ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року Справа № 904/11526/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коробенка Г.П.- головуючого (доповідача),
Кравчука Г.А., Мачульського Г.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Глобал"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.05.2017
у справі№ 904/11526/16 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Глобал"
доДочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України" в особі філії „Дніпропетровський автодор" Дочірнього підприємства „Дніпропетровський облавтодор"
простягнення 177 663,05 грн
за зустрічним позовомДочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України" в особі філії „Дніпропетровський автодор" Дочірнього підприємства „Дніпропетровський облавтодор"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Глобал"
провизнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 26.12.2014 № 77 в частині,

У судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача за первісним позовом: не з'явились, повідомлені належно;

від відповідача за первісним позовом: Фрейдун О.М. - адвокат за дог. від 01.06.2017.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Партнер Глобал" звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії „Дніпропетровський автодор" Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" заборгованість у розмірі 177 663,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на договір відступлення права вимоги (цесії) від 26.12.2014 №77, згідно якого позивач прийняв право вимоги, належне Товариству з обмеженою відповідальністю "Резерв-Ойл", яке виникло до боржника - відповідача, на підставі договору поставки від 24.05.2013 №24/05-13 на суму 177 663,05 грн.

Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив суд визнати недійсним договір відступлення права вимоги (цесії) від 26.12.2014 №77, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Партнер Глобал" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Резерв-Ойл", в частині відступлення права вимоги боргу за договором поставки від 24.05.2013 №24/05-13.

Зустрічні вимоги мотивовані тим, що за умовами п. 9.8 договору поставки №24/05-13, укладеного 24.05.2013 між ТОВ "Резерв-Ойл" (постачальник) та ДП "Дніпропетровський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" в особі філії "Дніпропетровський автодор" ДП "Дніпропетровський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" (покупець), сторони не мають права передавати свої зобов'язання за даним договором третім особам без письмової згоди іншої сторони, а тому договір про відступлення права вимоги (цесії) від 26.12.2014 №77, що є підставою первісних позовних вимог, відповідач за первісним позовом просив визнати недійсним, як такий, що суперечить вимогам чинного законодавства та умовам договору поставки.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2017, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.05.2017, у задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено, визнано недійсним договір про відступлення права вимоги (цесії) від 26.12.2014 №77, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Резерв-Ойл" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Партнер Глобал" в частині відступлення права вимоги боргу за договором поставки від 24.05.2013 року №24/05-13.

Суди встановили, що договір відступлення права вимоги суперечить умовам пункту 9.8 договору поставки від 24.05.2013 №24/05-13 щодо заборони передавати свої зобов'язання за договором поставки третім особам без письмової згоди іншої сторони. Встановивши відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов'язанні, суди визнали підставою для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги недодержання вимог ч.1 ст.516 Цивільного кодексу України.

Визнання недійсним договору відступлення права вимоги відповідно стало підставою для відмови у задоволенні первісного позову.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Партнер Глобал" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить рішення та постанову у справі скасувати і прийняти нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а у зустрічному - відмовити. Скаржник посилається на те, що пункт 9.8 договору поставки від 24.05.2013 №24/05-13 не порушено, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Резерв-Ойл" не повинен був отримувати згоду боржника на уступку права вимоги, оскільки в розумінні ст.ст. 509, 514, 516 Цивільного кодексу України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Резерв-Ойл" передало свої зобов'язання, а не обов'язки, котрі, на думку скаржника, є різними за своїм правовим навантаженням. На думку скаржника судами, в порушення 36, 82 Господарського процесуального кодексу України, надано неналежну оцінку його доводам та матеріалам справи, що призвело до прийняття незаконних рішення та постанови.

У відзивах Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України" в особі філії „Дніпропетровський автодор" Дочірнього підприємства „Дніпропетровський облавтодор" останній просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові акти - без змін.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваних судових актів, знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити, враховуючи наступне.

Судами встановлено, що 24.05.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Резерв-Ойл" (постачальник) та філією "Дніпропетровський райавтодор" Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (покупець) було укладено договір поставки № 24/05-13 (далі - договір), відповідно до умов п.1.1 якого постачальник зобов'язується поставляти узгодженими партіями, протягом дії даного договору у власність покупця нафтопродукти (бітуму нафтового дорожнього марки 60/90), а покупець зобов'язується приймати та оплачувати товар, за умовами цього договору.

Поряд з цим, 26.12.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Резерв-Ойл" (цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Партнер Глобал" (цесіонарій) був укладений договір про відступлення права вимоги (цесії) за №77, за яким останній став кредитором за договорами, які були укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю "Резерв-Ойл" та Дочірнім підприємством "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України", у тому числі, й за договором поставки №24/05-13 від 24.05.2013 на суму заборгованості 177 663, 05 грн.

Відповідно до п.2 договору про відступлення права вимоги цесіонарій набув право вимагати від боржника - Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", належного виконання обов'язків, що передбачені наведеним договором поставки. До цесіонарія перейшло зазначене вище право вимоги цедента в обсязі та на умовах, що існували на момент укладання договору відступлення прав вимоги (п.п.2.1. п.2 договору).

У зв'язку з невиконанням Дочірнім підприємством "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Дніпропетровський автодор" договірних зобов'язань з оплати товару, позивач, як новий кредитор за договором про відступлення права вимоги, просив стягнути з відповідача 177 663, 05 грн. основного боргу за договором поставки.

Стаття 512 Цивільного кодексу України визначає перелік основних підстав для заміни кредитора у зобов'язанні. Зокрема, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 ст.516 Цивільного кодексу України містить положення, згідно з яким заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 509, ч.1 ст.510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ч. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України).

Таким чином, зобов'язання за договором поставки в цілому включає в себе не тільки обов'язки сторін, але й права, тому й передача права вимоги, що виникає на підставі такого договору, має відбуватись відповідно до умов договору та закону.

Встановивши відсутність згоди боржника - покупця, на зміну кредитора - постачальника, щодо права вимоги до боржника належного виконання його обов'язків за договором поставки, зокрема, в частині сплати вартості поставленого товару, суди правомірно визначились, що сторони уклали спірний договір відступлення права вимоги з порушенням п.9.8 договору поставки, згідно якого сторони не мають права передавати свої зобов'язання за даним договором третім особам без письмової згоди іншої сторони, та положень ст.516 Цивільного кодексу України, а тому наявні правові підстави для визнання договору цесії недійсним в силу положень ч.1 ст.203 цього ж Кодексу, яка унормовує, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Стаття 215 Цивільного кодексу України також визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1, 3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Доводи касаційної скарги про неналежну оцінку обставин справи та доводів позивача за первісним позовом не можуть стати підставою для скасування рішення та постанови у справі, оскільки спростовуються матеріалами справи і текстами оскаржуваних рішень, з яких вбачається, що судами повно і всебічно перевірено доводи позивача за первісним позовом та правомірно їх відхилено.

Зокрема посилання на копію листа №76-1 від 09.12.2014 "Щодо надання згоди на відступлення права вимоги" підставно відхилено судами, оскільки його оригінал відсутній, прокуратурою він не вилучався та не приєднувався до матеріалів кримінального провадження №0000051, у книгах реєстрації як вихідної так і вхідної кореспонденції відповідача за первісним позовом не реєструвався, посадова особа відповідача за первісним позовом, як зазначено в листі слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області від 19.09.2016 року №17/1-3233 вих.16, спростовує підписання вказаного листа.

Надана в апеляційну інстанцію копія листа №75 від 09.12.2014 щодо надання згоди на відступлення прав вимог, який підписано директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Резерв-Ойл" і головним бухгалтером та заступником директора з економічних питань Дочірнього підприємства „Дніпропетровський облавтодор", законно відхилено судом на підставі положень ст.101 Господарського процесуального кодексу України, оскільки причин з яких цей доказ неможливо було подати до суду першої інстанції, позивачем за первісним позовом обґрунтовано не було.

Доводи про часткову сплату товару відхилені судами, позаяк позивачем за первісним позовом не доведено, що сума сплачена саме за договором поставки №24/05-13 від 24.05. 2013.

Посилання на акт звіряння розрахунків відхилено судами з урахуванням бухгалтерської довідки відповідача за первісним позов про відсутність заборгованості у бухгалтерському обліку перед обома сторонами договору відступлення права вимоги.

Судами також встановлено, що згідно з висновком №22/08/2016 судово-економічної експертизи за матеріалами кримінального провадження №0000051 від 29.08.2016, в об'ємі наданих на дослідження документів, документально підтвердити придбання поставленого Товариством з обмеженою відповідальністю "Резерв-Ойл" бітуму нафтового дорожньої марки 60/90 на адресу філій Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Автомобільні дороги України" в період з 12.03.2013 по 22.10.2013 в кількості 543,24 тн не надається за можливе.

Таким чином, за результатами проведеного експертного дослідження фактично не підтверджується поставка бітуму нафтового дорожнього марки 60/90 на адресу відповідача за первісним позовом в заявленій до стягнення сумі у 177 663, 05 грн., яка була здійснена за твердженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Глобал" на підставі договору поставки від 24.05.2013 Товариством з обмеженою відповідальністю "Резерв-Ойл" згідно видаткової накладної №РН-0000062 від 25.05.2013, тобто не підтверджується виконання відповідачем за зустрічним позовом своїх зобов'язань за вказаним договором поставки.

При цьому, проведеною головним державним ревізором - інспектором відділу перевірок платників основних галузей економіки управління аудиту Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, документальною позаплановою невиїзною перевіркою Товариства з обмеженою відповідальністю "Резерв-Ойл", встановлено порушення останнім ст.185, ст.188, п.198.3., п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України щодо неправомірно сформованих податкових кредитів по операціях придбання послуг.

Не підтверджено поставку і оригіналами документів, які мали б бути передані позивачеві за первісним позовом Товариством з обмеженою відповідальністю "Резерв-Ойл" за актом приймання-передачі документів від 26.12.2014 до спірного договору цесії.

Згідно з приписами статей 33, 34, частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх.

Щодо покликань скарги на порушення судами ст.ст. 509, 514, 516 Цивільного кодексу України, то вони визнаються касаційною інстанцією неспроможними, позаяк стосуються власного трактування скаржником норм закону та не відповідають дійсним обставинам, що склались між сторонами.

Стаття 217 Цивільного кодексу України містить припис, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відтак, визнаються такими, що відповідають обставинам справи та вимогам законодавства, котре регулює спірні правовідносини, висновки судів про те, що відсутність письмової згоди боржника на заміну кредитора у зобов'язані, відповідно до ч.1 ст.203, ч.ч.1 та 3 ст.215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання недійсним оспорюваного в даній справі договору про відступлення права вимоги №77 від 26.12.2014, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Резерв-Ойл" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Партнер Глобал" - в частині відступлення права вимоги боргу за договором поставки №17/10-13 від 17.10.2013 року, як такий, що суперечить ч.1 ст.516 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене суди правомірно відмовили і у задоволенні первісних вимог.

Отже підстави для задоволення касаційної скарги та скасування рішення і постанови у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні касаційної скарги відмовити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 у справі №904/11526/16 залишити без змін.

Головуючий суддя: Г.П. Коробенко

Судді: Г.А. Кравчук

Г.М. Мачульський