РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2017Справа №910/6842/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопорт "Південний-Плюс"

до Державного підприємства "Національний спортивний комплекс "Олімпійський"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Державна казначейська служба України

2) Міністерство молоді та спорту України

3) Державне агентство інфраструктурних проектів України

про стягнення 34 427 700,67 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Кітченков М.О. - за довіреністю від 10.03.2017 року;

від відповідача: Шадевська Ж.Е. - за довіреністю №07 від 29.12.2016 року.

від третьої особи - 1: не з'явилися;

від третьої особи - 2: Яковенко У.Д. - за довіреністю №10477/8.1 від 14.12.2016 року;

від третьої особи - 3: Циганин Я.М. - за довіреністю №199/08-12 від 02.08.2017 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автопорт "Південний-Плюс" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного підприємства "Національний спортивний комплекс "Олімпійський" про стягнення 34 427 700,67 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав (не сплатив заборгованість) на підставі мирової угоди затвердженої ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2014 року у справі №910/15733/13.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 30 284 317,89 грн. - 3% річних (за період з 29.05.2012 року по 20.04.2017 року), 4 143 382,078 грн. - інфляційних втрат (за період з червня 2012 року по березень 2017 року), 240 000,00 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2017 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 31.05.2017 року.

24.05.2017 оку через канцелярію Господарського суду міста Києва представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2017 року залучено до участі у справі Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, ВУЛИЦЯ БАСТІОННА, будинок 6; ), Міністерство молоді та спорту України (01601, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЕСПЛАНАДНА, будинок 42; ) та Державне агентство інфраструктурних проектів України (03118, м. Київ, ВУЛИЦЯ ХОТІВСЬКА, будинок 4, ЛІТЕРА "А"; ) у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача; розгляд справи відкладено на 14.06.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 року розгляд справи відкладено на 19.07.2017 року.

В судовому засіданні 19.07.2017 року представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2017 року розгляд справи відкладено на 02.08.2017 року.

В судове засідання 02.08.2017 року представник третьої особи-1 не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 02.08.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представники відповідача, третьої особи-2 та третьої особи-3 позовні вимоги не визнали та просили суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 02.08.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, третьої особи-2 та третьої особи-3, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.10.2009 року між Акціонерним товариством холдинговою компанією "Київміськбуд", як генпідрядником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод Майстер-Профі Україна", як головним підрядником, укладено Договір підряду по виготовленню та влаштуванню конструкції навісу над трибунами в межах "Реконструкції НСК "Олімпійський" по вул. Червоноармійській, 55 у Печерському районі міста Києва (далі по тексту - Договір підряду).

Згідно предмету даного договору (пункт 1.1 договору підряду) головний підрядник зобов'язався виконати роботи по виготовленню та влаштуванню конструкції навісу над трибунами в межах "Реконструкції НСК "Олімпійський", що розташований за адресою: 03150, вул. Червоноармійська, 55 у Печерському районі міста Києва, Україна, а генпідрядник зобов'язався прийняти та оплатити належним чином виконані роботи.

Ціна договору (вартість робіт за договором, у тому числі склад і обсяг робіт) є твердою договірною ціною (додаток №1 до Договору підряду), яка формується на підставі ДБН Д. 1.1-1-2000 "Правила визначення вартості будівництва" та проектно-користорисної документації; ціна робіт становить 606 041 525 грн. 83 коп., крім того ПДВ 121 208 305 грн. 17 коп., всього 727 249 831 грн. 00 коп. (п. 2.1 договору підряду).

Згідно підпункту 3.1.2 пункту 3.1 договору підряду за умови отримання коштів від замовника генпідрядник здійснює оплату виконаних головним підрядником робіт протягом 10 (десяти) банківських днів у наступному місяці за звітним на підставі підписаних уповноваженими представниками сторін актів приймання виконаних робіт за формою № КБ-2в та довідок про вартість виконаних підрядних робіт за формою № КБ-3 за фактично виконані головним підрядником роботи за договором за винятком авансу, сплаченого відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 договору, та договірних зобов'язань (договірного забезпечення), передбачених підпунктом 3.1.4 пункту 3.1 договору.

Відповідно до підпункту 3.1.4 пункту 3.1 договору підряду договірне забезпечення зобов'язань головного підрядника у розмірі п'яти відсотків від вартості фактично виконаних робіт кожного звітного місяця утримуються генпідрядником та сплачуються головному підряднику протягом місяця з дати прийняття в експлуатацію об'єкта будівництва відповідно до чинного законодавства України та лише за умови надходження коштів від замовника.

Між акціонерним товариством холдинговою компанією "Київміськбуд", як генпідрядником, товариством з обмеженою відповідальністю "Завод Майстер-Профі Україна", як головним підрядником та державним підприємством Національний спортивний комплекс "Олімпійський" (далі по тексту - відповідач, ДП НСК «Олімпійський»), як замовником 17.06.2010 укладено Договір про заміну сторони у Договорі підряду від 16.10.2009 (далі по тексту - договір зміни сторони).

За умовами договору зміни сторони (п.3) генпідрядник передав замовнику, а замовник прийняв всі права та обов'язки сторони за Договором (та за всіма додатковими угодами до Договору), що виникли із дати укладення генпідрядником та головним підрядником Договору.

За цим договором Замовник одержав право (замість генпідрядника) вимагати від головного підрядника належного виконання всіх зобов'язань за договором підряду (п. 4 договору зміни сторони).

Відповідно до п.5 договору зміни сторони замовник став зобов'язаним перед головним підрядником виконати замість генпідрядника всі обов'язки за Договором підряду.

ТОВ «Завод Майстер-Профі Україна», відповідно до умов укладеного Договору підряду, з травня 2010р. по квітень 2012р. виконано та здано відповідачу будівельні роботи на загальну суму 737 478 776,53 грн., розмір договірного забезпечення складає 27 807 938,11 грн.

Об'єкт здано в експлуатацію 06.10.2011р. (перша черга будівництва) та 28.04.2012р. (друга черга будівництва), що підтверджується Сертифікатами відповідності КВ №0 та КВ № 6 виданими Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва.

Таким чином кінцевий термін здійснення ДП НСК «Олімпійський» оплати ТОВ «Завод Майстер-Профі Україна» договірного забезпечення сплив 28.05.2012р.

У зв'язку з невиконанням ДП НСК «Олімпійський» зобов'язань по оплаті договірного забезпечення в розмірі 27 807 938,11 грн. ТОВ «Завод Майстер-Профі Україна» подано до Господарського суду міста Києва позов про стягнення вищезазначеної суми (справа №910/15733/13).

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.10.2017р. по справі №910/15733/13 здійснено заміну позивача по справі (ТОВ «Завод Майстер-Профі Україна» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Автопорт «Південний-Плюс» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Автопорт «Південний-Плюс») (на підставі Договору про відступлення права вимоги, укладеного 02.10.2014 р. між ТОВ «ЗавоД Майстер-Профі Україна» та «ТОВ «Автопорт Південний-Плюс», щодо відступлення права вимоги від Національного спортивного комплексу «Олімпійський» виконання зобов'язання по оплаті договірного забезпечення в розмірі 27807938,11 грн. за Договором підряду на виконання робіт по виготовленню та влаштуванню конструкції навісу над трибунами в межах реконструкції НСК «Олімпійський» по вул.. Червоноармійській, 55 у Печерському районі м. Києва від 16.10.2009 р. та передбачених ст. 625 ЦК України інфляційних та 3 % річних).

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.10.2014р. затверджено Мирову угоду від 20.10.2014р. по справі №910/15733/13, відповідно до якої ДП «НСК «Олімпійський» зобов'язується сплатити 27 807 938,11 грн. ТОВ «Автопорт «Південний-Плюс» договірне забезпечення за договором підряду б/н від 16.10.2009 р. на виконання робіт по виготовленню та влаштуванню конструкції навісу над трибунами в межах «Реконструкції НСК «Олімпійський» по вул.. Червоноармійській, 55 у Печерському районі м. Києва».

Позивачем доведено суду, що станом на момент подання даного позову заборгованість відповідача перед позивачем за ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.10.2014р. по справі №910/15733/13, якою затверджено Мирову угоду від 20.10.2014р., становить 27 807 938,11 грн.

Суду не надано жодних доказів виконання (сплати) відповідачем заборгованості перед позивачем на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 20.10.2014р. у справі №910/15733/13

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не виконав (не сплатив заборгованість) на підставі мирової угоди затвердженої ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2014 року у справі №910/15733/13, в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача: 30 284 317,89 грн. - 3% річних (за період з 29.05.2012 року по 20.04.2017 року), 4 143 382,078 грн. - інфляційних втрат (за період з червня 2012 року по березень 2017 року).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини;

Частинами 1, 3 ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтями 525 ЦК України та 193 ГК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов відповідно до статті 526 ЦК, не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обов'язковість договору для виконання сторонами встановлено статтею 629 ЦК.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 202 - 205 ГК України, ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 626 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене суд дійшов до висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора (затвердження мирової угоди), яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України (аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України у своїй постанові від 20.12.2010 року №3-57гс10, та постанові від 09.11.2016 року №3-1195гс16).

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. М 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних с способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

З наданих позивачем та не спростованих відповідачем доказів вбачається, що відповідач не виконав мирову угоду затверджену ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2014 року у справі №910/15733/13.

Таким чином, враховуючи наявний факт порушення відповідачем грошового зобов'язання, яке станом на момент розгляду справи не виконане, та положення ст. 625 ЦК України, суд вважає правомірними вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення.

Однак, відповідачем подав заяву про застосування до позову наслідків пропуску позовної давності.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, проте, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 4 ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки зобов'язання за Договором підряду від 16.10.2009 року відповідач повинен виконати 28.05.2012 року, то позивач розраховує 3% (за період з 29.05.2012 року по 20.04.2017 року) та інфляційні втрати (за період з червня 2012 року по березень 2017 року), однак з врахуванням ч. 4 ст. 267 ЦК України позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 29.05.2012р. по 19.04.2014р. не підлягають задоволенню.

Суд також звертає увагу, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, однак на підставі частини другої статті 617 ЦК України, частини другої статті 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України у своїй постанові від 15.05.2012 року у справі № 11/446).

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і за уточненим розрахунком суду (з врахуванням пропуску позовної давності) становлять: 27 301 103,30 грн. - інфляційних втрат, 2 507 285,60 грн.. - 3% річних.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національний спортивний комплекс "Олімпійський" (03150, м. Київ, ВУЛИЦЯ ВЕЛИКА ВАСИЛЬКІВСЬКА, будинок 55; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопорт "Південний-Плюс"(49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ КРИВОРІЗЬКА, будинок 1; ) 27 301 103 (двадцять сім мільйонів триста одну тисячу сто три) грн. 30 коп. - інфляційних втрат, 2 507 285 (два мільйони п'ятсот сім тисяч двісті вісімдесят п'ять) грн.. 60 коп. - 3% річних, 207 798 (двісті сім тисяч сімсот дев'яносто вісім) грн. 17 коп. - судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 21.08.2017 року.