Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

29.08.2017 Справа № 927/772/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед",

проспект Академіка Глушкова, 40, корп. 5, офіс 716, м. Київ, 03187

до Управління охорони здоров'я Чернігівської обласної державної адміністрації,

вул. Щорса, 1-б, м. Чернігів, 14005

про стягнення 2065445,62грн.

суддя Демидова М.О.

Представники сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №03/1-02/3411 від 21.08.2017;

в с т а н о в и в:

Позивачем заявлено позов до Управління охорони здоров'я Чернігівської обласної державної адміністрації про стягнення 3% річних у сумі 216705 грн. 62 коп. та інфляційних нарахувань у сумі 1848840 грн. 00 коп. внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору №11 від 08.11.2012 про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти.

Позивач явкe свого повноважного представника у засідання суду не забезпечив, про час та місце судового розгляду справи судом повідомлявся належним чином шляхом надсилання за його юридичною адресою копії ухвали господарського суду, що підтверджено наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 09.08.2017 №861.

У судове засідання 29.08.2017 прибув повноважний представник відповідача у справі.

Суд перейшов до розгляду справи по суті.

Письмовим відзивом на позовну заяву №03/1-02/3412 від 28.08.2017 відповідач проти позову заперечив та зазначив, що зі свого боку Управління охорони здоров'я Чернігівської обласної державної адміністрації виконало усі зобовязання, покладені на нього нормами діючого законодавства. У відповідності до абзацу 3 пункту 10.1 наказу Міністерства фінансів України від 23.08.2012 №1569/21881 «Про затвердження Порядку казначейського обслуговування місцевих бюджетів» для проведення своєчасних розрахунків відповідачем на адресу Головного управління Державної казначейської служби у Чернігівській області направлено платіжне доручення від 03.12.2012 №440, яке було повернуто останнім без виконання і, як наслідок, оплата за поставлене постачальником у 2012 році обладнання здійснена не була. Причиною повернення була фактична відсутність бюджетного фінансування. Кошти, які надійшли на рахунок відповідача, на підставі ч. 2 ст. 55 Бюджетного кодексу України використані для оплати статей захищених видатків. За своєю організаційно-правовою формою відповідач є державним органом і єдиним джерелом фінансування є надходження асигнувань з державного або обласного бюджету. Відсутність таких коштів призвела до наявності перед позивачем кредиторської заборгованості за договором.

Дослідивши обставини справи, надані докази у їх сукупності, вислухавши присутнього під час судового розгляду справи представника відповідача, суд встановив такі фактичні обставини.

08.11.2012 між сторонами укладений договір про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти № 11 (надалі договір), відповідно до умов п.1.1 якого постачальник (позивач у справі) зобов'язався у 2012 році поставити замовнику (відповідач у справі) товар, а замовник прийняти і оплатити такий товар, який зазначений у ДК 016-97 за знаком 33.10.1 "Устаткування медичне, хірургічне та ортопедичне" Лот №1 (додаток № 1 до договору) (а.с. 11-15).

Відповідно до додатку №1 до договору (специфікація), сторони погодили найменування товару: флюорограф пересувний (на шасі автомобіля з апаратом рентгенівським) (кабінети флюорографічні рухомі), у кількості 2 шт., загальною вартістю 2485000 грн. 00 коп. (а.с. 16).

Ціна договору становить 2485000 грн. 00 коп. (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки за товар проводяться шляхом безготівкових розрахунків з рахунку замовника на рахунок постачальника після пред'явлення постачальником рахунку на оплату товару та видаткової накладної. Розрахунки за поставлений товар здійснюються на умовах відстрочки платежу на термін 15 банківських днів. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 7 банківських днів з дати отримання замовником бюджетного призначення на фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок.

Замовник зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати за поставлені товари (п. 6.1.1 договору).

Відповідно до п. 6.3.1, 5.1 договору постачальник зобов'язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені договором. Строк поставки до 31.12.2012 або до повного виконання.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, поставивши відповідачеві товар згідно видаткової накладної №СФ-000145 від 21.11.2012 на суму 2485000 грн. 00 коп. (а.с. 17).

Відповідач у справі не спростовує те, що позивач свої зобов'язання з поставки товару виконав у повному обсязі.

Відповідач свої зобов'язання з оплати товару не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 2485000 грн. 00 коп.

04.09.2014 Господарським судом Чернігівської області прийняте рішення у справі №927/1010/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед" до Управління охорони здоров'я Чернігівської обласної державної адміністрації, про стягнення 2952111 грн. 92 коп., з яких: 2485000 грн. 00 коп. заборгованість за договором, 303170 грн. 00 коп. інфляційні нарахування, 129288 грн. 00 коп. 3% річних.

Вказаним судовим рішенням позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з Управління охорони здоров'я Чернігівської обласної державної адміністрації на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед" заборгованість у сумі 2485000 грн. 00 коп., 303170 грн. 00 коп. інфляційних нарахувань, 129288 грн. 00 коп. 3 % річних та судовий збір у сумі 58349 грн. 20 коп.

Зазначене судове рішення набрало законної сили.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на те, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.09.2014 у справі №927/1010/14 набрало законної сили та залишається не виконаним, борг відповідачем не погашений, у зв'язку із чим просить суд стягнути з відповідача 3% річних за період з 05.09.2014 по 31.07.2017 у сумі 216705 грн. 62 коп. та 1848840 грн. 00 коп. інфляційних нарахувань за період з серпня 2014 року по червень 2017 року.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України ).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено факт укладення сторонами у справі договору про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти №11 від 08.11.2012, а також факт поставки позивачем відповідачеві на підставі видаткової накладної №СФ-000145 від 21.11.2012 товару на суму 2485000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтями 598-609 Цивільного кодексу України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

Водночас приписи статті 625 Цивільного кодексу України не заперечують права звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, суми, на яку заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання, зокрема за період після прийняття судом відповідного рішення (постанова Верховного Суду України від 30.09.2008 №01/384-07).

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 04.09.2014 у справі №927/1010/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед" до Управління охорони здоров'я Чернігівської обласної державної адміністрації, про стягнення 2952111 грн. 92 коп. позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача 2485000 грн. 00 коп. заборгованість за договором, 303170 грн. 00 коп. інфляційних нарахувань, 129288 грн. 00 коп. 3% річних та судовий збір у сумі 58349 грн. 20 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За таких обставин не підлягають доведенню факти, встановлені Господарським судом Чернігівської області у рішенні №927/1010/14 від 04.09.2014.

Зазначене судове рішення набрало законної сили та до цього часу залишається не виконаним, борг замовником за договором не погашений, а також не сплачені стягувані судом суми 3% річних та інфляційні нарахування, що є підтвердженням невиконання відповідачем як замовником зобов'язань за укладеним з позивачем договором.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених другою частиною статті 625 Цивільного кодексу України (зазначена позиція також відображена у постанові Верховного Суду України від 20.01.2011 у справі №10/25).

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 №14, за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, у тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 9 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 № 01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (постанова Вищого господарського суду України від 01.11.2012 N 5011-32/5219-2012).

Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 № 10/25, від 04.07.2011 № 13/210/10, від 12.09.2011 № 6/433-42/183, від 14.11.2011 № 12/207, від 23.01.2012 № 37/64.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення 3% річних за період з 05.09.2014 по 31.07.2017 у сумі 216705 грн. 62 коп. та інфляційних нарахувань за період з серпня 2014 року по червень 2017 року у сумі 1848840 грн. 00 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо неможливості погасити наявну заборгованість внаслідок відсутності відкритих асигнувань, оскільки згідно частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446.

Посилання відповідача щодо відсутності бюджетного фінансування не є підставою для звільнення від виконання договірного зобов'язання щодо перерахування плати за отриманий товар.

Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління охорони здоров'я Чернігівської обласної державної адміністрації (вул. Щорса, 1-б, м. Чернігів, 14005, код 02013290) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ілатанмед" (проспект Академіка Глушкова, 40, корп. 5, офіс 716, м. Київ, 03187, код 34494612) 3% річних у сумі 216705 грн. 62 коп., інфляційних нарахувань у сумі 1848840 грн. 00 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 30981 грн. 69 коп.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 29.08.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дата складення та підписання повного рішення 04.09.2017.

Суддя М.О. Демидова