ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року Справа № 922/326/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коробенка Г.П.- головуючого (доповідача),
Кравчука Г.А., Мачульського Г.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Міністерства оборони України
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 25.04.2017
у справі№922/326/17 Господарського суду Харківської області
за позовомМіністерства оборони України
доТовариства з обмеженою відповідальністю "СОАП-ТЕКО"
простягнення 157 248,71 грн.,

У судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились;

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року Міністерство оборони України звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "СОАП-ТЕКО" пені в сумі 116781,71 грн. та штрафу в сумі 40467,00 грн. за порушення умов договору №286/3/15/561 від 02.11.2015.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.03.2017 року у справі № 922/326/17, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 року, позов задоволено частково в сумі 44290,09 грн.

Не погоджуючись з рішенням та постановою, Міністерство оборони України звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить рішення і постанову у справі в частині відмови у задоволенні позову скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 256-261 Цивільного кодексу України.

Заявник касаційної скарги вказує, що судами попередніх інстанцій невірно визначено початок перебігу позовної давності. Так, скаржник вважає, що про порушення свого права позивач довідався 22.12.2015 року, а тому з 23.12.2015 року починається перебіг позовної давності щодо заявлених позовних вимог.

Крім того, скаржник звертає увагу на переривання позовної давності у зв'язку зі зверненням Міністерства оборони України 20.12.2016 року з позовом у справі 922/4641/16.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судами норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить необхідним відмовити у задоволенні касаційної скарги з наступних підстав.

Як установлено судами при розгляді даного спору, 02.11.2015 року між Міністерством оборони України (надалі - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СОАП-ТЕКО" (надалі - Постачальник) відповідно до рішення комітету з конкурсних торгів Замовника (протокол від 19.10.2015 № 75/643/6) було укладено договір про поставку для державних потреб матеріально - технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/15/561.

Відповідно до п.1.1. Договору Постачальник зобов'язується у 2015 році поставити Замовнику мило, засоби мийні та засоби для чищення (Лот 2. Мило туалетне (Мило туалетне тверде "Банне")) (далі - товар), а Замовник - забезпечити приймання та оплату товару в кількості, у строки (терміни), вказані у цьому Договорі.

Згідно п.1.2. Договору номенклатура товару, передбаченого до поставки за Договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання Договору, визначаються Специфікацією, відповідно до якої загальна кількість Товару для постачання - 23500 кг. вартістю 578100,00 грн. (з ПДВ), строк (термін) постачання до 20.12.2015 (включно).

Ціна цього Договору становить: 578100,00 грн., у тому числі: ПДВ 96350,00 грн. (загальний фонд) (п.3.1. Договору).

Згідно з п.5.3. Договору датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем Замовника у акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній Постачальника.

Відповідно до п.6.1.1. Договору Замовник зобов'язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати грошові кошти за поставлені товари протягом 30 банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання Постачальником Замовнику належним чином оформлених документів, передбачених Договором.

Згідно з п.6.1.2. Договору Замовник зобов'язується прийняти поставлений товар згідно з належним чином оформленим і підписаним актом приймального контролю якості товару.

Відповідно до п.7.2. Договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти Постачальник сплачує Замовнику штрафні санкції (штраф, пеня) у розмірах передбачених пунктом 7.3. Договору.

Згідно з п.7.3.3. Договору за порушення строків виконання зобов'язання Постачальник сплачує пеню в розмірі 1 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з Постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості Договору.

Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до 31.12.2015 (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення. Після закінчення терміну дії Договору, звіряння взаєморозрахунків здійснюється на підставі підписаних обома сторонами актів звіряння (п.10.1. Договору).

Відповідно до п.11.2. Договору зміни і доповнення до цього Договору вносяться тільки у письмовій формі шляхом укладення відповідних додаткових угод, які будуть додаватися до тексту цього Договору як невід'ємні його частини.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вказаного договору, відповідно до акта приймального контролю (якості) №01 від 23.11.2015 відповідач поставив позивачу товар в кількості 5184 кг на суму 127526,40 грн., який позивач оплатив 01.12.2015, що підтверджується платіжним дорученням № 286/3/4029 на суму 127526,40 грн.

Відповідно до акта приймального контролю (якості) №02 від 21.12.2015 відповідач поставив позивачу товар в кількості 4320 кг на суму 106272 грн. 22.12.2015, про що вказано одержувачем позивача у видатковій накладній № СТ-2112-2 від 21.12.2015 та в акті, як це передбачено п.5.3. Договору та який позивач оплатив, що підтверджується платіжним дорученням № 286/3/4664 від 29.12.2015.

Відповідно до акта приймального контролю (якості) №03 від 24.12.2015 відповідач поставив позивачу товар в кількості 3993,6 кг на суму 98242,56 грн., який позивач оплатив, що підтверджується платіжним дорученням № 286/3/4829 від 30.12.2015 на суму 98242,56 грн.

Отже, судами вірно встановлено, що відповідач виконав свої зобов'язання частково, здійснивши поставку товару за Договором на загальну суму 332040,96 грн.

Позивач в свою чергу оплатив товар поставлений відповідачем в повному обсязі, проте відповідач порушив умови договору щодо строків поставки товару та не здійснив поставку решти товару на суму 246059,04 грн., що стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення з відповідача пені, нарахованої за прострочення поставки товару на суму 106272 грн. відповідно до акта приймального контролю (якості) №02 від 21.12.2015 за період з 21.12.2015 по 22.12.2015 в сумі 2125,44 грн., пені, нарахованої за прострочення поставки товару на суму 98242,56 грн. відповідно до акта приймального контролю (якості) №03 від 24.12.2015 за період з 21.12.2015 по 24.12.2015 в сумі 3929,72 грн. та пені, за нездійснення поставки решти товару на суму 246056,04 грн. за період з 21.12.2015 по 03.02.2016. Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення штрафу у розмірі 7 відсотків вказаної вартості Договору за прострочення понад 10 днів, що становить - 40467 грн.

Відповідно до вимог статей 509, 525, 526, 629 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтями 549, 611 Цивільного кодексу України та статтями 216, 217, 230, 231 Господарського кодексу України

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено клопотання про застосування позовної давності.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій пунктом 1.2 укладеного між сторонами договору визначено, що строк постачання товару за Договором є 20.12.2015 (включно).

Враховуючи те, що 20 грудня 2015 року припадав на вихідний день (неділя), суди правомірно визначились, що днем закінчення строку є саме 21 грудня 2015 року.

З викладеного слідує, що в даному випадку з 22.12.2015 починається перебіг позовної давності стосовно вимог про стягнення пені, а з 01.01.2016 перебіг позовної давності стосовно вимог про стягнення штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з даним позовом до суду 17.01.2017.

Враховуючи вищевикладене, наявність клопотання про застосування позовної давності та приписи чинного законодавства, суди вірно визначились, що, на момент звернення позивача до суду з позовом про стягнення штрафу в сумі 40467 грн., пені, нарахованої за прострочення поставки товару на суму 98242,56 грн. відповідно до акта приймального контролю (якості) №03 від 24.12.2015 за період з 22.12.2015 по 23.12.2015 в сумі 1964,85 грн. та пені нарахованої за нездійснення поставки товару на суму 246056,04 грн. за період з 22.12.2015 по 16.01.2016 в сумі 63974,57 грн., а всього - 106406,42 грн. сплила позовна давність, про застосування якої заявлено відповідачем, а отже в цій частині позовних вимог слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 44290,09 грн. пені, нарахованої за період з 17.01.2016 по 03.02.2016 за нездійснення поставки товару на суму 246056,04 грн., то вони є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, відповідають вимогам діючого законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Доводи скаржника про переривання позовної давності не можуть бути підставою для скасування рішення та постанови у справі, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та текстом оскаржуваних рішень і постанови.

Так судами з посиланнями на положення пункту 4.4.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 року, надавалась оцінка вказаним доводам позивача та було зазначено, що в даному випадку відсутні обставин переривання позовної давності, оскільки подану 20.12.2016 року позивачем позовну заяву у справі №922/4641/16 було повернуто через неподання доказів сплати судового збору - тобто без додержання вимог процесуального закону - статті 57 Господарського процесуального кодексу України, що виключає переривання позовної даності.

Інші доводи касаційної скарги, які фактично зводяться до необхідності переоцінки наявних у справі доказів, яким вже було надано оцінку господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, не спростовують висновків господарських судів про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Оскільки порушення судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, котрі встановлюють правила доказування, розподілу обов'язків доказування, належності й припустимості доказів, порядку збирання і дослідження доказів, судом не виявлено, то колегія суддів визнає судові рішення такими, що відповідають чинному законодавству України та обставинам справи, підстави для скасування яких відсутні.

Керуючись ст. 1115, 1117, 1118, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні касаційної скарги відмовити.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 у справі № 922/326/17 залишити без змін.

Головуючий суддя: Г.П. Коробенко

Судді: Г.А. Кравчук

Г.М. Мачульський