ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

28 серпня 2017 року Справа № Б8/078-12

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коваленка В.М. - головуючого (доповідач у справі)
Погребняка В.Я.,
Полякова Б.М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги арбітражного керуючого Патерилова Віталія Вікторовича
на постановувід 23.05.2017 Київського апеляційного господарського суду
у справі№ Б8/078-12 господарського суду Київської області
за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_5
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Трудівник"
провизнання банкрутом

В С Т А Н О В И В :

Подана арбітражним керуючим Патериловим Віталієм Вікторовичем (далі - арбітражний керуючий Патерилов В.В.) касаційна скарга від 13.06.2017 № Б8/078-12 не може бути прийнята до розгляду Вищим господарським судом України, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, арбітражний керуючий Патерилов В.В. оскаржує в касаційному порядку постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2017, що була винесена за результатами здійснення перегляду в апеляційному порядку ухвали господарського суду Київської області від 22.03.2017, якою було задоволено скаргу ПАТ "Універсал Банк" на дії/бездіяльність ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Патерилова В.В, визнано неправомірними дії/бездіяльність ліквідатора ТОВ "Трудівник" - арбітражного керуючого Патерилова В.В. щодо неперерахування коштів за продаж заставного майна боржника на користь ПАТ "Універсал Банк" та зобов'язано ліквідатора перерахувати банку кошти за продаж заставного майна.

Пункт 8 частини 3 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 8 Закону Україну "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 22.12.2011 № 4212- VІ, що набрала законної сили з 19.01.2013 (далі - Закон про банкрутство), якою визначено особливості оскарження судових рішень у процедурі банкрутства, ухвали господарського суду, винесені у справі про банкрутство за наслідками розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому ГПК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Зазначена норма кореспондується з положеннями ст. 41 ГПК України, якою встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 11113 ГПК України ухвали місцевого та апеляційного господарського суду можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених частиною першою статті 106 цього Кодексу.

В свою чергу, нормами п. 10 ч.1 ст.106 вказаного кодексу передбачено, що окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у даній справі про банкрутство ТОВ "Трудівник" було порушено ухвалою господарського суду Київської області від 16.07.2012. Постановою господарського суду Київської області від 26.01.2015 ТОВ "Трудівник" визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру.

Відповідно до приписів ч. 3 п. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону про банкрутство в редакції змін, внесених Законом України від 22.12.2011 № 4212-VІ, положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Отже, всі питання ліквідаційної процедури, в тому числі скарги на дії/бездіяльність ліквідатора, підлягають розгляду та вирішенню в порядку норм редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212- VІ, який набрав чинності 19.01.2013.

Ухвала місцевого господарського суду від 22.03.2017, за результатами перегляду якої була прийнята оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції від 23.05.2017, винесена відповідно до норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 22.12.2011 № 4212-VІ, що набрала законної сили з 19.01.2013.

Згідно норм ч. 3 ст. 8 Закону в зазначеній редакції, у касаційному порядку можуть бути оскаржені постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду таких судових рішень: ухвали про порушення справи про банкрутство, ухвали про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника, ухвали за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, ухвали про звільнення (усунення, припинення повноважень) арбітражного керуючого, ухвали про перехід до наступної судової процедури, ухвали про затвердження плану санації, ухвали про припинення провадження у справі про банкрутство, а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Отже, наведений перелік судових рішень, що підлягають оскарженню в касаційному порядку, є вичерпним.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що з моменту порушення щодо боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому ч. 3 ст. 8 Закону про банкрутство слід розуміти таким чином, що нею встановлено деякі особливості та обмеження у реалізації права на касаційне оскарження судових рішень у процедурі банкрутства, які полягають, зокрема, у завершенні розгляду скарги на дії/бездіяльність ліквідатора із завершенням відповідного апеляційного провадження.

Аналогічний висновок наведений в постановах Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі № 916/2019/13, від 18.11.2015 у справі № 910/15007/14, від 23.12.2015 у справі № 903/33/15, від 27.01.2016 у справі № Б11/009-12, від 27.01.2016 у справі № 922/4908/13 та ін.

Таким чином, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції, що прийнята за результатами перегляду ухвали місцевого суду про задоволення скарги на дії/бездіяльність ліквідатора банкрута, визнання його дій/бездіяльності неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, не підлягає оскарженню до суду касаційної інстанції.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.62 ГПК України суд відмовляє у прийнятті позовної заяви (у даному випадку - касаційної скарги), якщо вона не підлягає розгляду в господарських судах України.

Враховуючи викладене, у прийнятті касаційної скарги арбітражного керуючого Патерилова В.В. на постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 слід відмовити.

Керуючись нормами ст. 129 Конституції України, ч. 3 ст. 8 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", 41,п. 1 ч. 1 ст. 62, ст.ст. 86, 106, 107, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити арбітражному керуючому Патерилову Віталію Вікторовичу в прийнятті касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 у справі № Б8/078-12.

Головуючий В.М. Коваленко

Судді В.Я. Погребняк

Б.М. Поляков