») звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати ухвалу про забезпечення позову Господарського суду Тернопільської області від 13 липня 2017 року у справі № 921/311/17-г/7 (матеріали оскарження, а. с. 26-29).

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали було порушено норми процесуального права, що призвело до винесення незаконної ухвали суду про забезпечення позову, яка підлягає скасуванню.

Апелянт в апеляційній скарзі звертає увагу суду на те, що предметом спору у справі № 921/311/17-г/7 на момент прийняття ухвали про забезпечення позову, є вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09.07.2014 року, при цьому, незалежно від результатів вирішення господарським судом спору по даній справі, видача наказу та примусове виконання рішення по даній категорії позовних вимог не провадиться, оскільки право позивача захищається шляхом визнання правочину недійсним, таким чином, вжиття заходів до забезпечення позову по даній справі про визнання договору недійсним суперечить змісту ст. 66 ГПК України, оскільки заборона державним виконавцям вчиняти дії, у вигляді зупинення стягнення за виконавчим документом, виданим у іншій справі, накладена ухвалою суду від 13.07.2017, ніяким чином не може вплинути на виконання рішення суду по даній справі.

Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанцій задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову було порушено норми ст. 121-1 ГПК України, якою визначено, що суд касаційної інстанції за заявою сторони чи прокурора або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення господарського суду до закінчення його перегляду в порядку касації, що на думку апелянта, свідчить про те, що судом першої інстанції, перевищено свої повноваження, присвоївши собі повноваження Вищого господарського суду України, як суду касаційної інстанції.

Також апелянт звертає увагу суду на те, що ухвалюючи судом першої інстанції оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, шляхом зупинення виконання рішення суду у іншій справі, місцевий господарський суд, втрутився в судове провадження у цій справі, що є також порушенням норм процесуального права.

Апелянт також в апеляційній скарзі покликається на те, що у відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, відтак, виконання Наказу від 06.06.2017 року виданого Господарським судом Сумської області на підставі ухвали цього суду від 06.06.2017 року у справі № 920/334/17, є стадією провадження у цій справі, та відповідно, всі питання, що виникають в процесі виконання рішення суду повинні вирішуватись в межах провадження № 920/334/17 на підставі норм законодавства України, а не у іншій справі (№ 921/311/17-г/7), як це зроблено судом першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене апелянт вважає, що місцевий господарський суд безпідставно та необґрунтовано задовольнив заяву позивача про забезпечення позову.

Колегія суддів, дослідивши матеріали оскарження про забезпечення позову шляхом заборони Теребовлянському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області вчиняти дії з примусового виконання наказу, виданого Господарським судом Сумської області 06.06.2017 року у справі № 920/334/17 на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Сумській міжрегіональній товарній універсальній біржі від 16.04.2015 р. у справі № 1/17-15 шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа від 06.06.2017 року у справі № 920/334/17 до вирішення спору по суті, встановила наступне.

З матеріалів оскарження вбачається, що 13.07.2017 р. Приватним підприємством «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба» подано до Господарського суду Тернопільської області заяву вх. № 13972, в якій позивач просив: з метою забезпечення позову до вирішення спору по суті та набрання рішенням у справі № 921/311/17-г/7 законної сили, вжити заходи до забезпечення позову, а саме заборонити Теребовлянському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області вчиняти дії з примусового виконання наказу, виданого Господарським судом Сумської області 06.06.2017 року у справі № 920/334/17 до вирішення спору по суті.

Як вбачається з матеріалів оскарження та зазначено вище у цій постанові, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 13.07.2017 р. (п. 2 резолютивної частини ухвали), виходячи із обґрунтувань наведених у мотивувальній частині ухвали, місцевий господарський суд, задовольняючи заяву позивача, мотивував тим, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Сумській міжрегіональній товарній універсальній біржі від 16.04.2015р. у справі №1/17-15 було задоволено частково позовні вимоги відповідача (Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Лан») та стягнуто з Приватного підприємства «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба» на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Лан» по договору купівлі-продажу № б/н від 09.07.2014р., який є предметом оскарження у справі № 921/311/17-г/7. Також судом зазначено, що оскільки відповідач звернувся до Теребовлянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про виконання наказу виданого Господарським судом Сумської області 06.06.2017 року у справі № 920/334/17, місцевий господарський суд відповідно до встановлених обставин, вважав за необхідне, заяву позивача задовольнити, зазначивши, що державним виконавцем будуть вчинені виконавчі дії щодо арешту та примусового стягнення грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за спірним договором купівлі-продажу, відтак ця заборона здійснюється шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа.

Однак, з таким висновком місцевого господарського суду колегія суддів апеляційної інстанції погодитись не може, виходячи з такого.

У відповідності до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України), господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відтак, забезпечення позову застосовується судом, якщо невжиття цих заходів може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Таким чином, із змісту вищенаведеної статті вбачається, що необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення.

Отже, інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання подальшого судового рішення.

З оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вбачається та не заперечується сторонами у справі, що Приватне підприємство «Агропромислове підприємство «Агро-Дружба» звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Лан» про визнання договору купівлі-продажу від 09.07.2014 р. недійсним, який ухвалою місцевого господарського суду від 18.05.2017 р. прийнято до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 30.05.2017 р. (матеріали оскарження, а. с. 1-3).

Отже, предметом спору у даній справі є вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09.07.2014 року.

Слід зазначити, що незалежно від результатів вирішення господарським судом спору у справі № 921/311/17-г/7 предметом спору якого є визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09.07.2014 року, видача наказу та примусове виконання рішення по даній категорії позовних вимог не провадиться, оскільки право позивача захищається шляхом визнання правочину недійсним.

Таким чином, вжиття заходів до забезпечення позову по даній справі про визнання договору недійсним суперечить змісту ст. 66 ГПК України, оскільки заборона державним виконавцям вчиняти дії, у вигляді зупинення стягнення за виконавчим документом, виданим у іншій справі, накладена ухвалою суду від 13.07.2017, ніяким чином не може вплинути на виконання рішення суду по даній справі.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», не можуть забезпечуватися заходами, зазначеними в статті 67 ГПК інші, крім позовних, вимоги (наприклад, пов'язані із здійсненням повороту виконання судового рішення, із зміною способу та порядку його виконання тощо).

При цьому, Господарський суд Тернопільської області, зазначаючи в оскаржуваній ухвалі суду про забезпечення позову про те, що державним виконавцем будуть вчинені виконавчі дії щодо арешту та примусового стягнення грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за спірним договором купівлі-продажу, жодним чином не обґрунтовує яким чином зупинення виконання рішення у іншій розглянутій іншим судом справі може вплинути на виконання рішення у даній справі про визнання правочину недійсним, і чому невжиття судом заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення у справі про визнання договору недійсним.

Крім того, перелік заходів до забезпечення позову визначений ст. 67 ГПК України і розширеному тлумаченню не підлягає. Відповідно до зазначеної норми, до заходів забезпечення позову належать, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Незважаючи на те, що суд сформулював захід забезпечення позову як заборона вчиняти дії на виконання рішення суду, суд зазначив що ця заборона здійснюється шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа. Таким чином, суд фактично зупинив виконавче провадження у іншій справі.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 121-1 ГПК України, правом зупинення виконання судового рішення, наділений суд касаційної інстанції, оскільки, суд касаційної інстанції за заявою сторони чи прокурора або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення господарського суду до закінчення його перегляду в порядку касації.

А отже, забезпечивши позов шляхом зупинення виконавчого провадження, яке здійснював орган державної виконавчої служби, місцевий господарський суд вийшов за межі власних повноважень, оскільки в силу частини першої ст. 67 ГПК України господарський суд вправі зупинити виключно стягнення, яке здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого документа.

Зазначена правова позиція щодо неприпустимості забезпечувати позов шляхом зупинення виконавчого провадження, крім стягнення яке здійснюється у безспірному порядку, викладена у поставах Вищого господарського суду України від 25.10.2011 року по справі № 47/185 та від 03.07.2012 року по справі № 5002-23/3012-2011.

На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, шляхом зупинення виконання рішення суду у іншій справі, перевищив свої повноваження, втрутився в судове провадження у цій справі.

Так, Вищий господарський суду України в Інформаційному листі від 22.04.2016 № 01- 06/1444/16 року роз'яснив, що з огляду на приписи статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосудця мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, у зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною ОСОБА_2 України відповідного Закону господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Європейського суду з прав людини з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Янголенко проти України (по.14077/05, від 10.12.2009 p.), суд зазначає, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відтак, виконання наказу від 06.06.2017 року, який виданого Господарським судом Сумської області на підставі ухвали цього суду від 06.06.2017 року у справі № 920/334/17, є стадією провадження у цій справі та відповідно, всі питання, що виникають в процесі виконання рішення суду повинні вирішуватись в межах провадження у справі № 920/334/17 на підставі норм законодавства України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Як уже було вищезазанчено у цій постанові, чинним Господарським процесуальним кодексом України визначено, що можливість зупинення виконавчого провадження за рішенням суду передбачена лише ст. 121-1 ГПК України, а саме: «суд касаційної інстанції за заявою сторони чи прокурора або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення господарського суду до закінчення його перегляду в порядку касації».

Отже, зупинення виконавчого провадження надано лише суду касаційної інстанції.

Таким чином, місцевий господарський суд оскаржуваною ухвалою, заборонив Теребовлянському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області вчиняти дії з примусового виконання рішення у справі № 920/334/17, яка розглядалась Господарським судом Сумської області, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу виданого по справі № 920/334/17, тобто вийшовши за межі повноважень.

Отже, оскаржувана ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову, ухвалена Господарським судом Тернопільської області 13 липня 2017 року у справі № 921/311/17-г/7, з порушенням норм процесуального законодавства, а саме ст.ст. 66, 67, 121-1 ГПК України, та підлягає скасуванню як незаконна.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, дослідивши всі обставини, що мають значення для вирішення спору по суті в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.07.2017 р. у справі № 921/311/17-г/7 про забезпечення позову шляхом заборони Теребовлянському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області вчиняти дії з примусового виконання наказу, виданого Господарським судом Сумської області 06.06.2017 року у справі № 920/334/17 на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Сумській міжрегіональній товарній універсальній біржі від 16.04.2015 р. у справі № 1/17-15 шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа від 06.06.2017 року у справі № 920/334/17 до вирішення спору по суті скасувати.

Судовий збір за перегляд ухвали місцевого господарського суду в апеляційному порядку покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 4-3, 22, 32-34, 43, 99, 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задовільнити.

2. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 13.07.2017 року у справі № 921/311/17-г/7 скасувати, в задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову відмовити.

3. Витрати зі сплати судового збору за перегляд ухвали місцевого суду в апеляційному порядку покласти на позивача.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали оскарження повернути в Господарський суд Тернопільської області.

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя Н.А.Галушко

Суддя Г.В.Орищин

16.08.2017 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 21.08.2017 р.