ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 рокуСправа № 904/9645/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого -Білошкап О.В.,
суддів -Ткаченко Н.Г.,
Удовиченка О.С.,
за участю представників сторін:

Генеральної прокуратури України - Попенка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 у справі № 904/9645/16 Господарського суду Дніпропетровської області за позовом Прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб", за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркетгруп", Виробниче ремонтне житлово-експлуатаційне підприємство Амур-Нижньодніпровського району, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агентство з питань нотаріату та банкрутства" про витребування майна,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року (суддя Мельниченко І.Ф.) ( з урахуванням додаткового рішення від 30 березня 2017 року) у справі № 904/9645/16 позов Прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради задоволено повністю, витребувано у товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-клуб" (49000 м. Дніпро, Лоцманський узвіз, 3-Б, кімн. 35, ) на користь територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради (49000 м. Дніпро, пр. Д. Яворницького,75, ) нежитлове приміщення № 110, що розташоване за адресою: вул. Ковалевської Софії, 65 в м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1), стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-клуб" на користь прокуратури Дніпропетровської області -1378 судового збору, 689,00 грн. судового збору.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 року (колегія суддів: головуючий суддя - Березкіна О.В., суддя - Антонік С.Г., суддя - Іванов О.Г.) апеляційну скаргу ТОВ "Ренессанс-Клуб" залишено без задоволення, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017 року залишено без змін.

ТОВ "Ренессанс-Клуб" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 129 Конституції України, ст. ст. 267, 330, 387, 388 ЦК України, ст. ст. 74, 78, 219 ГК України, ст. ст. 23, 25, 26, 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013, ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції з 19.01.2013, ст. ст. ст. 12, 16, 35 ГПК України.

Заслухавши доповідь судді Білошкап О.В., вислухавши пояснення представника Генеральної прокуратури України, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.10.2016 прокурор Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" про витребування майна, а саме, нежитлового приміщення № 110, яке розташоване за адресою: вул. Ковалевської Софії, 65 в м. Дніпро, посилаючись на те, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 у справі № 38/5005/6637/2012 про банкрутство виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району дії ліквідатора щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлового приміщення № 110, розташованого за адресою: вул. Ковалевської Софії, 65 в м. Дніпро, визнані неправомірними, визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27.12.2012 з продажу нерухомого майна банкрута, визнано недійсним договір купівлі-продажу № 1261 від 24.07.2013 року, укладений між арбітражним керуючим підприємства і ТОВ "Маркетгруп", що свідчить про вибуття спірного майна з власності територіальної громади м.Дніпро в особі Дніпропетровської міської ради поза волею власника та є підставою для повернення вказаного майна шляхом його витребування від добросовісного набувача - ТОВ "Ренессанс-Клуб" .

Задовольняючи вказаний позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, послався на те, що спірне майно вибуло з комунальної власності з порушенням вимог чинного законодавства, поза волею територіальної громади м. Дніпро, а тому підлягає поверненню власнику шляхом його витребування у Відповідача як добросовісного набувача в порядку ч. 1 ст. 388 ЦК України. При цьому, суд врахував обставини, встановлені ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 у справі № 38/5005/6637/2012, якою визнано неправомірними дії ліквідатора щодо включення до ліквідаційної маси банкрута та продажу низки об'єктів нерухомого майна комунальної власності, зокрема, і спірного майна, а також визнано недійсними результати біржових торгів та договори купівлі-продажу, у тому числі і договір купівлі-продажу з відчуження спірного майна.

Згідно ст. 20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання.

Відповідно до ст. ст. 12, 15, 16, 20 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права, в тому числі право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, на власний розсуд. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно зі ст. ст. 319, 321, 658 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Територіальна громада міста Дніпро, як власник спірного об'єкта нерухомості, делегує Дніпровській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Таким чином, воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади. З такою правовою позицією погодився Верховний Суд України у Постанові №16/092 від 05.10.2016 року.

Згідно ст. 29 ГПК України, прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступати за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави; прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва.

Відтак, прокурор вправі звернутися з позовом про витребування комунального майна з чужого незаконного володіння в інтересах місцевої ради (територіальної громади міста), обґрунтувавши підстави такого звернення необхідністю здійснення належного захисту інтересів місцевої ради (її територіальної громади), як власника спірного комунального майна, що вибуло до третіх осіб за визнаним судом недійсним правочином. Прокурор на власний розсуд, діючи як позивач, обирає спосіб захисту майнових прав та інтересів територіальної громади (місцевої ради), як власника комунального майна, та не може бути обмежений в обранні способів захисту майнових прав територіальної громади міста виключно провадженням у справі про банкрутство щодо окремого комунального підприємства, якому таке майно передавалося на праві господарського відання, оскільки інститут права власності територіальної громади на комунальне майно має своє спеціальне законодавче регулювання, закріплене у Конституції України та Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 46 від 27.11.1991 "Про комунальну власність Дніпропетровської міської ради народних депутатів", яке доповнене рішенням Дніпропетровської міської ради № 26/23 від 26.09.2001 було затверджено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська.

Факт належності об'єктів, зазначених у переліках (розділи І - XIII), що додаються до рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 46 від 27.11.1991, територіальній громаді м. Дніпропетровська встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 200/5829/13-ц від 14.05.2013 за заявою Дніпропетровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення.

Спірне нежитлове приміщення № 110, що розташоване за адресою: вул. Ковалевської Софії, 65 в м. Дніпро, перебувало на балансі Виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська (далі - ВРЖЕП АНД району).

На підставі вищезазначених рішень, відділом Дніпропетровського міського управління юстиції, 24.07.2013 року проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення № 110, що розташоване за адресою: вул. Ковалевської Софії, 65 в м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1).

На виконання Програми реформування та розвитку житлово-комунального господарства міста, рішенням Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02.03.2011 об'єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема, виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська передано на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю".

Вказане обґрунтовувалось реорганізацією комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, необхідністю забезпечення ефективності управління комунальним майном та пов'язувалось з визначенням єдиного підприємства наділеного повноваженнями з управління комунальним майном та корпоративними правами територіальної громади міста в особі КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю".

У зв'язку зі збитковістю комунальних житлово-експлуатаційних підприємств та неможливістю продовження ними подальшої діяльності Дніпропетровською міською радою 29.07.2011 за №40/14 прийнято рішення "Про припинення юридичних осіб - деяких комунальних житлово-експлуатаційних підприємств Дніпропетровської міської ради", яким було вирішено припинити юридичні особи шляхом ліквідації, зокрема, і Виробниче ремонтне житлово-експлуатаційне підприємство Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська (п.1).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2012 року було порушено провадження у справі № 38/5005/6637/2012 про банкрутство виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська на підставі ст. 51 Закону України " Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" .

На час відкриття провадження у справі про банкрутство, рішення сесії Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02.03.2011 року в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно продовжувало обліковуватися на балансі ВРЖЕП АНД району.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 у справі № 38/5005/6637/2012 визнано ВРЖЕП АНД району банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором підприємства призначено арбітражного керуючого Барановського О.В.

Відповідно до ст. ст. 22 - 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до внесення змін 19.01.2013 року), у випадках, передбачених законом, господарський суд приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру; з дня прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбаченому цим розділом.

Статтею 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено передачу певного майна боржника в комунальну власність місцевої громади.

Отже, законодавством про банкрутство не встановлюється порядок реалізації майна боржника виключно шляхом його продажу та не виключається можливість передачі майна боржника, в тому числі комунального підприємства, за наявності відповідного рішення місцевої ради, на баланс іншого комунального підприємства, зокрема, за рішенням суду про зобов'язання вчинити такі дії. Також, постанову суду першої інстанції про введення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство не можна вважати судовим рішенням, на виконання якого безумовно здійснюється реалізація майна боржника, оскільки даним судовим актом вводиться особлива процедура банкрутства боржника, а сама реалізація майна боржника або передача майна, яке перебувало у нього на праві власності чи повного господарського відання, здійснюється з урахуванням положень законодавства, що регулює хід ліквідаційної процедури та інших особливостей правового статусу майна боржника, визначених спеціальними законами щодо різних категорій боржників.

В процесі здійснення ліквідаційної процедури ВРЖЕП АНД району, нежитлове приміщення № 110, що розташоване за адресою: вул. Ковалевської Софії, 65 в м. Дніпро з метою продажу було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення товарною біржею "Регіональна універсальна біржа" торгів, оформлених протоколом № 76 від 27.12.2012 року.

На підставі протоколу проведення біржових торгів з продажу спірного нежитлового приміщення, переможцем торгів визнано - товариство з обмеженою відповідальністю "Маркетгруп".

24.07.2013 року між ВРЖЕП АНД району та товариством з обмеженою відповідальністю "Маркетгруп" було укладено договір купівлі-продажу, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1261, про що внесено відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

16.10.2013 року спірне нерухоме майно, а саме, нежитлове приміщення № 110, що розташоване за адресою: вул. Ковалевської Софії, 65 в м. Дніпро за договором купівлі-продажу № 4901 було відчужено ТОВ "Маркетгруп" на користь ТОВ "Ренессанс - Клуб".

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 року у справі № 38/5005/6637/2012 про банкрутство ВРЖЕП АНД району задоволено скаргу прокурора області на дії ліквідатора та визнано неправомірними його дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута ряду об'єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу цього з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу, укладені на їх підставі.

Вказаною ухвалою, зокрема, визнано неправомірними дії ліквідатора ВРЖЕП АНД району арбітражного керуючого Барановського О.В. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлового приміщення №110, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул.Ковалевської Софії,65 та продажу його з відкритих біржових торгів ; визнано недійсними результати біржових торгів, проведених Товарною біржею "Регіональна універсальна біржа" з продажу спірного нерухомого майна та визнано недійсним договір купівлі-продажу №1261 від 24.07.2013 року, укладений між арбітражним керуючим підприємства і ТОВ "Маркетгруп" та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1261.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що спірне майно не належало Виробничому ремонтному житлово-експлуатаційному підприємству Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпро, у зв'язку з чим дії ліквідатора щодо включення цього майна до ліквідаційної маси підприємства боржника та подальша його реалізація визнані неправомірними, а договір купівлі-продажу, за яким відбулося відчуження майна, визнано недійсним.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.01.2017р. ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016р. у справі №38/5005/6637/2012 в частині задоволення скарги прокуратури Дніпропетровської області, з урахуванням доповнень, про визнання неправомірними дій ліквідатора щодо включення до ліквідаційної маси нерухомого майна та продажу з відкритих біржових торгів нерухомого майна, визнання недійсними результатів біржових торгів, проведених 27.12.2012р. та договорів купівлі-продажу нерухомого майна - залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.04.2017 року скасовано постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.01.2017року по справі № 38/5005/6636/2012 та направлено справу на новий апеляційний розгляд до Дніпропетровського апеляційного господарського суду .

На час розгляду справи в суді касаційної інстанції, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.07.2017 апеляційну скаргу арбітражного керуючого Барановського О.М. залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016р. у справі №38/5005/6637/2012 в частині задоволення скарги прокуратури Дніпропетровської області, з урахуванням доповнень, про визнання неправомірними дій ліквідатора щодо включення до ліквідаційної маси нерухомого майна та продажу з відкритих біржових торгів нерухомого майна, визнання недійсними результатів біржових торгів, проведених 27.12.2012р. та договорів купівлі-продажу нерухомого майна - залишено без змін.

Таким чином, неправомірність дій щодо відчуження спірного нерухомого майна встановлена та доведена вищенаведеними судовими рішеннями, які набрали законної сили і згідно ст. 115 ГПК України підлягають обов'язковому виконанню.

Врахувавши обставини, встановлені ухвалою суду від 29.08.2016 у справі № 38/5005/6637/2012 щодо незаконності відчуження спірного майна та у зв'язку з цим визнання недійсними результатів біржових торгів, проведених 27.12.2012р. та договорів купівлі-продажу нерухомого майна, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що спірне майно вибуло з комунальної власності поза волею Дніпропетровської міської ради, тому Дніпровська міська рада в інтересах якої діє прокурор, як власник спірного майна, має право на його витребування на підставі ст. 388 ЦК України.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено належність власникові права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Відповідно ж до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Статтями 143 Конституції України та 327 ЦК України закріплено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

За змістом ч. 5 ст. 60 вказаного Закону органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції.

Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу (ч. 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"), яким у спірних правовідносинах є Дніпропетровська міська рада.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, згідно з п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна.

Таким чином, лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, прийнятим виключно на пленарному засіданні Дніпропетровської міської ради, можливе розпорядження спірним нерухомим майном.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідне рішення щодо продажу спірного об'єкта не приймалось.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Отже, у разі якщо відчуження майна мало місце два і більше разів після укладення правочину, який в подальшому визнано недійсним, таке майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, як від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України).

Частиною 1 ст. 388 ЦК України визначені випадки витребування майна від добросовісного набувача власником. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч. 3 ст. 388 ЦК України).

В даному випадку, встановлення факту незаконного включення майна до складу ліквідаційної маси та без прийняття рішення компетентного органу щодо продажу майна свідчить про відсутність у діях власника майна волі на передачу цього майна.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 05.10.2016 у справі № 916/2129/15 та від 25.01.2017 у справі № 916/2131/15 про те, що у разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 ЦК. У такому випадку діюче законодавство не пов'язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором, права відчужувати це майно. Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів.

Таким чином, повно і об'єктивно дослідивши в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, давши належну оцінку зібраним по справі та дослідженим доказам, врахувавши всі вищевикладені обставини, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення даного позову на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України та витребування у ТОВ "Ренессанс-Клуб" нерухомого майна, оскільки спірне майно вибуло з комунальної власності з порушенням вимог чинного законодавства, поза волею територіальної громади м. Дніпро, а тому підлягає поверненню власнику шляхом його витребування у відповідача як добросовісного набувача в порядку ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Доводи ТОВ "Ренессанс-Клуб" про те, що під час провадження у справі про банкрутство (з моменту визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури) припинились повноваження Дніпропетровської міської ради, як власника майна боржника та органу управління майном територіальної громади, відповідно до статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до 19.01.2013 року), колегія суддів касаційної інстанції вважає необґрунтованими та такими, що суперечать положенням статей 16, 26, 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статей 19, 143 Конституції України, оскільки в цьому випадку провадження у справі про банкрутство здійснювалося щодо комунального підприємства, якому орган місцевої влади передав частину майна територіальної громади в господарське відання, та правовий статус такого майна повинен визначатися з врахуванням норм законодавства про місцеве самоврядування, які є спеціальними та підлягають переважному застосуванню.

Щодо ж стосується доводів ТОВ "Ренессанс-Клуб" про порушення процесуального порядку розгляду позовної заяви на підставі ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень (Х розділ) Закону "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що діє з 19.01.2013) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Оскільки провадження у справі № 38/5005/6637/2012 порушено 06.08.2012, а постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури прийнята 14.08.2012, є помилковими доводи заявника касаційної скарги про застосування до зазначених правовідносин положень ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 22.12.2011 N 4212-VI.

Доводи скаржника про те, що недійсність правочину (на виконання якого було передано майно) сама по собі не свідчить про його (майна) вибуття із володіння особи, яка передала це майно не з її волі, з посиланням на прийняття Рішень Дніпропетровської міської ради №40/14 від 29.07.2011 року, №41/22 від 28.03.2012 року, №29/37 від 24.07.2013 року, які, на думку скаржника, змінили волевиявлення Дніпропетровської міської ради щодо передачі спірного майна КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю", колегія суддів Вищого господарського суду України вважає необґрунтованими відповідно до статті 1117 ГПК України як такі, що спрямовані на переоцінку доказів у цій справі, оскільки господарські суди попередніх інстанцій відхилили зазначені докази та прийняли до уваги преюдиційні факти, встановлені ухвалою місцевого господарського суду про визнання незаконними дій ліквідатора з реалізації спірного комунального майна з публічних торгів всупереч волевиявленню Міської ради .

Посилання скаржника на подібну судову практику Вищого господарського суду України у постанові від 11.04.2012 року у справі №5002-16/2989-2011 є необґрунтованими, оскільки у справі, на яку посилається скаржник, здійснювалося відчуження військового майна, правовий статус якого відрізняється від комунального майна, а отже, відносини не є подібними.

Доводи ТОВ "Ренессанс-Клуб" про необхідність окремого дослідження саме в межах цієї справи обставин відчуження спірного майна під час ліквідаційної процедури, обставин обтяження спірного майна боржника, які перешкоджали виконанню Рішення Дніпропетровської міської ради про передачу майна №16/9 від 02.03.2011 року та скасування їх тільки під час провадження у справі про банкрутство, що, на думку скаржника, перешкоджало ліквідатору вчинити дії з передачі комунального майна КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю", колегія суддів касаційного суду вважає необґрунтованими як такі, що суперечать статтям 35, 54, 22, 82, 1117 ГПК України про преюдиційність судових рішень та виходять за межі предмета спору у цій справі.

Доводи скаржника про неможливість витребування спірного майна у ТОВ "Ренессанс-Клуб" з посиланням на ч. 2 ст. 388 ЦК України, як такого, що продано на виконання судового рішення (постанови про введення ліквідаційної процедури), колегія суддів Вищого господарського суду України вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до статей 22, 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що діяла до 19.01.2013 року), правова природа постанови про визнання боржника банкрутом визначена як судового акта, що визначає введення спеціальної процедури під час провадження у справі про банкрутство, визначає особливий режим здійснення ним діяльності, як юридичної особи, та регламентує особливості управління такою юридичною особою. Разом з тим, під час проведення ліквідаційної процедури не виключається можливість передачі ліквідатором окремих видів майна банкрута в комунальну власність, згідно ст. 26 вказаного Закону.

Стосовно посилань ТОВ "Ренессанс-Клуб" на те, що господарські суди попередніх інстанцій, розглянувши спір у цій справі по суті, не надали належної оцінки спливу строку позовної давності, колегія суддів господарського суду касаційної інстанції вважає необхідним вказати наступне.

Виходячи з презумпції правомірності правочину, відповідно до ст. 204 ЦК України, первісний власник може довідатися про порушення своїх прав за наслідком визнання оспорюваного правочину недійсним в судовому порядку. Таким чином, позивач у цій справі, як власник комунального майна, дізнався про порушення своїх прав за наслідком визнання недійсним першого правочину з відчуження такого майна (ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 року у справі № 38/5005/6637/2012), що підтверджує обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій про відсутність пропуску позивачем строків позовної давності та відповідає висновкам Верховного Суду України про застосування положень про позовну давність (Постанова від 05.10.2016 року у справі №916/2129/15 (№16/092)).

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про порушення вимог ч. 9 ст. 16 та п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України та ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо виключної підсудності розгляду майнових спорів до боржника у межах провадження у справі про банкрутство з огляду на те, що позивач та особа, в інтересах якої заявлено позов, не перебувають у процедурах банкрутства і позивач (прокурор) самостійно обрав спосіб захисту порушеного права згідно ст.ст. 12, 15 - 16 ЦК України.

Крім цього, посилання ТОВ "Ренессанс-Клуб" на застосування до зазначених правовідносин ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, що діє з 19.01.2013 є помилковими, оскільки провадження у справі № 38/5005/6637/2012 про банкрутство ВРЖЕП АНД району порушено 06.08.2012 року, а постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури прийнята 14.08.2012, тобто до 19.01.2013.

Таким чином, доводи касаційної скарги про невірне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, а спрямовані на переоцінку доказів, що виходить за межи повноважень господарського суду касаційної інстанції, визначених приписами ст. 1117 ГПК України.

З урахуванням вищезазначеного, виходячи із меж перегляду справи касаційною інстанцією, встановлених ст. 111-7 ГПК України, відповідно до яких правова оцінка обставин та достовірності доказів є виключно прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017 є законними та обґрунтованими і підстав для їх скасування немає.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій , які викладені в оскаржуваних рішеннях.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренессанс-Клуб" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2017 у справі № 904/9645/16 залишити без змін.

Головуючий: Білошкап О.В.
Судді:Ткаченко Н.Г.
Удовиченко О.С.