ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.09.2017 Справа № 905/1612/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Мазурік М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Приватного акціонерного товариства МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД ВІСТЕК, м. Бахмут, Донецька область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 ОСОБА_2, м. Авдіївка, Донецька область

про: стягнення суми основного боргу в розмірі 1199842,22грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 за довіреністю від 07.07.2017р;

від відповідача: не з'явився.

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

У судовому засіданні 05.09.2017р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД ВІСТЕК, м. Бахмут, Донецька область звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 ОСОБА_2, м. Авдіївка, Донецька область про стягнення суми основного боргу в розмірі 1199842,23грн.

Відповідно довідки про автоматичний розподіл справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Левшиній Я.О.

Ухвалою від 14.07.2017р. порушено провадження по справі, судове засідання призначено на 08.08.2017р. Розгляд справи відкладався з 08.08.2017р. на 05.09.2017р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання умов договору поставки №519/195М/15 від 30.09.2015р. з оплати поставленого товару.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 175, 193, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 54 - 57 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав наступні документи (у копіях): договір поставки №519/195М/15 від 30.09.2015р.; специфікацію від 22.11.2016р.; протокол розбіжностей від 22.11.2016р.; рахунок на оплату №1788/16 від 22.11.2016р.; довіреність №2303 від 07.12.2016р.; видаткові накладні №1788/16 від 08.12.2016р., №1788/16/1 від 08.12.2016р.; товарно-транспортні накладні; повідомлення №164 від 15.03.2017р.; лист №544/15 від 07.04.2017р.; лист №690/03 від 12.05.2017р.; претензію №799/15 від 02.06.2017р., №920/15 від 03.07.2017р.; акт взаєморозрахунків; платіжне доручення №6775 від 07.12.2016р.

Під час розгляду справи позивачем були надані додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а саме: податкові накладні; розрахунок суми позову; довідка на підтвердження відсутності в господарських судах України або іншому органі, який в межах своєї компетенції вирішує спори, справи з даного спору та відсутності рішення цих органів з такого спору; банківська виписка; письмові пояснення; видаткова накладна №1867/16 від 06.12.2016р.; платіжне доручення №6749 від 01.12.2016р.

05.09.2017р. через канцелярію суду від позивача надійшла заява №1198/15 від 04.09.2017р. про зменшення розміру позовних вимог, у якій останній просив стягнути на його користь з відповідача суму основного боргу у розмірі 1199842,22грн. До заяви також надав довідку №1197/15 від 04.09.2017р. про наявність заборгованості у розмірі 1199842,22грн., пояснення №1196/15 від 04.09.2017р. щодо технічної помилки відповідача при визначенні в призначенні платежу дати рахунку 07.10.2016р.

Представник позивача у судове засідання 05.09.2017р. зявився, позовні вимоги підтримав, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання 05.09.2017р. не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом своєчасного направлення ухвал суду за адресою місцезнаходження, визначеною за матеріалами справи.

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а окремі ненадані відповідачем документи та його неявка у світлі приписів ст.ст. 4-3, 22, 33, 77 Господарського процесуального кодексу України, не вливають на таку кваліфікацію та не є підставою для відкладання розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

30.09.2015р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладений договір поставки №519/195М/15 (далі договір), згідно п. 1.1., якого постачальник зобовязався поставляти у власність покупця товар, в асортименті, кількості, з якісними характеристиками, в строки та по цінам, вказаним в специфікаціях до цього договору, узгоджених сторонами та які є його невідємними частинами. Обсяги постачання товару мають бути заплановані та узгоджені сторонами в специфікаціях до цього договору.

У розділі 2 договору сторони визначили умови та строки поставки, зокрема: постачальник поставляє товар покупцю на умовах EXW- м. Артемівськ, Донецька область, склад ПраТ «АМЗ «ВІСТЕК» згідно «ІНКОТЕРМС-2010», якщо інші умови поставки не погоджені в специфікаціях чи в додаткових угодах до цього договору (п. 2.1. договору); строк (строки) поставки товару визначається (визначаються) сторонами в специфікаціях до договору (п. 2.2 договору); постачальник зобовязаний надати покупцю наступні документи: рахунок на товар, що поставляється, податкову накладну, накладну на відпуск товарно-матеріальних цінностей (чи товарно-транспортну накладну), сертифікат якості завода - виробника. Датою поставки є дата накладної на відпуск товарно-матеріальних цінностей (товарно-транспортної накладної чи видаткової накладної). Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент, коли товар наданий в розпорядження покупця у названому в договорі місці поставки (п. 2.3. договору); прийомка товару підтверджується відповідною накладною на відпуск товарно-матеріальних цінностей (товарно-транспортною накладною чи видатковою накладною) (п. 2.5 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору, розрахунки за товар здійснюються покупцем банківським переказом грошових коштів на поточний рахунок постачальника шляхом 100% попередньої оплати вартості товару, що поставляється, якщо інші умови оплати не передбачені в додаткових угодах до договору.

Даний договір набирає чинності з моменту досягнення сторонами угоди за всіма істотними умовами, укладення договору і діє по 31.12.2016р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору ні однією із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляду його умов (п.6.1 договору).

Необхідно. умовою припинення дії цього договору є здійснення повного взаємного розрахунку (п. 6.4. договору).

В матеріалах справи міститься специфікація від 22.11.2016р., в якій сторони узгодили найменування, кількість, ціну, загальну вартість продукції, умови поставки продукції, строк поставки, а також визначили умови та строки оплати товару.

На виконання умов договору та специфікації від 22.11.2016р., позивач поставив продукцію відповідачу, що підтверджується видатковими накладними №1788/16 від 08.12.2016р., №1788/16/1 від 08.12.2016р. та відповідними товарно-транспортними накладними

Продукція була отримана уповноваженим представником відповідача, який діяв на підставі довіреності №2303 від 07.12.2016р.

Відповідач 07.12.2016р. здійснив часткову оплату за видатковими накладними №1788/16 від 08.12.2016р., №1788/16/1 від 08.12.2016р. в розмірі 1800000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №6775 від 07.12.2016р.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами щодо сплати заборгованості, які не були задоволені останнім.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи викладене, суд розглядає справу в контексті позовних вимог, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви №1198/15 від 04.09.2017р. про зменшення розміру позовних вимог, а саме про стягнення основного боргу у розмірі 1199842,22грн.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання грошових зобов'язань за договором поставки №519/195М/15 від 30.09.2015р.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору поставки №519/195М/15 від 30.09.2015р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за поставлену продукцію покупець зобов'язаний сплатити постачальнику певну грошову суму. В силу приписів ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст.712 Цивільного кодексу України до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, які (ст.655, ч.1 ст.691) також передбачають обов'язок покупця сплатити за придбаний товар певну суму грошових коштів.

Отже, в контексті зазначених норм, укладений між позивачем та відповідачем договір поставки №519/195М/15 від 30.09.2015р. є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 692 цього Кодексу визначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару.

Як було встановлено судом, сторони визначили в договорі №519/195М/15 від 30.09.2015р. та специфікації від 22.11.2016р. наступні умови оплати: 2000000,00грн. попередня оплата, 500000,00грн. строк оплати травень 2017р., кінцевий розрахунок червень 2017р.

Таким чином, наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що із отриманням відповідачем за видатковими накладними №1788/16 від 08.12.2016р., №1788/16/1 від 08.12.2016р. товару, у нього виникло зобов'язання з його оплати у розмірі 2199996,18грн.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач своє зобовязання з оплати вартості поставленого товару за видатковими накладними №1788/16 від 08.12.2016р., №1788/16/1 від 08.12.2016р. виконав частково, сплатив 1800000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №6775 від 07.12.2016р.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання має на вимогу кредитора сплати заборгованість.

Таким чином, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язків з оплати поставленого товару, оскільки зі змісту наявних документів вбачається, що він був отриманий останнім.

Як встановлено судом, за попередніми господарськими операціями, відповідачем була здійснена оплата в більшому розмірі ніж сума поставленого товару. Сума переплати склала 153,96грн., яка була врахована позивачем в розрахунку позовних вимог.

З урахуванням наведених вище висновків суду та положень діючого законодавства, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі 1199842,22грн.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД ВІСТЕК, м. Бахмут, Донецька область до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 ОСОБА_2, м. Авдіївка, Донецька область про стягнення суми основного боргу в розмірі 1199842,22грн. задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 ОСОБА_2 (86065, Донецька область, м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, 1, , п/р №61 в філії ДОУ АТ «Ощадбанк», МФО335106, ІПН95) на користь Приватного акціонерного товариства МАШИНОБУДІВНИЙ ЗАВОД ВІСТЕК (84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, буд. 6, , п/р №0117 в ПАТ «Промінвестбанк», МФО300012, іпн21) суму основного боргу у розмірі 1199842,22грн., витрати з оплати судового збору у розмірі 17997,66грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 05.09.2017р. оголошено та підписано повний текст рішення.

Суддя Я.О. Левшина