Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "29" серпня 2017 р. Справа № 906/515/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, договір про надання правової допомоги № К-11

від 26.07.17р., дов. від 26.07.17р.

від відповідача: ОСОБА_2, угода про надання правової допомоги від 31.03.17р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "Авіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро - Юніверсал"

про стягнення 4363401,85 грн.

В судовому засіданні 15.08.17р. відповідно до ст.77 ГПК України оголошувалась перерва до 29.08.17р.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 4363401,85 грн., з яких 214602,80 грн. пені, 24666,95 грн. 3% річних, 203208,90 грн. інфляційних, 1520000,00 грн. штрафу за непоставку соняшнику у кількості 1000 тон до 01.01.17р., 1520000,00 грн. штрафу за непоставку соняшника у кількості 1000 тон до 01.05.17р., 880923,20 грн. штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу та добрив, судових витрат та витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 10000,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Зокрема, зазначила, що підставою для заявлення даного позову є неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно умов договору № ДА-42 купівлі-продажу сільськогосподарської продукції від 25.02.16р.

Також представник позивача заперечила проти заперечень (відзиву) відповідача від 15.08.17р. № 10779/17 проти позовної заяви з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с.188-192). Зокрема, вважає безпідставним ототожнювання штрафу за непоставку соняшнику та штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу, оскільки це суперечить самій суті тих правовідносин, які регламентуються договором №ДА-42 купівлі-продажу сільськогосподарської продукції від 25.02.16р. Крім того, заперечила щодо можливого зменшення судом заявлених до стягнення штрафів.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.08.17р. проти заявленого позову заперечив частково з підстав, викладених у письмових запереченнях від 15.08.17р. № 10779/17 проти позовної заяви (а.с.82-86). Зокрема, вважає, що пп.7.5 та пп.7.6 договору № ДА-42 купівлі-продажу сільськогосподарської продукції від 25.02.16р. встановлено подвійну відповідальність відповідача у вигляді штрафу за невиконання одних і тих самих умов договору, а саме: не поставка та/або недопоставка соняшника у встановлений договором строк, а тому вимоги позивача про стягнення подвійного штрафу згідно вказаних підпунктів договору не підлягають задоволенню судом.

Також, представник відповідача просив суд зменшити розмір заявлених штрафних санкцій на 5%, а саме до 206776,30 грн., посилаючись, зокрема, на те, що стягнення штрафних санкцій з відповідача у загальному розмірі 4135526 грн. значно погіршить майнове становище відповідача, що в кінцевому випадку може призвести до банкрутства та припинення господарської діяльності останнього.

Крім того, представник відповідача в судовому засіданні 29.08.17р. подав додаткові заперечення від 29.08.17р. проти позовної заяви (а.с.198), згідно яких вказав на неправильне здійснення позивачем розрахунків інфляційних, штрафу (нарахованого на підставі пп.7.6 договору) та 3% річних.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

25.02.16р. між Товариством з обмеженою відповідальністю - підприємством "Авіс" (сторона 1/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро - Юніверсал" (сторона 2/відповідач) укладено договір № ДА-42 купівлі-продажу сільськогосподарської продукції (а.с.13-20).

Відповідно до пп.1.1 даного договору сторони домовилися, що в порядку та на умовах, зазначених у даному договорі:

Сторона 1 зобов'язується передати у власність стороні 2 посівний матеріал високоолеїнового соняшника (надалі іменується "посівний матеріал") й мінеральні добрива (надалі - "добрива") та здійснити розрахунок за поставлений стороною 2 соняшник, вирощений із посівного матеріалу (пп.1.1.1 договору);

Сторона 2 зобов'язується прийняти посівний матеріал й добрива та використати їх за призначенням, встановленим даним договором, здійснити за них розрахунок та поставити стороні 1 соняшник, вирощений із посівного матеріалу із застосуванням добрив (далі - "соняшник")(пп.1.1.2 договору);

Сторона 1 зобов'язується прийняти соняшник, вирощений стороною 2 із посівного матеріалу із застосуванням добрив та оплатити їх вартість протягом десяти банківських днів від дня фактичного отримання соняшника від сторони 2 із одночасним підписанням накладних та/або інших документів, передбачених даним договором (пп.1.1.3 договору).

Підпунктом 1.2 договору сторони визначили, що посівний матеріал, добрива та соняшник разом у цьому договорі іменуються "предмет договору".

Найменування, кількість, предмету договору, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниці виміру, ціна одиниці виміру та загальна сума предмету договору визначаються у специфікаціях, рахунках, видаткових накладних та/або інших товарно-супровідних документах, які є невід'ємною частиною даного договору (пп.1.3 договору).

Так, у матеріалах справи знаходяться Специфікація № 1 від 15.02.16р., згідно якої сторона 1 договору передає, а сторона 2 договору приймає посівний матеріал у кількості 400 одиниць, загальною вартістю 2506616,05 грн. та Специфікація № 2 від 25.02.16р., згідно якої сторона 1 договору передає, а сторона 2 договору приймає мінеральні добрива в кількості 160 т загальною вартістю 1898000 грн. (а.с.19,20).

Відповідно до пп.2.1.1 договору, сторона 1 зобов'язалася передати у власність стороні 2 посівний матеріал у кількості 400 посівних одиниць з метою його посіву на земельній ділянці розміром 800 га. Ціна одиниці посівного матеріалу та загальна вартість всієї його партії зазначається у специфікації, видаткових накладних.

Також, сторона 1 зобов'язалася передати у власність стороні 2 добрива у кількості 160000 кг з метою їх застосування на земельній ділянці розміром 800 га. Ціна одиниці добрив та загальна вартість всієї їх партії зазначається у специфікації, видаткових накладних (пп.2.1.2 договору).

Згідно пп.2.1.4 договору, сторона 1 зобов'язалася придбати у сторони 2 весь врожай соняшника, вирощеного стороною 2 із посівного матеріалу із застосуванням добрив та зібраний на земельній ділянці, відведеної для такої мети розміром 800 га.

Сторона 1 зобов'язалася поставити посівний матеріал стороні 2 власними транспортними засобами та за власний рахунок до 30.04.16р. Вартість транспортування входить у вартість посівного матеріалу й зазначається у видаткових накладних і рахунках (пп.2.1.5 договору).

Підпунктом 2.1.6 договору визначено, що сторона 1 зобов'язується поставити добрива стороні 2 до 30.04.16р. Місце поставки зазначається у специфікації. Вартість транспортування не входить у вартість добрив.

Відповідно до пп.2.1.8 договору, сторона 1 зобов'язується оплатити вартість соняшника, вирощеного стороною 2 із посівного матеріалу із застосуванням добрив, яка рівняється ринковій ціні звичайного товарного соняшника станом на день його поставки (купівлі-продажу) у регіоні місцезнаходження сторони 2 по заліковій вазі згідно квитанцій, оформлених лабораторією сторони 1 у строки, передбачені пп.1.1.3 п.1.1 договору.

Згідно пп.2.2 договору передбачено, що сторона 2 зобов'язується:

- своєчасно та в повному обсязі прийняти від сторони 1 посівний матеріал і добрива (пп.2.2.1 договору);

- своєчасно й належним чином засіяти земельну ділянку розміром 800 га посівним матеріалом із застосуванням добрив (пп.2.2.2 договору);

- своєчасно, у повному обсязі та з найменшими втратами виростити, зібрати врожай соняшника та зберігати його у належних умовах до дня передачі виключно стороні 1 із усіма, передбаченими законодавством, супровідними документами (пп.2.2.3 договору);

- оплатити стороні 1 вартість посівного матеріалу й добрив не пізніше 01.10.16р. (пп.2.2.4 договору);

- продати/поставити соняшник, вирощений із посівного матеріалу із застосуванням добрив, виключно стороні 1 на умовах, передбачених пунктом 2.1.6 договору у такому порядку: 50% від загального обсягу врожаю соняшника до 01.01.17р.; 50% від загального врожаю соняшника до 01.05.17р. (пп.2.2.5 договору);

- поставити вирощений із посівного матеріалу соняшник та зібраний на земельній ділянці, відведеної для такої мети розміром 800 га у загальній кількості із розрахунку двадцять п'ять центнерів з одного гектару власними транспортними засобами та за власний рахунок виключно на адресу виробничих потужностей сторони 1, а саме: Вінницька область, смт. Крижопіль, вул.Куйбишева 88. Поставка соняшника транспортом сторони 1 можлива за попередньою письмовою домовленістю про це між сторонами з одночасним коригуванням ціни із врахуванням транспортних витрат (пп.2.2.6 договору).

Відповідно до пп.10.1 договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін.

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.10.1 цього договору, та закінчується 31.05.17р. (пп.10.2 договору).

Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (пп.10.3 договору).

Згідно даних позивача, ним було виконано свої договірні зобов'язання на загальну суму 4404616,00 грн., а саме: на виконання умов зазначеного договору ним у квітні 2016 року поставлено відповідачу посівний матеріал у кількості 400 посівних одиниць на суму 2506616,00 грн. та добрива у кількості 160 т загальною вартістю 1898000,00 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними за вказаний період (а.с.21-24) та довіреністю № 30 від 05.04.16р. (а.с.25).

Однак, відповідач в порушення умов пп.2.2.4 п.2.2 договору оплатив вартість отриманих посівного матеріалу і добрив з порушенням строків оплати: 08.11.16р. відповідачем сплачено 20000,00 грн., 06.12.16р. - 4384616,00 грн.

Відповідно до пп.7.1 договору, у випадку порушення договору сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним законодавством України.

Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору (пп.7.2 договору).

Відповідно до пп.7.4 договору, при порушенні виконання зобов'язань, передбачених підпунктами 2.2.4 пункту 2.2 договору, сторона 2 сплачує на користь сторони 1 суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період протермінування платежу, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаних або несвоєчасно виконаних зобов'язань за кожен день прострочення за весь період протермінування платежу. Обмеження, передбачені п.6 ст.232 Господарського кодексу України у даному випадку не застосовуються.

На підставі вищевказаного п.7.4 договору, за порушення строків оплати за договором, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 214602,80 грн. пені.

Крім того, посилаючись на ч.2 ст. 625 ЦК України, за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов'язання, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 24666,95 грн. 3% річних та 203208,90 грн. інфляційних.

Згідно п.7.5 договору, у разі, якщо сторона 2 порушила умови підпунктів 2.2.5 і 2.2.6 пункту 2.2 договору, вона зобов'язана протягом семи банківських днів від дня отримання від сторони 1 відповідної письмової вимоги, сплатити на користь останньої штраф у розмірі двадцяти % від ринкової вартості не переданого стороні 1 соняшника у встановлений термін та кількості, але не менше суми із розрахунку: із площі 800га при врожайності 2,0 т з одного га та вартості 9500,00 грн. за одну тону.

Відповідно до п.7.6 договору, у разі, якщо сторона 2 порушила умови підпунктів 2.2.5 і 2.2.6 пункту 2.2 договору, вона зобов'язана протягом семи банківських днів від дня отримання від сторони 1 відповідної письмової вимоги, сплатити на користь останньої штраф у розмірі двадцяти % вартості посівного матеріалу за його безпідставне використання.

На підставі пп.7.5 договору, позивачем нараховано відповідачу 1520000,00 грн. штрафу за непоставку соняшнику у кількості 1000 тон до 01.01.17р. та 1520000,00 грн. штрафу за непоставку соняшника у кількості 1000 тон до 01.05.17р., а також на підставі п.7.6 договору нараховано 880923,20 грн. штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу та добрив.

Представник відповідача у письмових запереченнях від 15.08.17р. № 10779/17 проти позовної заяви (а.с.82-86) стосовно заявленого позову заперечив частково, посилаючись, зокрема, на те, що п.7.5 та п.7.6 договору № ДА-42 купівлі-продажу сільськогосподарської продукції від 25.02.16р. встановлено подвійну відповідальність відповідача у вигляді штрафу за невиконання одних і тих самих умов договору, а саме: не поставка та/або недопоставка соняшника у встановлений договором строк, а тому вимоги позивача про стягнення подвійного штрафу згідно вказаних підпунктів договору не підлягають задоволенню судом.

Представник відповідача зазначив, що відповідач не мав об'єктивної можливості поставити позивачу соняшник вирощений із посівного матеріалу та із застосуванням добрив останнього, так як весь врожай соняшника вирощений відповідачем у першій половині 2016 року на території Житомирського району на виконання вимог договору із посівного матеріалу та із додаванням добрив позивача був знищений у зв'язку зі значним рівнем опадів та пов'язаним з цим негативним впливом ґрунтових гербіцидів, у зв'язку з чим, відповідач був змушений купувати новий посівний матеріал, добрива за власний кошт та здійснити повторний посів соняшника на земельній ділянці площею 685 га.

Представник відповідача вказав, що відповідачем на адресу позивача 26.10.16р. було направлено повідомлення про факт знищення всього врожаю соняшника, в тому числі, вирощеного із посівного матеріалу та із застосуванням добрив позивача, при цьому також було повідомлено про те, що відповідач готовий продати позивачу шляхом перепису 1128,479 тон високоолеїнового соняшника по ціні 11000,00 грн. за тону, який вирощений із застосуванням власного посівного матеріалу та добрив, який знаходиться на Філії "Тетерів" ТОВ СП "Нібулон" на персоніфікованому зберіганні (а.с.91).

Однак, на вказане повідомлення відповідач не отримав жодної відповіді від позивача.

Також, представник відповідача просив суд зменшити розмір заявлених штрафних санкцій до 5%, що становить в загальній сумі 206776,30 грн., посилаючись, на те, що реальні майнові збитки у позивача відсутні, питання упущеної вигоди останній не ставить, а також на те, що відповідач повністю розрахувався за посівний матеріал та добрива.

Крім того, представник відповідача вказав на те, що після знищення врожаю соняшника у 2016 році у зв'язку із обставинами, які не залежали від волі відповідача і не могли бути ним передбачені, відповідач через скрутне матеріальне становище має значну заборгованість перед третіми особами - кредиторами, яку не в змозі вчасно та повністю погасити.

Зокрема, зазначив, що станом на сьогодні відповідач має невиплачену заборгованість перед третіми особами у розмірі 19850340,10 грн., причиною чого є знищення врожаю у 2016 році та негативні наслідки пов'язані із цією подією, тому стягнення штрафних санкцій з відповідача у загальному розмірі 4135526 грн. значно погіршить майнове становище відповідача, що в кінцевому випадку може призвести до банкрутства та припинення господарської діяльності останнього.

Крім того, представник відповідача в судовому засіданні 29.08.17р. подав додаткові заперечення від 29.08.17р. проти позовної заяви (а.с.198), згідно яких вказав на неправильне здійснення позивачем розрахунків інфляційних, штрафу (нарахованого на підставі пп.7.6 договору) та 3% річних.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

У відповідності до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Приписами ч.1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № ДА-42 купівлі-продажу сільськогосподарської продукції від 25.02.16р.

Абзацом 1 частини 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як суд зазначав вище, умовами пп.2.1.5 - пп.2.1.6 договору сторона 1 зобов'язалася поставити посівний матеріал і добрива стороні 2 до 30.04.16р., а сторона 2 згідно пп.2.2.4 договору зобов'язалася оплатити стороні 1 вартість посівного матеріалу й добрив не пізніше 01.10.16р. За змістом пп.2.2.5 договору сторона 2 зобов'язалась продати/поставити соняшник стороні 1: 50% від загального обсягу врожаю соняшника до 01.01.17р.; 50% від загального врожаю соняшника до 01.05.17р., а сторона 1 за умовами пп.1.1.3 договору зобов'язалася прийняти соняшник та оплатити його вартість протягом десяти банківських днів від дня фактичного отримання соняшника від сторони 2.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.ст.525 і 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу посівний матеріал у кількості 400 посівних одиниць на суму 2506616,00 грн. та добрива у кількості 160 т загальною вартістю 1898000,00 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними за вказаний період (а.с.21-24) та довіреністю № 30 від 05.04.16р. (а.с.25).

Водночас, відповідач в порушення умов пп.2.2.4 договору, здійснив оплату поставленого позивачем посівного матеріалу й добрив, лише 08.11.16р. в сумі 20000,00 грн. та 06.12.16р. - 4384616,00 грн.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 214602,80 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, суд зазначає наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов'язання, зокрема, сплату неустойки.

Частиною 1 ст.549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Згідно розрахунку пеня позивачем нарахована за період з 04.10.16р. по 05.12.16р. включно, яка в загальній сумі становить 214602,80 грн. (а.с.3,4).

За допомогою Юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" судом перевірено розрахунок пені, зробленого позивачем, та встановлено, що розрахунок є арифметично невірним. За розрахунком суду, пеня, яка підлягає стягненню становить 214026,43 грн.

При цьому, суд звертає увагу, що при розрахунку пені за період з 04.10.2016 р. по 27.10.2016 р. за несвоєчасно проведені розрахунки по накладним № АУ 000020886 від 05.04.2016 р. на суму 184000,00 грн. та № АУ 000020887 від 06.04.2016 р. на суму 184000,00 грн,. позивач нарахував пеню не в подвійному розмірі облікової ставки НБУ, що становить 3619,67 грн., а в розмірі одинарної облікової ставки НБУ, а саме 1844,79 грн.

Тобто сума пені, нарахована позивачем за вищевказаними накладними є меншою, ніж та що мала бути заявлена до стягнення.

Однак, враховуючи право позивача на заявлення менших вимог, суд при власному розрахунку пені, використав дані позивача

Таким чином, за несвоєчасно проведені розрахунки за отриманий товар по видатковій накладній № АУ00021821 від 13.04.2016 р. пеня становить 123815,56 грн.; по видатковій накладній № АУ 000020886 від 05.04.2016 р - 7304,63 грн.; по видатковій накладній № АУ 000020887 від 06.04.2016 р. 7304,63 грн.; № АУ 000020888 від 07.04.2016 р. - 75747,54 грн., що в загальній сумі становить 214026,43 грн.

Окрім того, за невиконання грошового зобов'язання, позивач просить суд стягнути з відповідача 24666,95 грн. 3% річних (за період 04.10.16р. по 05.12.16р.) та 203208,90 грн. інфляційних (за період жовтень 2016 року - листопад 2016 року).

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що цей розрахунок також позивачем здійснено арифметично невірно. Згідно розрахунку, здійсненого за допомогою Юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство" розмір 3% річних становить 22699,22 грн. та підлягає судом до задоволення.

Зокрема, за несвоєчасно проведені розрахунки за отриманий товар по видатковій накладній № АУ00021821 від 13.04.2016 р. розмір 3% річних становить 12898,09 грн.; по видатковій накладній № АУ 000020886 від 05.04.2016 р - 950,16 грн.; по видатковій накладній № АУ 000020887 від 06.04.2016 р. -950,16 грн.; № АУ 000020888 від 07.04.2016 р. - 7900,81 грн., що в загальній сумі становить 20699,22 грн.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних у розмірі 203208,90 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.13р. № 14, згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".16:28

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97рПри застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.16:36

Таким чином порядок наряхування інфляційних, обраний позивачем з врахуванням рекомендацій Верховного суду України викладених в листі 29.09.1997 № 39 не суперечить нормам чинного законодавства.

Суд перевірив розрахунок інфляційних, здійснених позивачем та визначив, що вірна суму інфляційних становить 202252,34 грн. та підлягає судом до задоволення.

Зокрема, інфляційні на суму 4404616,00 грн. за жовтень 2016 р. становлять 123329,25 грн.; за листопад 2016 р. на суму заборгованості 4684616,00 грн. становлять 78923,09 грн. Загальна суму 202252,34 грн.

Окрім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 1520000,00 грн. штрафу за непоставку соняшнику у кількості 1000 тон до 01.01.17р., 1520000,00 грн. штрафу за непоставку соняшника у кількості 1000 тон до 01.05.17р., 880923,20 грн. штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу та добрив.

Як судом зазначалося вище, згідно п.7.5 договору сторони визначили, у разі, якщо сторона 2 порушила умови підпунктів 2.2.5 і 2.2.6 пункту 2.2 договору, вона зобов'язана протягом семи банківських днів від дня отримання від сторони 1 відповідної письмової вимоги, сплатити на користь останньої штраф у розмірі двадцяти % від ринкової вартості не переданого стороні 1 соняшника у встановлений термін та кількості, але не менше суми із розрахунку: із площі 800га при врожайності 2,0 т з одного га та вартості 9500,00 грн. за одну тону.

Відповідно до п.7.6 договору, у разі, якщо сторона 2 порушила умови підпунктів 2.2.5 і 2.2.6 пункту 2.2 договору, вона зобов'язана протягом семи банківських днів від дня отримання від сторони 1 відповідної письмової вимоги, сплатити на користь останньої штраф у розмірі двадцяти % вартості посівного матеріалу за його безпідставне використання.

На підставі п.7.5 договору, позивачем нараховано відповідачу 1520000,00 грн. штрафу за непоставку соняшнику у кількості 1000 тон до 01.01.17р. та 1520000,00 грн. штрафу за непоставку соняшника у кількості 1000 тон до 01.05.17р., а також на підставі пп.7.6 договору нараховано 880923,20 грн. штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу та добрив.

Виходячи з умов пп.7.5 та пп.7.6 договору, зобов'язання відповідача щодо сплати штрафу за порушення умов підпунктів 2.2.5 і 2.2.6 пункту 2.2 договору (зокрема, що стосується строку такої сплати) ставиться у пряму залежність від факту отримання ним від позивача відповідної письмової вимоги.

У матеріалах справи знаходяться письмові вимоги: № 261 від 30.03.17р., зокрема, про сплату штрафу у розмірі 1520000,00 грн. за не поставку соняшника у кількості 1000 тон до 01.01.17р. (а.с.26-29) та № 409 від 18.05.17р. - про сплату штрафу у розмірі 1520000,00 грн. за не поставку соняшника у кількості 1000 тон до 01.05.17р. (а.с.32,33).

Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає, що обґрунтованою є вимоги позивача про стягнення з відповідача 1520000,00 грн. штрафу за непоставку соняшнику у кількості 1000 тон до 01.01.17р. та 1520000,00 грн. штрафу за непоставку соняшника у кількості 1000 тон до 01.05.17р.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 880923,20 грн. штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу та добрив суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.7.6 договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №ДА-42 від 25.02.16р., у разі, якщо сторона 2 порушила умови підпунктів 2.2.5 і 2.2.6 пункту 2.2 договору, вона зобов'язана протягом семи банківських днів від дня отримання від сторони 1 відповідної письмової вимоги, сплатити на користь останньої штраф у розмірі двадцяти % вартості посівного матеріалу за його безпідставне використання.

Під безпідставним використанням посівного матеріалу та/або добрив у контексті даного договору розуміється їх отримання та використання стороною 2 на умовах договору з наступною не поставкою та/або недопоставкою останньою соняшника стороні 1.

Як вже зазначалося, у матеріалах справи знаходяться письмові вимоги позивача про виконання договірних зобов'язань: № 261 від 30.03.17р. (а.с.26-29), № 409 від 18.05.17р. (а.с.32,33), в яких, у тому числі, позивач ставив вимогу про сплату 880923,20 грн. штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу та добрив.

При цьому, варто зауважити, що за змістом пп.7.6 договору штраф у розмірі двадцяти % сплачується від вартості безпідставного використання саме посівного матеріалу. Водночас, поняття "посівного матеріалу" наведене у пп.1.1.1 договору, а саме: посівним матеріалом іменується лише посівний матеріал високоолеїнового соняшника.

Як вбачається зі Специфікації №1 від 15.02.16р. (а.с.19) та видаткової накладної №AV000021821 від 13.04.16р. (а.с.21), вартість посівного матеріалу становить 2506616,00 грн.

З огляду на викладене, розмір штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу становитиме 501323,20 грн. (2506616,00 грн. х 20%).

Розрахунок штрафу в сумі 880923,20 грн., здійснений позивачем виходячи з вартості посівного матеріалу та добрив (а.с.5 - на звороті), тому є невірним.

Разом з тим, враховуючи клопотання представника відповідача про зменшення штрафних санкцій (викладене у письмових запереченнях від 15.08.17р. № 10779/17 проти позовної заяви (а.с.82-86)), а також обставини справи, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання до 10%, штрафу за непоставку соняшнику та штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу до 30%, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч.2 ст.233 ГК України).

Стаття 551 ЦК України також передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У пп.3.17.4 п.3 постанови пленуму ВГС України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.11р. № 18, роз'яснюється, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Юридичний аналіз наведених правових норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Враховуючи вищевикладене та те, що суми пені та штрафів, які заявлені до стягнення, є завищеними; належні докази, які б свідчили про заподіяння позивачеві збитків та порушення інших його інтересів, відсутні, а також з огляду на встановлені під час розгляду спору обставини господарської діяльності відповідача, враховуючи баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене порушення, відсутність тяжких наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розмірів стягуваних пені та штрафів таким наслідкам, з метою виконання судового рішення, суд керуючись п.3 ст.83 ГПК України, господарський суд вважає, що в даному спорі мають місце ті виняткові обставини, які дають суду можливість зменшити розмір пені до 21402,65 грн., штрафу за непоставку соняшника до 01.01.17р. до 456000,00 грн., штрафу за непоставку соняшника до 01.05.17р. до 456000,00 грн. та штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу до 150396,96 грн.

Відповідно до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов за підставою та предметом не спростував, доказів поставки соняшника позивачу не надав, і такі в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими згідно з вимогами чинного законодавства, підтвердженими належними та допустимими доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню (із врахуванням зменшених позовних вимог) на загальну суму 1308751,17 грн., з яких 21402,65 грн. пені, 22699,22 грн. 3% річних, 202252,34 грн. інфляційних, 456000,00 грн. штрафу за непоставку соняшника до 01.01.17р., 456000,00 грн. штрафу за непоставку соняшника до 01.05.17р., 150396,96 грн. штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу.

В частині стягнення 576,37 грн. пені, 1967,73 грн. 3% річних, 956,56 грн. інфляційних суд відмовляє у зв'язку з безпідставністю заявлених вимог.

Судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру підставно заявленій до стягнення сумі, яка становить 39080301,19 грн.

Щодо клопотання позивача про стягнення 10000,00 грн. за послуги адвоката (а.с.69,70), суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.44 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, у матеріалах справи знаходиться свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН № 000116 від 18.01.17р., видане ОСОБА_1 (а.с.74).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до ч.3 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно пункту 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.13р. № 7, витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Так, у матеріалах справи знаходиться договір про надання правової допомоги № К-11 від 26.07.17р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю-підприємством "Авіс" (клієнт) та адвокатом ОСОБА_1 (а.с.71,72), згідно умов якого адвокат зобов'язується надавати клієнту правову допомогу щодо захисту прав та законних інтересів останнього в судах всіх інстанцій, державній виконавчій службі, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм і підпорядкування у справі № 906/515/17, а клієнт зобов'язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу й компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.

Для відшкодування стороні витрат по оплаті послуг адвоката за договором про надання правової допомоги необхідним є як факт їх надання позивачу, так і те, що зміст наданих послуг є необхідним для розгляду справи у господарському суді.

Обґрунтовуючи вимогу про відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката, останній надав до матеріалів справи, окрім договору, видатковий касовий ордер від 26.07.17р. на суму 10000,00грн (а.с.73).

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст.49 ГПК України.

Згідно ч.5 ст.49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, витрати на оплату послуг адвоката покладаються на відповідача пропорційно розміру підставно заявленій до стягнення сумі позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро - Юніверсал" (10002, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 39092193)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "Авіс" (21037, м.Вінниця, вул.Пирогова 150, ідентифікаційний код 13304871):

- 21402,65 грн. пені;

- 22699,22 грн. 3% річних;

- 202252,34 грн. інфляційних;

- 456000,00 грн. штрафу за непоставку соняшника до 01.01.17р.;

- 456000,00 грн. штрафу за непоставку соняшника до 01.05.17р.;

- 150396,96 грн. штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу;

- 59704,52 грн. судового збору;

- 9122,02 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 01.09.17

Суддя Сікорська Н.А.

Друк.:

1- у справу.

2,3- сторонам