ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"14" серпня 2017 р. Справа № 911/2438/17

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші»

до ОСОБА_1 виробничого кооперативу ім. Щорса

про вжиття запобіжних заходів

Суддя Т.П. Карпечкін

За участю представників:

Заявника ОСОБА_2 (витяг № 17/08-03 від 07.08.2017 року); ОСОБА_3 (посвідчення КВ 00734 від 08.02.2017 року).

Особи, щодо якої просять вжити запобіжні заходи не викликались.

обставини справи:

11.08.2017 до Господарського суду Київської області надійшла заява б/н від 11.08.2017 року (вх. № 129/17) Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» про вжиття запобіжних заходів щодо ОСОБА_1 виробничого кооперативу ім. Щорса, а саме: накладення арешту на посіви (незібраний врожай) сільськогосподарських культур, розташованих у межах Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, загальною площею 138 га (кадастрові номери в додатку до заяви). Крім того, просить призначить розгляд заяви тільки за його участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 43-4 Господарського процесуального кодексу України, заява про вжиття запобіжних заходів розглядається не пізніше двох днів з дня її подання господарським судом, в районі діяльності якого належить провести ці процесуальні дії, з повідомленням заінтересованих осіб. Однак неявка їх не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно п. 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вжиття запобіжних заходів» № 01-8/251 від 20.04.2007 року частиною першою статті 43-4 ГПК встановлено дводенний строк розгляду господарським судом заяви про вжиття запобіжних заходів. У разі, якщо суд вважає за необхідне вчинити під час розгляду заяви певні процесуальні дії (наприклад, викликати представників заявника чи заінтересованих осіб, витребувати додаткові докази тощо), такі дії мають відбуватися в межах зазначеного строку.

Відповідно до ч.2 ст. 43-4 ГПК України у разі обгрунтованої вимоги заявника заява про вжиття запобіжних заходів розглядається лише за його участю без повідомлення особи, щодо якої просять вжити запобіжні заходи, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті.

У звязку з чим, суд вважає за можливе призначити заяву до розгляду у засіданні суду без повідомлення особи, щодо якої просять вжити запобіжні заходи.

Ухвалою від 11.08.2017 року у справі № 911/2438/17 розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» б/н від 11.08.2017 року про вжиття запобіжних заходів щодо ОСОБА_1 виробничого кооперативу ім. Щорса було призначено на 14.08.2017 року.

Відповідною ухвалою від 11.08.2017 року (шляхом надіслання телеграми) викликано в судове засідання повноваженого представника заявника та в порядку ч. 3 ст. 43-4 Господарського процесуального кодексу України зобовязано заявника надати необхідні для розгляду заяви пояснення та докази.

В судовому засіданні 14.08.2017 року заявник підтримав вимоги заяви про вжиття запобіжних заходів, однак витребувані в порядку ч. 3 ст. 43-4 Господарського процесуального кодексу України ухвалою від 11.08.2017 року пояснення та докази не надав.

Розглянувши в судовому засіданні 14.08.2017 року заяву б/н від 11.08.2017 року Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» про вжиття запобіжних заходів щодо ОСОБА_1 виробничого кооперативу ім. Щорса, судом в становлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» (заявник) зазначає, що є орендарем земельних ділянок загальною площею 133,0994 га в межах Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Ресіліент Білоцерківська».

Заявник зазначає, що після укладення договорів оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» було виявлено, що орендовані ним земельні ділянки були оброблені і засіяні сільськогосподарськими культурами невідомими особами без відома та дозволу власника земельних ділянок.

21.06.2017 року ТОВ Агрофірма «Матюші» звернулося до Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 197-1 Кримінального кодексу України (Самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво), за якою в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстровано кримінальне провадження. Під час проведення слідчих дій у межах кримінального провадження було встановлено, що земельні ділянки, що знаходяться в оренді ТОВ Агрофірма «Матюші» були засіяні та обробляються ОСОБА_1 виробничим кооперативом імені Щорса, що не має жодних правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки.

Листом від 20.07.2017 року за вих. № 139 заявник звернувся до ОСОБА_1 виробничого кооперативу ім. Щорса з вимогою звільнити його земельні ділянки. Однак, відповідні вимоги заявника залишені ОСОБА_1 виробничим кооперативом ім. Щорса без відповіді та задоволення, що створює заявнику перешкоди у користуванні земельними ділянками.

Крім того, заявник зазначає, що 10.08.2017 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області з заявою щодо проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства на земельних ділянках для встановлення факту їх самовільного зайняття ОСОБА_1 виробничим кооперативом ім. Щорса і притягнення його посадових осіб до адміністративної відповідальності. Однак, результати відповідної перевірки ще не відомі.

З огляду на те, що внаслідок самовільного зайняття ОСОБА_1 виробничим кооперативом ім. Щорса земельних ділянок заявника, останній позбавлений можливості використовувати їх для обробітку та вирощування сільськогосподарських культур і несе значні збитки, ТОВ Агрофірма «Матюші» має намір звернутися до господарського суду з позовом до ОСОБА_1 виробничого кооперативу ім. Щорса про зобов'язання повернути самовільно зайняті земельні ділянки без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними, на підставі статті 212 Земельного кодексу України.

Згідно з приписами пункту «б» ч.1 ст. 95 Земельного кодексу України землекористувачі мають право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію на земельних ділянках.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», самовільно зайняті земельні ділянки повертаються їх власникам або землекористувачам з передачею останнім незібраного врожаю без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Відтак, заявник стверджує, що у разі задоволення позову ТОВ Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 виробничого кооперативу ім. Щорса буде зобов'язане повернути ТОВ Агрофірма «Матюші» самовільно зайняті земельні ділянки разом з вирощеним на них врожаєм сільськогосподарських культур.

З огляду на агрономічні цикли достигання та збору врожаю сільськогосподарських культур, у другій половині серпня 2017 року ОСОБА_1 виробничий кооператив ім. Щорса розпочне збір врожаю сільськогосподарських культур, вирощеного на самовільно зайнятих земельних ділянках заявника, що призведе до знищення доказів самовільного зайняття ним земельних ділянок та до порушення права заявника на повернення йому самовільного зайнятих земельних ділянок разом з вирощеним на них врожаєм сільськогосподарських культур, гарантованого йому відповідно до норм пункту «б» ч.1 ст. 95, ст.212 Земельного кодексу України.

Таким чином, заявник стверджує, що має обґрунтовані підстави вважати, що існує реальна загроза порушення прав ТОВ Агрофірма «Матюші» до моменту звернення останнього до суду з позовом до ОСОБА_1 виробничого кооперативу ім. Щорса та вирішення спору по суті.

У звязку з чим, заявник звернувся до Господарського суду Київської області з заявою про вжиття запобіжних заходів шляхом накладення арешту на посіви (незібраний врожай) сільськогосподарських культур, що знаходяться на самовільно зайнятих земельних ділянках, орендованих ТОВ Агрофірма «Матюші» загальною площею 133,0994 га, розташованих у межах Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, з метою забезпечення схоронності майбутнього врожаю до вирішення спору між ТОВ Агрофірма «Матюші» і ОСОБА_1 виробничим кооперативом ім. Щорса.

Вжиття запобіжних заходів щодо ОСОБА_1 виробничого кооперативу ім. Щорса у вигляді накладення арешту на посіви (незібраний врожай) сільськогосподарських культур є необхідним для забезпечення фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову ТОВ Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 виробничого кооперативу ім. Щорса в частині передачі ТОВ Агрофірма «Матюші» врожаю сільськогосподарських культур, вирощеного на самовільно зайнятих земельних ділянках.

При цьому, заявник стверджує, що накладення арешту на посіви (незібраний врожай) сільськогосподарських культур може бути адекватним лише за умови забезпечення подальшого фактичного збирання врожаю, коли він дозріє, та подальшого належного зберігання зібраного врожаю, що убезпечить від псування або знищення посівів (незібраного врожаю) і відповідно забезпечить збалансованість інтересів сторін до вирішення спору господарським судом.

Відтак, заявник просить суд вжити запобіжні заходи щодо ОСОБА_1 виробничого кооперативу імені Щорса у вигляді накладення арешту на посіви (незібраний врожай) сільськогосподарських культур, що знаходяться на земельних ділянках загальною площею 138 га, розташованих у межах Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (за наведеним в заяві кадастровими номерами) шляхом винесення постанови про опис та арешт майна та передачі описаного майна на відповідальне зберігання Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» з подальшим вилученням дозрілого врожаю сільськогосподарських культур шляхом надання права збору врожаю сільськогосподарських культур Товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» із застосуванням спеціалізованої техніки та подальшою передачею зібраного врожаю сільськогосподарських культур на відповідальне зберігання Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші».

Ухвалою від 11.08.2017 року у справі № 911/2438/17 розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» б/н від 11.08.2017 року про вжиття запобіжних заходів щодо ОСОБА_1 виробничого кооперативу ім. Щорса було призначено на 14.08.2017 року. При цьому, суд дійшов висновку про можливість задоволення клопотання заявника та розгляд заяви про вжиття запобіжних заходів лише за його участі без повідомлення ОСОБА_1 виробничого кооперативу імені Щорса.

Ухвалою від 11.08.2017 року про прийняття та призначення заяви до розгляду (шляхом надіслання телеграми) в порядку ч. 3 ст. 43-4 Господарського процесуального кодексу України судом зобовязано заявника надати:

- пояснення з посиланням на фактичні документи та обставини щодо набуття права власності на спірні земельні ділянки (коли і за яких обставин).

- пояснення щодо періоду засіяння земельних ділянок, а саме до чи після набуття заявником права власності на них.

- пояснення щодо того чи перевіряв покупець майно в момент його придбання.

- пояснення щодо того чи повідомляв продавець покупця про фактичний стан майна (чи інші застереження та обтяження земельних ділянок), зокрема перебування їх в оренді, суборенді чи на іншому праві користування в інших осіб.

- обґрунтувати твердження про існування загрози порушення прав заявника, саме до моменту звернення його до суду з врахуванням того, що заявник 24.07.2017 року вже звертався до суду з даною заявою, відтак незрозуміло що перешкоджає заявнику звернутися до суду з позовом, у встановлений законодавством 5-денний термін, замість повторного подання заяви про запобіжні заходи.

Однак, заявник в порушення вимог суду не надав в судове засідання 14.08.2017 року жодних витребуваних судом пояснень та доказів.

Із змісту витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права вбачається, що ТОВ Агрофірма «Матюші» на підставі відповідних договорів оренди землі є орендарем земельних ділянок за кадастровими номерами: :06:002:0027; :06:002:0019; :06:001:0039; :06:002:0030; :06:003:0090; :06:002:0032; :06:003:0092; :06:003:0093; :06:002:0045; :06:005:0025; :06:003:0096; :06:001:0024; :06:002:0024; :06:002:0041; :06:002:0026; :06:005:0028; :06:002:0023; :06:002:0021; :06:002:0028; :06:005:0027; :06:002:0029; :06:005:0022; :06:003:0097; :06:003:0100; :06:005:0026; :06:002:0020; :06:003:0098; :06:001:0026; :06:002:0031; :06:002:0033; :06:005:0021; :06:002:0025; :06:005:0024; :06:003:0099; :06:002:0034; :06:002:0042; :06:001:0031; :06:001:0027; :06:005:0020; :06:002:0044; :06:005:0018; :06:003:0091; :06:005:0019; :06:002:0038; :06:001:0025; :06:002:0039; :06:005:0017; :06:002:0022; :06:002:0040; :06:001:0034; :06:001:0035; :06:001:0037; :06:002:0037; :06:001:0036; :06:001:0032; :06:001:0028; :06:001:0038; :06:002:0036.

Також, заявник додав до заяви договори оренди відповідних земельних ділянок, укладені з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ресіліент Білоцерківська» 24.04.2017 року.

З наведених договорів оренди (та Інформаційної довідки щодо трьох земельних ділянок) вбачається, що заявник набув права оренди спірних земельних ділянок за договорами оренди лише з 24.04.2017 року, а враховуючи дати державної реєстрації відповідних договорів, відповідні права користування у заявника виникли після 26.04.2017 року.

При цьому, заявником надано лише докази набуття права користування спірними земельними ділянка в кінці квітня 2017 року за укладеними з ТОВ «Ресіліент Білоцерківська» договорами оренди. Однак, ні додані до заяви копії Витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ні договори оренди не містять інформації щодо періодів та підстав набуття прав на земельні ділянки орендодавцем ТОВ «Ресіліент Білоцерківська».

Враховуючи агрономічні цикли посіву сільськогосподарських культур, земельні ділянки засівались восени 2016 року, тобто коли вони не належали заявнику. З наявних у справі доказів не можливо встановити в який період, кому і на якій підставі належали спірні земельні ділянки на момент їх засіяння восени 2016 року.

Крім того, заявником до заяви додано лише звернення (від 21.06.2017 року) до Білоцерківського районного відділу ГУ МВС України в Київській області з приводу самовільного зайняття земельних ділянок. При цьому, до заяви не додано доказів реєстрації відповідної заяви та порушення кримінального провадження. Також, не надано жодних даних досудового розслідування, зокрема, які вказують на причетність ОСОБА_1 виробничого кооперативу ім. Щорса.

До заяви також додано лише звернення до Головного управління Держгеокадастру у Київській області без доказів його надіслання.

Таким чином, в заяві не обґрунтовано і до заяви не додано жодних доказів, які свідчать про будь-яку причетність ОСОБА_1 виробничого кооперативу ім. Щорса до засіву орендованих заявником земельних ділянок. Наявність відповідної заяви в правоохоронних органах не є безумовним доказом, який би вказував на очевидні порушення прав заявника ОСОБА_1 виробничим кооперативом ім. Щорса чи будь-якими іншими особами.

Заявник в порушення вимог суду не надав пояснень та відомостей щодо факту перевірки ним майна (земельних ділянок) в момент його придбання (оренди) і чи повідомляли продавці (орендодавці) покупця (орендаря) про фактичний стан майна (чи інші застереження та обтяження земельних ділянок), зокрема перебування їх в оренді, суборенді чи на іншому праві користування в інших осіб.

Таким чином, заявник, як орендар земельних ділянок, набув права користування щодо вже засіяних земельних ділянок, хоча міг і мав бути обізнаний з відповідним фактом в момент перевірки прийнято в оренду майна (огляду земельних ділянок), відповідні застереження мали зробити і продавці (орендодавці) земельних ділянок в момент, з чим вони також могли і мали бути обізнані в момент набуття у власність (набуття земельних ділянок на іншому праві) вже засіяних земельних ділянок.

Крім того, оскільки спірні земельні ділянки на момент їх засіяння, що припадало на період осінь 2016 року, не перебували в оренді заявника, обставини щодо заясіяння спірних земельних ділянок мають досліджуватись за участю осіб, яким належали земельні ділянки у відповідний період часу (на період їх засіяння).

Без дослідження відповідних обставин, які мали місце на момент засіяння земельних ділянок до набуття заявником права користування на такі земельні ділянки, висновки про самовільне захоплення земельних ділянок не можуть бути правомірними і обґрунтованими. Оскільки, заявником не надано витребуваних судом пояснень та доказів, суд позбавлений можливості перевірити всі обставини, які необхідні для визначення адекватності запобіжного заходу та врахування балансу інтересів сторін, в тому числі ОСОБА_1 виробничого кооперативу ім. Щорса, без дослідження яких накладення арешту на посіви може призвести до порушення прав останнього.

Крім того, заявник просить накласти арешт на посіви (незібраний врожай) сільськогосподарських культур, що знаходяться на земельних ділянках загальною площею 138 га, розташованих у межах Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (за наведеним в заяві кадастровими номерами) шляхом винесення постанови про опис та арешт майна та передачі описаного майна на відповідальне зберігання Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» з подальшим вилученням дозрілого врожаю сільськогосподарських культур шляхом надання права збору врожаю сільськогосподарських культур Товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» із застосуванням спеціалізованої техніки та подальшою передачею зібраного врожаю сільськогосподарських культур на відповідальне зберігання Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Матюші».

Тобто, крім накладення арешту, заявник також ставить вимоги про передачу описаного майна на відповідальне зберігання Товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» з подальшим вилученням дозрілого врожаю сільськогосподарських культур шляхом надання права збору врожаю сільськогосподарських культур Товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» із застосуванням спеціалізованої техніки та подальшою передачею зібраного врожаю сільськогосподарських культур на відповідальне зберігання Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші».

Відповідні вимоги не передбачені серед видів запобіжних заходів, визначених ст. 43-2 ГПК України. Крім того, такі вимоги передбачають вирішення спору по суті, що не допускається в межах заяви про вжиття запобіжних заходів.

Як стверджує сам заявник, він дізнався про наведені в заяві порушення після укладення договорів оренди, тобто після 24.04.2017 року (про стан майна земельних ділянок, мав бути обізнаний в момент його прийняття в користування 24.04.2017 року).

У звязку з чим, судом було витребувано у заявника обґрунтування його тверджень про існування загрози порушення прав заявника, саме до моменту звернення його до суду, з врахуванням того, що заявник 24.07.2017 року вже звертався до суду з даною заявою, і що перешкоджає заявнику звернутися до суду з позовом у встановлений законодавством 5-денний термін замість повторного подання заяви про запобіжні заходи.

Також, суд зазначає, що зі змісту заяви вбачається намір заявника саме забезпечити можливість виконання судового рішення в разі задоволення позову (про що заявник неодноразово згадує в заяві), що має розглядатись в порядку ст. 66 ГПК України як забезпечення позову.

Як визначено ст. 432 Господарського процесуального кодексу України, запобіжні заходи включають, зокрема, витребування доказів, огляд приміщень та накладення арешту на майно, що належить особі, щодо якої вжито запобіжні заходи, і знаходиться в неї або в інших осіб.

В той же час, ст. 431 Господарського процесуального кодексу України визначено, що особа, яка має підстави побоюватись, що подача потрібних для неї доказів стане згодом неможливою або утрудненою, а також підстави вважати, що її права порушені або існує реальна загроза їх порушення, має право звернутися до господарського суду з заявою про вжиття передбачених статтею 432 цього Кодексу запобіжних заходів до подання позову.

Статтею 433 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заява про вжиття запобіжних заходів повинна містити, зокрема, вид і суть запобіжного заходу; обставини, якими заявник обґрунтовує необхідність вжиття запобіжних заходів.

Також, відповідною ст. 433 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом п'яти днів з дня винесення ухвали про вжиття запобіжних заходів. Після подання заявником позовної заяви запобіжні заходи діють як заходи забезпечення позову.

Таким чином, з огляду на ст. 431 Господарського процесуального кодексу України право на звернення, відповідно і підстави для задоволення заяви про вжиття запобіжних заходів, повязуються з обґрунтованими підставами вважати, що права особи будуть порушені або існує реальна загроза їх порушення і вжиття запобіжних заходів обґрунтоване терміновістю і негайністю до подання позову.

Згідно з п.9.Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вжиття запобіжних заходів» № 01-8/251 від 20.04.2007 року у вирішенні питання про вжиття запобіжних заходів господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх застосування з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; наявності зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, яку заявник повинен подати у строк, встановлений частиною третьою статті 433; імовірності настання обставин, зазначених у статті 431; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Також, як визначає Вищий господарський суд в Інформаційному листі від 20.04.2007 року № 01-8/251 «Про деякі питання практики вжиття запобіжних заходів», розділом V1 ГПК доповнено згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо правової охорони інтелектуальної власності». Однак з огляду на відсутність в цьому розділі будь-яких обмежень щодо можливості вжиття запобіжних заходів виключно у правовідносинах, пов'язаних із захистом прав на об'єкти інтелектуальної власності, таке вжиття можливе і в інших правовідносинах, на які поширюються повноваження господарських судів.

Відповідно в усіх випадках вжиття запобіжних заходів господарські суди можуть враховувати викладене в розділі III рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 10.06.2004 року N 04-5/1107 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності».

Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності», відповідно до пункту 4 частини першої статті 433 ГПК заява про вжиття запобіжних заходів повинна містити відомості про обставини, якими заявник обґрунтовує необхідність вжиття таких заходів. Ці обставини мають узгоджуватися з приписами статті 431 ГПК, а за змістом пункту 5 частини першої статті 433 і частини третьої статті 434 ГПК - також й підтверджуватись відповідними доказами з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 названого Кодексу. Витребування і оцінка відповідних доказів, а також доказів наявності у заявника права вимоги (відомості про реєстрацію права, контракт або інший відповідний правочин тощо) здійснюється господарським судом за загальними правилами ГПК про докази.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» у вирішенні питання про вжиття запобіжних заходів господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх застосування з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; забезпечення збалансованості інтересів заявника і особи, щодо якої просять вчинити запобіжні заходи; наявності зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і можливим предметом позовної вимоги, яку заявник повинен подати у строк, встановлений частиною третьою статті 433 ГПК; імовірності настання обставин, зазначених у статті 431 ГПК; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Дослідивши викладені в заяві обставини та оглянувши надані заявником докази, судом встановлено, що зі змісту заяви (в тому числі після усунення недоліків) не вбачається терміновості та необхідності негайного вжиття заходів для запобігання порушенню прав заявника.

Зокрема, з викладених в заяві обставин вбачається, що заявник дізнався про можливість порушення свого права (міг і повинен був довідатись) 24.04.2017 року. Таким чином, станом на момент звернення з заявою 11.08.2017 року заявник вже тривалий час був обізнаний з наведеними фактами, які свідчать про можливість порушення його прав, про що також свідчить факт його звернення з відповідною заявою до суду в кінці липня 2017 року, в задоволенні якої було відмовлено ухвалою від 07.08.2027 року у справі № 911/2235/17.

Таким чином, з моменту обізнаності про факти, які свідчать про можливість порушення прав заявника, йому було відомо принаймні декілька місяців до моменту звернення з даною заявою і за цей час без поважних причин не підготовлено та не подано відповідного позову про захист прав по суті відповідних вимог.

В той же час, заявник звертається з заявою про вжиття запобіжних заходів, яка має характер терміновості і неможливості зволікання навіть на пять днів (протягом яких має бути подано позов), не обґрунтовуючи такої терміновості і терміновість не вбачається з обставин заяви.

За відсутності ознак негайності та терміновості, заявник не позбавлений можливості звернутись до суду з відповідним позовом про розгляд його вимог по суті та вжиття у звязку з цим заходів забезпечення позову. З огляду на зміст заяви про вжиття запобіжних заходів, за відсутності ознак терміновості та негайності, заявник намагається фактично вжити заходів забезпечення позову до порушення провадження у справі, що чинним законодавством не допускається.

Таким чином, ст. 431 Господарського процесуального кодексу України передбачає наявність обставин щодо необхідності термінового вжиття заходів, однак заявник не наводить необхідних ознак, а саме, що не накладення арешту саме протягом пяти днів, відведених для подання позову, призведе до порушення прав заявника і що відповідні дії неможливо буде вчинити після подання позову.

Також, заявник в прохальній частині заяви крім накладення арешту на посіви, ставить вимоги, які не передбачені ст. 432 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 6 ст. 434 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі відсутності підстав, встановлених статтею 431 цього Кодексу, а також невиконання вимог, передбачених частиною третьою цієї статті, господарський суд виносить ухвалу про відмову в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів.

Оскільки, в заяві про вжиття запобіжних заходів не обґрунтовано, що не накладення арешту на посіви до подання відповідного позову призведе до порушення прав заявника, така вимога є передчасною і не відповідає ст. 43-1 Господарського процесуального кодексу України, крім того, серед запобіжних заходів наведено вимоги, які не підпадають під наведені в ст. 432 Господарського процесуального кодексу України, тому підстави для задоволення заяви про вжиття запобіжних заходів відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 43-1, 43-2, 43-4, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви б/н від 11.08.2017 року Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» про вжиття запобіжних заходів щодо ОСОБА_1 виробничого кооперативу ім. Щорса.

2. Ухвалу надіслати заявнику та ОСОБА_1 виробничому кооперативу ім. Щорса .

Суддя Т.П. Карпечкін