ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2017 року Справа № 24/25-908/5753/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Данилової М.В.,
суддівКорсака В.А., Сибіги О.М.
за участю представників:
позивача Мицько Р.М.
відповідачаБруль А.С.
прокуратуриГришина Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиПублічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" та Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 20.03.2017
у справі№24/25-908/5753/14 Господарського суду Запорізької області
за позовомДочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
доПублічного акціонерного товариства "Концерн Стирол"
за участюПрокуратури Донецької області
простягнення 934521527,38 грн. основного боргу, 76750888,70 грн. пені, 24499384,13 грн. інфляційних, 3% річних у розмірі 77830456,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулася до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" про стягнення 934521527,38 грн. основного боргу, 76750888,70 грн. пені, 396438952,03 грн. інфляції та 34227550,90 грн. 3% річних (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 (суддя Азізбекян Т.А.) позовні вимоги задоволено: стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" - основний борг за поставлений природний газ в сумі 934521527,38 грн., пеню в розмірі 76750888,70 грн., інфляції в розмірі 396438952,03 грн., 3% річних в сумі 34227550,90 грн. та 73080,00 грн. судового збору.

Справа судом апеляційної інстанції розглядалась судом апеляційної інстанції неодноразово.

Після нового розгляду справи, постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.2017 (головуючий суддя Ломовцева Н.В., судді Чернота Л.Ф., Скакун О.А.,) рішення Господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 змінено: "Абзац перший резолютивної частини рішення доповнити словом "частково"; "В абзаці другому резолютивної частини словосполучення "пеню в розмірі 76750888,70 грн." замінити на словосполучення "пеню в розмірі 7675088,87 грн.". Доповнено резолютивну частину наступним абзацем: "В іншій частині позову відмовити".

Не погоджуючись із вищевказаною постановою, Публічне акціонерне товариство "Концерн Стирол" та Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулися до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами.

В своїй касаційній скарзі Публічне акціонерне товариство "Концерн Стирол" просить скасувати частково постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.2017 в частині стягнення 3% річних від простроченої суми боргу та суми, на яку збільшився основний борг внаслідок інфляційних процесів, відмовити Дочірній компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" у задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" в частині стягнення 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 33906013, 23 грн. та суми, на яку збільшився основний борг внаслідок інфляційних процесів у розмірі 392961039, 94 грн., посилаючись на неналежне дослідження судом апеляційної інстанції доказів та встановлення обставин, що призвело, на думку скаржника до порушення норм матеріального та процесуального права.

В касаційній скарзі Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.2017 в частині відмови у стягненні 69075799, 83 грн. пені, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення 69075799, 83 грн. пені задовольнити повністю, в іншій частині постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.2017залишити без змін, посилаючись на неналежне дослідження судом апеляційної інстанції доказів та встановлення обставин, що призвело, на думку скаржника до порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 20.06.2017 справа повинна розглядатись у складі колегії суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Корсак В.А., Сибіга О.М.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 26.07.2017 касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду у вищевказаному складі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх у відкритому судовому засіданні 01.09.2017 представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Зі змісту статті 1117 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що завданням господарського суду касаційної інстанції є перевірка застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судами фактичних обставин справи.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.12.2010 між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (Постачальник) та Відкритим акціонерним товариством "Концерн Стирол" (Покупець) було укладено договір №06/10-2891 поставки природного газу з додатками та додатковими угодами, за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов'язується поставити покупцеві імпортний природний газ, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п. 1.2 цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Використання газу покупцем для інших потреб не є предметом цього договору.

Відповідно до п. 1.2 постачальник передає покупцю в період з 01.01.2011 по 31.12.2011 природний газ з урахуванням вартості його транспортування в обсязі до 1848000 куб.м., в тому чисті по місяцях. За розрахункову одиницю переданого газу приймається один кубічний метр, приведений до стандартних умов (t-20 град. За Цельсієм Р = 760 мм. рт.ст.).

Сторони домовились відповідно до встановленого порядку оперативно змінювати обсяги поставки газу в зв'язку з непередбаченими обставинами (аварії трубопроводів, стихійного лиха) (п. 1.3. договору).

Пунктом 3.1 договору сторони визначили, що ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 2187,20 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 194,90 три., крім того ПДВ - 20%. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 2425,84 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ 2911,01 грн.

Згідно з п.3.1.1 договору загальна вартість цього договору складається із сум вартості місячних поставок газу.

Пунктом 5.1 договору сторони визначили строк поставки газу з 01.01.2011 по 31.12.2011 включно.

Відповідно до п. 10.1. договору, останній набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та скріплення печатками сторін, поширює дію на відносини, що склались між сторонами з 01.01.2011 і діє у частині поставки газу до 31.12.2011 включно, а у частині розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Розділом 2 додатку №1 до договору поставки природного газу №06/10-2891 від 27.12.2010 передбачено, що обсяг газу, визначений згідно з п. 2.1 цього додатку, є підставою для визначення обсягу газу, переданого за договором у пунктах приймання - передачі. Приймання-передача газу, поставленого постачальником покупцеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги спожитого газу, його ціна та вартість.

Додатковою угодою №1 від 30.10.2010 до договору №06/10-2891 поставки природного газу, згідно якої пункт 3.1 викладено в новій редакції: Ціна з 01.01.2011 за 1000 куб.м. природного газу становить 2282,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами - 194,90 грн., крім того ПДВ - 20%.

До сплати за 1000 куб.м, природного газу - 2522,54 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ 3027,05 грн.

Додатковою угодою №2 від 01.02.2011 Відкрите акціонерне товариство "Концерн Стирол" було перейменовано (відповідно до Закону України "Про акціонерні товариства") у Публічне акціонерне товариство "Концерн Стирол".

Договір, додаток та додаткові угоди до нього підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та глав 19, 20 Господарського кодексу України.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Зазначена норма Цивільного кодексу України кореспондується з положеннями статті 265 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статей 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок та зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у період за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах (ними не заперечується).

З огляду на матеріали справи, на виконання умов договору № 06/10-2891 від 27.12.2010 постачальник передав, а покупець прийняв протягом січня - березня 2011 року природний газ на загальну суму ,38 грн. (підтверджується підписаними у двосторонньому порядку та скріпленими печатками підприємств актами приймання - передачі природного газу: від 31.01.2011 на суму 396634190,26 грн., від 28.02.2011 на суму 364075782,61 грн. та від 31.03.2011 на суму 397811554,51 грн.).

Умовами пункту 4.1 передбачено, що оплата за природний газ з урахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку: оплата в розмірі по 34% від вартості запланованих місячних обсягів проводяться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу; оплата в розмірі по 33% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15 числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за спожитий газ з урахуванням вартості транспортування територією України здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу (за звітний місяць) до 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач розрахувався за отриманий газ частково, а саме у розмірі 224000000,00 грн. (підтверджується платіжними дорученнями: №3875 від 23.03.2011 на суму 174000000,00 грн., №3599 від 21.03.2011 на суму 50000000,00 грн.)

Таким чином, заборгованість відповідача за отриманий природний газ, з урахуванням здійсненої часткової оплати, становить 934521527,38 грн.

Враховуючи, що правомірність позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 934521527,38 грн. вже була розглянута постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30.09.2015, яка залишена без змін в цій частині постановою Вищого господарського суду України від 23.12.2015, спір в даній частині не розглядався судом апеляційної інстанції при новому розгляді.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки, відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого позивачем газу належним чином не виконав, за поставлений газ вчасно не розрахувався, позивачем нараховано 76750888,70 грн. пені за загальний період з 06.02.2011 по 06.10.2011, 396438952,03 грн. інфляційних втрат за загальний період з лютого 2011 року по березень 2015 року та 34227550,90 грн. 3% річних за загальний період з 06.02.2011 по 24.04.2015.

Саме стягнення вищевказаних коштів є предметом позову у даній справі на теперішній час.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом апеляційної інстанції під час нового розгляду справи було досліджено причинно-наслідковий зв'язок між обставинами непереборної сили та неможливістю виконання зобов'язання, виходячи з конкретної ситуації; встановлено чи неможливість виконання зобов'язання безпосередньо пов'язана і є наслідком саме цієї події; з'ясовано умови щодо звільнення сторони, для якої виникли обставини неможливості виконання зобов'язання від відповідальності за його невиконання; умови щодо тривалості форс-мажорних обставин та умови дії чи призупинення дії спірного договору під час таких обставин, та здійснено перевірку того, як Публічне акціонерне товариство "Концерн Стирол" виконувало зобов'язання за договором до початку антитерористичної операції у Донецькій області, зокрема у м. Горлівка та зазначено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Концерн Стирол" отримало Сертифікат Торгово-промислової палати України №4969, який не був наданий суду першої інстанції, оскільки був виданий лише 02.09.2015, коли в умовах триваючої дії форс-мажорних обставин у Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" з'явилася об'єктивна можливість звернутися до Торгово-промислової палати України з відповідною заявою.

Зазначеним Сертифікатом №4969 від 02.09.2015 №2855/05.0-4 було засвідчено настання обставин форс-мажору (непереборної сили), а саме: акти тероризму, військові дії на території м. Горлівки Донецької області Публічному акціонерному товариству "Концерн Стирол" щодо зобов'язань з оплати за поставлений постачальником природний газ за договором поставки природного газу №06/10-2891 від 27.12.2010, укладеного з Дочірньою компанією "Газ України", які унеможливили їх виконання. Також, вбачається, що період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання 15.04.2014, дата закінчення: тривають, дату встановити неможливо.

Сертифікат було долучено до матеріалів справи і досліджено в сукупності з іншими доказами в порядку статей 34, 36, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

За змістом статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" (у редакції, чинній на момент засвідчення форс-мажорних обставин) Торгово-промислова палата України засвідчує обставини форс-мажору відповідно до умов зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України, а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні; засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб'єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників).

Відповідно до абзацу першого, пункту 3.1.1 Регламенту (у відповідній редакції) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об'єктивно впливають на виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди, тощо), обов'язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

В статті 10 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" є посилання, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Пунктом 8.1. договору визначено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, війна тощо).

Згідно з пунктом 8.2. договору сторона, що не може виконувати зобов'язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом семи днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

Водночас, з постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що Сертифікат Торгово-промислової палати України №4969 позивач не отримав, а про його існування він дізнався на одному з судових засідань апеляційної інстанції від представника відповідача. Таким чином, зобов'язання за договором в цій частині відповідач не виконав.

Згідно з статтями 611 Цивільного кодексу України і 216 Господарського кодексу України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, передбачені цими кодексами, іншими законами та договором.

Частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання. Аналогічні положення закріплені у частині 1 статті 229 Господарського кодексу України, яка встановлює, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених Цивільним кодексом України та іншими законами.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 01.10.2014 №6-113цс14, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд апеляційної інстанції досліджуючи причинно-наслідковий зв'язок між обставинами непереборної сили та неможливістю виконання зобов'язання, виходячи з конкретної ситуації, правомірно вказав про те, що неможливість виконання зобов'язання за договором не пов'язана із подіями проведення антитерористичної операції і не є наслідками саме цієї події, оскільки, як визначено вище, природний газ отримано відповідачем протягом січня - березня 2011 року із строком оплати до 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

При цьому, на виконання грошового зобов'язання за договором від 27.12.2010 №06/10-2891 відповідач здійснив лише два платежі ще в березні 2011 року і будь-яких інших дій щодо оплати спожитого газу до моменту запровадження антитерористичної операції не скоїв.

Відповідно до статті 607 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Зважаючи на те, що грошові кошти є родовими речами і відповідно до частини 1 статті 184 Цивільного кодексу України є замінними, колегія суддів апеляційної інстанції вірно зауважила про те, що неможливість виконання грошового зобов'язання, навіть внаслідок непереборної сили, не може бути підставою для припинення такого зобов'язання відповідно до статті 607 Цивільного кодексу України.

Враховуючи те, що у відповідача виникло грошове зобов'язання за договором, яке на момент розгляду справи не виконане, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого та правомірно висновку про стягнення 3% річних у розмірі 34227550,90 грн. за загальний період з 06.02.2011 по 24.04.2015.

Стосовно стягнення з відповідача інфляційних втрат суд апеляційної інстанції правомірно зауважував про наступне.

Відповідно до пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи позицію Верховного Суду України про те, що порушення умов договору щодо оплати товару є підставою для нарахування визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України відповідальності, а наявність обставин непереборної сили не звільняє від встановленого законом обов'язку відшкодувати позивачу матеріальні витрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про стягнення з відповідача інфляційних за період лютий 2011 року - березень 2015 року у розмірі 396438952,03 грн.

Стосовно укладеної між сторонами Мирової угоди від 16.09.2015, суд апеляційної інстанції вірно зауважив про таке.

Як вбачається з матеріалів справи, в порядку статті 78 Господарського процесуального кодексу України між сторонами по справі, вже після винесення рішення господарського суду Запорізької області від 16.06.2015, було укладено Мирову угоду в частині суми основного боргу у розмірі 934521527,38 грн., суми витрат по оплаті державного мита (судового збору) у розмірі 73080,00 грн. та суми витрат на забезпечення судового процесу у розмірі 236,00 грн., які боржник зобов'язується сплатити рівними частинами впродовж 23 місяців по 38941451,81 грн. щомісячно, а в 24 місяці 38941451,75 грн., починаючи з місяця, наступного за місяцем закінчення антитерористичної операції.

Зі змісту постанови Верховного Суду України від 17.02.2016 по справі №3-1276гс15 вбачається, що невиконання грошового зобов'язання за наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора з розстроченням або відстроченням не призводить до наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за період такого розстрочення або відстрочення. Зазначені висновки не можуть бути застосовані до спірних відносин у зв'язку з нарахуванням цивільно-правової відповідальності до моменту затвердження мирової угоди господарським судом.

Таким чином, апеляційний господарський суд правомірно зауважив про те, що Мирова угода, укладена між сторонами, стосується лише подальшого виконання рішення суду і не звільняє відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов'язань за договором.

Що стосується вимог щодо нарахування пені у розмірі 76750888,70 грн. за загальний період з 06.02.2011 по 06.10.2011 за несвоєчасне виконання зобов'язання з оплатити за поставлений природний газ: за актом приймання-передачі газу від 31.01.2011 за період з 06.02.2011 до 06.08.2011 у розмірі 17480158,30 грн.; за актом приймання-передачі газу від 28.02.2011 за період з 06.03.2011 до 06.09.2011 у розмірі 28403736,26 грн.; за актом приймання-передачі газу від 31.03.2011 за період з 06.04.2011 до 06.10.2011 у розмірі 30866994,14 грн., суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначав про наступне.

Так, згідно Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п.7.3.1 договору у разі порушення покупцем умов п.4.1 договору покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За таких обставин, перевіривши наданий позивачем розрахунок, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про задоволення заявленої до стягнення суми пені у розмірі 76750888,70 грн.

До того ж, комплексний аналіз вищенаведених вище норм закону та умов договору №06/10-2891 від 27.12.2010 дають підстави вважати, що наявність форс-мажорних обставин може бути підставою для звільнення сторони від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язання за умови їх існування на момент строку виконання зобов'язання.

Як вбачається з Сертифікату Торгово-промислової палати України №4969 від 02.09.2015 №2855/05.0-4 форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), на які посилається відповідач, розпочались з 16.04.2014.

З урахуванням того, що останню поставку газу за договором №06/10-2891 від 27.12.2010 було здійснено у березні 2011 року, приймаючи до уваги зміст п.4.1., укладеного сторонами правочину, щодо здійснення остаточного розрахунку до 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, виконання відповідачем обов'язку щодо оплати товару мало бути виконано задовго до моменту настання форс-мажорних обставин.

Таким чином, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які підтверджені Сертифікатом Торгово-промислової палати України №4969 від 02.09.2015 №2855/05.0-4, не є підставою звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язання оплатити поставлений природний газ, оскільки не перебувають у причинно-наслідковому зв'язку, виходячи з того, що заборгованість виникла ще в 2011 році і була погашена лише частково у розмірі 224000 000,00 грн. (підтверджується платіжними дорученнями №3875 від 23.03.2011 на суму 174000000,00 грн. та №3599 від 21.03.2011 на суму 50000000,00 грн.) і до настання форс-мажорних обставин, здійснюючи господарську діяльність, Публічне акціонерне товариство "Концерн Стирол" мало погасити заборгованість, яка виникла за спожитий газ у 2011 року, тому, неможливість виконання зобов'язань безпосередньо не пов'язана і не є наслідком непереборної сили.

При цьому, відповідачем не було надано будь-яких належних та допустимих доказів поважності причин неоплати за отриманий природний газ до настання форс-мажорних обставин.

Згідно пунктів 3, 6 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання та відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Статтею 233 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

У пункті 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Відповідно до Розпоряджень Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р та від 07.11.2014 № 1085-р м. Горлівка віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція та переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Таким чином, враховуючи відсутність негативних наслідків для позивача, знаходження підприємства відповідача та здійснення ним господарської діяльності в умовах антитерористичної операції, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла правомірного висновку про те, що розмір нарахованої відповідачу пені підлягає зменшенню на 90%, а тому до стягнення підлягає пеня у розмірі 7675088,87 грн.

При цьому апеляційним господарським судом враховано майновий стан обох сторін.

Враховуючи все вищезазначене, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 34227550,90 грн. за загальний період з 06.02.2011 по 24.04.2015, інфляційних за період лютий 2011 року - березень 2015 року у розмірі 396438952,03 грн. та пені за загальний період з 06.02.2011 по 06.10.2011 у розмірі 7675088,87 грн.

Колегія суддів касаційної інстанції зазначає і про таке.

У відповідності до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно приписів частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України. Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Статтею 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визначено, що кожному гарантується право на мирне володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 6 Конвенції детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

З огляду на викладене, колегія суддів зауважує на тому, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Приписами статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Колегія суддів касаційної інстанції вирішуючи даний спір опиралась не тільки на суперечливі і взаємовиключні юридичні обґрунтування сторін, а перш за все на базовий правовий принцип - принцип правової визначеності.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційних скарг Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" та Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", адже доводи викладені у скаргах не підтверджені належними доказами та є необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" та Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20.03.2017 у справі №24/25-908/5753/14 Господарського суду Запорізької області залишити без змін.

Головуючий суддя М.Данилова

Судді В.Корсак

О.Сибіга