номер провадження справи 35/118/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2017 Справа № 908/1663/17

Суддя господарського суду Запорізької області Топчій О.А.

при секретарі Осоцькому Д.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, юрисконсульт другої категорії, довіреність № 18-95 від 26.12.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2, провідний юрисконсульт, довіреність № 20-418 від 18.04.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Публічного акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів, м. Запоріжжя

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь, м. Запоріжжя

про стягнення 385 973,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

15.08.2017р. до господарського суду Запорізької області звернулось Публічного акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів з позовом до Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь про стягнення заборгованості в розмірі 385 973,16 грн.

15.08.2017 року автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Топчій О.А.

Позивач, обґрунтовуючи свій позов, посилається на те, що у 03.01.2017р. між Публічним акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (Постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь (Покупець, відповідач) укладено договір постачання № 11-17/17/20/2016/3528.

На виконання п. 1.1 договору постачання, а також специфікації до договору, позивач в термін з 06.01.2017р. по 10.04.2017р. поставило та передало у власність ПуАТ «ЗМК «Запоріжсталь» феросплави, а відповідач в свою чергу прийняв та оплатив феросплави виробництва позивача.

Пунктом 3.3 договору постачання встановлено, що власність ПуАТ «ЗМК «Запоріжсталь» (покупець) проводить оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок ПуАТ «ЗФЗ» (постачальника) протягом 30-ти банківських днів з дати поставки товару.

Згідно п. 7.6 договору постачання, у випадку порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених цим договором постачання у п. 3.3, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді, за кожен день прострочення оплати.

У звязку з неналежним виконанням своїх зобовязань щодо строків оплати за поставлений товар за договором постачання № 11-17/17/20/2016/3528 позивачем відповідно до умов договору нараховано відповідачу пеню у сумі 348 017,00 грн. та 3 % річних у розмірі 37 956,16 грн..

З огляду на вищезазначене позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором постачання № 11-17/17/20/2016/3528 від 03.01.2017р. у сумі 385 973,16 грн., з яких: 348 017,00 грн. пені та 37 956,16 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані обставинами, викладеними у позовній заяві, та обґрунтовані ст. 526, 610, 611, 625, 629 ЦК України, ст. 193, 231 ГК України, ст. 1, 12, 22, 54, 57, 83 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.08.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі № 908/1663/17, присвоєно справі номер провадження 35/118/17 та призначено розгляд справи на 31.08.2017р. об 11 год. 30 хв.

29.08.2017р. через канцелярію господарського суду Запорізької області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 28.08.2017р. відповідно до якого відповідач посилається на п. 3.8 договору постачання відповідно до якого позивач зобовязаний засобами факсимільного або електронного звязку передає відповідачу протягом 2-х робочих днів з дати поставки товару, рахунок на відвантажений товар, з подальшим наданням оригіналів протягом 5 календарних днів з дати поставки товару та при наявності підписаної обома сторонами Специфікації, наступні документи:

- рахунок Постачальника, оформлений у відповідності з вимогами п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку від 24.05.1995р. № 88;

- сертифікат якості;

В день виникнення у нього податкових зобовязань по ПДВ з операціями, що здійснювались на виконання даного договору:

- зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних в граничні строки встановлені пунктом 201.10. статті 201 ПКУ та надати її покупцеві в електронній формі через систему M.E.DOC в день реєстрації.

- податкову накладну оформити на державні мові і у відповідності до вимог Податкового кодексу України, порядку заповнення податкової накладної, затвердженого відповідним державним органом.

Проте, як зазначає відповідач, позивачем порушено умови договору, щодо передачі відповідачеві повного пакету товаросупровідних документів. Позовна заява не містить будь-яких посилань позивача на конкретні докази своєчасності надання відповідачеві повного пакету товаросупровідних документів. До позовної заяви позивачем не додано жодних доказів своєчасного надання документів на адресу відповідача ані поштовим звязком, ані курєрською доставкою чи нарочно.

Таким чином, на думку відповідача, перебіг строку виконання грошового зобовязання, яке виникло на підставі договору, повинно починатися з моменту отримання відповідачем документів передбачених у п. 3.8 договору.

На підставі вищевикладеного відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви ПуАТ Запорізький завод феросплавів.

29.08.2017р. через канцелярію господарського суду Запорізької області від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій від 28.08.2017р. відповідно до якого відповідач посилаючись на незначний період часу прострочки по оплаті поставленого товару та зважаючи, що дане порушення зобовязання має виключний характер та було виправлене відповідачем безпосередньо в місяці, коли зобовязання по кожній поставці повинно бути виконане а отже відсутністю заподіяної шкоди інтересам позивача, просить суд зменшити розмір нарахованої пені на 50 %.

29.08.2017р. через канцелярію господарського суду Запорізької області від відповідача надійшло клопотання про відстрочку виконання рішення від 28.08.2017р. відповідно до якого відповідач зазначає, що ПуАТ ЗМК Запоріжсталь знаходиться у скрутному матеріальному становищі, в звязку із невиконаннями контрагентами відповідача своїх грошових зобовязань їх дебіторська заборгованість перед відповідачем станом на 30.04.2017р. складає 20 080 541 423, 37 грн.

А також відповідач посилається на значну суму невідшкодованого державою ПДВ.

Зазначені обставини значно ускладнюють виконання рішення по даній справі в звязку з чим відповідач просить суд відстрочити виконання рішення на 1 рік.

В судовому засіданні 31.08.2017р. представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просить суд позов задовольнити.

Представник відповідач у судовому засіданні 31.08.2017р. підтримав відзив на позовну заяву, клопотання про зменшення пені та клопотання про відстрочку виконання рішення.

За клопотанням представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації.

В судовому засіданні 31.08.2017р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь (Покупець) укладений договір № 11-17/17/20/2016/3528 від 03.01.2017р. за умовами якого Постачальник зобовязується поставити та передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та сплатити відповідно п. 3.3 цього Договору феросплави, іменовані в наступному Товар, у строк з 03 січня 2017р. по 31 грудня 2017р., на умовах, в кількості та строки, вказані у Специфікації до чого Договору, які є його невідємною частиною.(п. 1.1 договору № 11-17/17/20/2016/3528).

Згідно п. 2.1 договору № 11-17/17/20/2016/3528, поставка товару по цьому договору проводиться на умовах FCA - склад ПАО «ЗФЗ», доставка думпкаров х феросплавами Покупець проводить силами та за рахунок Постачальника на станцію «Подборочная» ПАО «Запоріжсталь».

Відповідно до п. 2.1.1 договору № 11-17/17/20/2016/3528, датою поставки товару та момент переходу права власності вважається дата оформлення Постачальником накладної перевізника (ПАО «ЗФЗ»), при спільному прийманні, та визначенні ваги на ПАО «ЗФЗ», підтверджується сертифікатом якості Постачальника.

Постачальник приймає на себе зобовязання по організації та оплаті транспортування Товару в шляху його слідування.

Пунктом 3.3 договору № 11-17/17/20/2016/3528 встановлено, що Покупець проводить оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника протягом 30-ти банківських днів з дати поставки товару. Вартість відвантаженого товару у Специфікації визначається в національній валюті України з урахуванням податків та зборів, передбачених діючим законодавством України. Оплат товару здійснюється в національній валюті України, по курсу НБУ на дату оплати.

Оплата буде проводитися на користь Постачальника по реквізитами вказаними у контрактів. (п. 3.4 договору № 11-17/17/20/2016/3528).

Відповідно до п. 3.5 договору № 11-17/17/20/2016/3528, датою платежу вважається дата зарахування коштів на рахунок Постачальника.

Згідно п. 3.8 договору № 11-17/17/20/2016/3528, Постачальник засобами факсимільного або електронного звязку передає відповідачу протягом 2-х робочих днів з дати поставки товару, рахунок на відвантажений товар, з подальшим наданням оригіналів протягом 5 календарних днів з дати поставки товару та при наявності підписаної обома сторонами Специфікації, наступні документи:

- рахунок Постачальника, оформлений у відповідності з вимогами п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку від 24.05.1995р. № 88;

- сертифікат якості;

В день виникнення у нього податкових зобовязань по ПДВ з операціями, що здійснювались на виконання даного договору:

- зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних в граничні строки встановлені пунктом 201.10. статті 201 ПКУ та надати її Покупцеві в електронній формі через систему M.E.DOC в день реєстрації.

- податкову накладну оформити на державні мові і у відповідності до вимог Податкового кодексу України, порядку заповнення податкової накладної, затвердженого відповідним державним органом.

Як зазначено у п. 7.6 договору № 11-17/17/20/2016/3528, у випадку порушення Покупцем строку оплати за поставлений товар, передбачений діючим договором поставки пункту 3.3, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ діючої у відповідному періоді, за кожний день прострочки оплати.

Позивач починаючи з 06.01.2017р. по 10.04.2017р. поставив та передав у власність відповідача феросплави, що підтверджується видатковими накладними наданими позивачем до матеріалів справи.

Позивачем виставлено відповідачу відповідні рахунки на оплату поставленого товару за договором № 11-17/17/20/2016/3528, які містяться в матеріалах справи.

Відповідач свої обовязки по оплаті поставленого за договором № 11-17/17/20/2016/3528 товару виконав не належним чином, в порушення строку визначеного п. 3.3 договору, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких долучено до матеріалів справи.

Оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Підстави виникнення господарських зобов'язань визначені в ст. 174 ГК України. Зокрема, господарські зобов'язання можуть виникати:

з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав;

внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, що визначено ч. 2 ст. 175 ГК України.

Частинами 1-3 ст. 193 ГК України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Застосування господарських санкцій до субєкта, який порушив зобовязання, не звільняє цього субєкта від обовязку виконати зобовязання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобовязання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

В даному випадку підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, є договір № 11-17/17/20/2016/3528 від 03.01.2017р.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 348 017,00 грн. пені та 37 956,16 грн. 3 % річних, які нараховані за порушення строків оплати визначених договором за отриманий товар.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Згідно ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відповідних відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобовязання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що при порушенні зобов'язання настають правові наслідки, які встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобовязань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Приписами ч. 6 вказаної статті унормовано, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законодавством або договором.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В підпункті 7.6 договору № 11-17/17/20/2016/3528 сторони визначили, що у випадку порушення Покупцем строку оплати за поставлений товар, передбачений діючим договором поставки пункту 3.3, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ діючої у відповідному періоді, за кожний день прострочки оплати.

Перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, господарський суд вважає правомірним є нарахування відповідачу пені в розмірі 348015, 11 грн.

У зв`язку із чим стягненню з відповідача підлягає 348015, 11 грн. пені. В частині стягнення пені в розмірі 1,89 грн. в задоволенні позову слід відмовити.

Розрахунок здійснено за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство».

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договором від № 11-17/17/20/2016/3528 сторони інший розмір процентів не встановлювали.

Перевіривши розрахунок 3 % річних, здійснений позивачем, господарський суд вважає його вірним:

У зв`язку із чим стягненню з відповідача підлягає 37956,16 грн. 3 % річних.

Розрахунок здійснено за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство».

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені в порядку ст. 83 ГПК України на 50 % грн., суд задовольняє його повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але і інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України також передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та наявність інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно п. 2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду. У вирішенні повязаних з цим питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, а також в абзацах першому - четвертому п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №7 Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд, розглянувши подані документи, враховуючи відсутність у відповідача перед позивачем основного боргу за договором, ступінь вини відповідача та приймаючи до уваги період заборгованості, вважає за можливе здійснити зменшення суми пені на 50 %, а отже в розмірі 174007,55 грн.

Посилання відповідача на те що, позивачем порушено умови договору, щодо передачі відповідачеві повного пакету товаросупровідних документів а отже й перебіг строку виконання грошового зобовязання, яке виникло на підставі договору, повинно починатися, на думку відповідача, з моменту отримання відповідачем документів передбачених у п. 3.8 договору судом не приймаються до уваги, оскільки відповідно до п.п. 2.1.1 та п. 3.3 договору № 11-17/17/20/2016/3528 обовязок відповідача по сплаті отриманого за видатковими накладними товару виникає з дати поставки товару та сплата має бути проведена у строк 30 банківських днів, зазначений строк відповідачем було порушено.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене та беручі до уваги те, що відповідач свої зобовязання за договором щодо своєчасної оплати за отриманий товар виконав неналежним чином, то позов задовольняється частково, а саме:; 174007,55 грн. пені (з урахуванням зменшення) та 37956,16 грн. 3 % річних.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про надання відстрочку виконання рішення суду на 1 (один) рік, відмовляє в її задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6 ст. 83 Господарсько процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

При вирішенні питання про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення, суд виходить з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів).

При цьому, при прийнятті рішення про надання розстрочки та відстрочки суд має враховувати приписи статті 121 ГПК про те, що відстрочка або розстрочка виконання рішення допускається лише у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, має бути підтверджена відповідними засобами доказування, а до заяви повинні бути додані докази щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Відповідач, як на підставу надання розстрочки виконання рішення посилається на те, що заборгованість утворилася в звязку зі скрутним фінансовим становищем відповідача та значною дебіторською заборгованістю контрагентів перед відповідачем. У якості доказів існування обставин, що ускладнюють виконання рішення на даний час, відповідач надав суду копії довідок про розмір дебіторської заборгованості перед відповідачем та акти звірки невідшкодованого державою ПДВ.

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, фінансовий та майновий стан відповідача, в супереч вимогам ст. 33,34 ГПК України, не підтверджений належними та допустимими доказами, з аналізу яких суд міг би дійти висновку про наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення суду одночасно і в повному обсязі.

Суд вислухавши пояснення та доводи сторін щодо відстрочення виконання рішення суду приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про надання відстрочки виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, в звязку з порушенням відповідачем своїх зобовязань, судовий збір стягується з відповідача на користь позивача в розмірі 5789,60 грн.

Керуючись ст. ст. 22, 49, 82-85, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь (69008 м. Запоріжжя, вул. Південне Шосе, 72, ) на користь Публічного акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11, ) 174007 (сто сімдесят чотири тисячі сім) грн. 55 коп.. пені, 37956 (тридцять сім тисяч девятсот пятдесят шість) грн. 16 коп. 3 % річних та 5789 (пять тисяч сімсот вісімдесят девять) грн. 60 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Відмовити в задоволенні клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення на 1 (один) рік..

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Повне рішення підписано 04.09.2017р.

Суддя О.А. Топчій