Господарський суд Чернігівської області
====================================================================================================================================================

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"14" серпня 2017 року Справа № 927/525/17

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Цимбал-Нарожної М.П., розглянувши матеріали справи

за позовом: Комунального підприємства Служба Єдиного замовника

16600, вул. Небесної Сотні (Леніна),14, м.Ніжин, Чернігівська обл.;

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Чернігівобленерго

14000,вул. Гонча, 40, м.Чернігів;

про стягнення 35217,46грн.;

за участю представників:

позивача: не прибув;

відповідача: ОСОБА_1 довіреність № 28/6783 від 12.12.2016 - начальник відділу;

в с т а н о в и в :

Комунальне підприємство «Служба Єдиного Замовника» звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Чернігівобленерго про стягнення заборгованості в сумі 19900,81грн. згідно договору №1279 від 29.10.2010, з яких 14631,00грн. основного боргу, 328,00грн. 3% та 1864,49грн. інфляційних.

Позивач обґрунтовує свої вимоги невиконанням відповідачем своїх зобовязань по договору №1279 від 27.10.2010, у звязку з чим у останнього утворилась заборгованість за надані послуги за серпень 2016р. в сумі 14631,52грн.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 06.06.2017 порушено провадження у справі та призначено розгляд на 17.07.2017, після чого в судовому засіданні оголошувалась перерва до 01.08.2017, згідно до ст.77 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 01.08.2017 строк вирішення спору продовжено до 16.08.2017 та розгляд справи відкладався до 14.08.2017.

Суд перейшов до розгляду спору по суті в судовому засіданні 17.07.2017.

31.07.2017 позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача основний борг за серпень 2016 року в сумі 14631,52грн., пеню в сумі 5355,14грн. за період з 10.09.2016 по 10.03.2017, 3% річних в сумі 390,84грн. за період з 10.09.2016 по 01.08.2017, інфляційні в сумі 3379,88грн. за період з 10.09.2016 по 01.08.2017року. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 11460,08грн. пені за період з 10.08.2016 по 26.01.2017 за прострочення сплати заборгованості за отримані послуги за липень 2016р. грудень 2016р.

Представник відповідача проти вказаної заяви заперечив, зазначаючи, що вона є зміною предмету та підстав позову та подана позивачем після початку розгляду спору по суті.

Відповідно до ст.22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п.3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова), передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Відповідно до п.3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Відповідно до ч.5 п.3.12. вказаної Постанови, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Враховуючи вище вказане, суд зазначає, що оскільки позовну заяву подано позивачем на підставі умов Договору №1279 від 29.10.2010, та оскільки позивач в своїй заяві здійснив перерахунок заявленої суми пені, 3% річних та інфляційних за актом наданих послуг за серпень 2016 та донарахував пеню за надані послуги по актам наданих послуг за липень 2016-грудень 2016р. на підставі умов того ж Договору, отже суд розцінює заяву позивача від 26.07.2017 як збільшення розміру позовних вимог і розглядає спір виходячи з суми позову 14631,52грн. основного боргу, 16815,22грн. пені, 390,84грн. 3% річних, та 3379,88грн. інфляційних, а всього 35217,46грн.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він проти позову заперечує, зазначаючи наступне:

- Позивачем не своєчасно зареєстровано в ЄРПН податкові накладні за квітень 2016 та травень 2016, а саме накладні № 29 від 30.04.2016 та № 43 від 31.05.2016 зареєстровані в ЄРПН лише 19.09.2016, що є порушенням порядку реєстрації податкових накладних, визначеного податковим законодавством України (зокрема, п. 198.6 ст. 198 ПК України).

- Він є платником ПДВ за касовим методом, у звязку з чим ним було направлено позивачу лист №1886 від 22.06.2016, яким відповідач просив позивача терміново зареєструвати податкові накладні за послуги по спільному використанню мереж, оскільки в разі, якщо протягом 60 календарних днів після сплати коштів не буде зареєстровано в ЄРПН податкових накладних, то ПАТ «Чернігівобленерго» втрачає право на податковий кредит.

- Однак, від позивача надійшла відповідь від 02.08.2016 №1193 на вищезазначений лист, в якій йшлося про те, що КП «Служба Єдиного Замовника» на день надання зазначеної відповіді знаходилося в процедурі санації, нові тарифи на послуги підприємства з утримання будинків і споруд та при будинкових територій введені в дію лише з 28.05.2016, тому у останнього не вистачало обігових коштів для своєчасного погашення всіх своїх зобовязань, як наслідок останнє має борг по сплаті ПДВ, що не дає можливості вчасно здійснити електронну реєстрацію своїх податкових накладних.

На думку відповідача, КП «Служба Єдиного Замовника» є відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржником, що прострочив, оскільки він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом. Бездіяльністю позивача відповідачеві було завдано збитків на загальну суму 14631,52 грн.

Представники позивача в судове засідання не зявились.

До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне:

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

29.10.2010 між КП «Служба Єдиного Замовника» (далі-Власник мереж) та ПАТ Чернігівобленерго (далі-Користувач) укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж №1279 (далі Договір).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

За юридичною природою вказаний Договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто.

Відповідно до п.1.1.-1.2. Договору, Власник мереж зобовязався забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними мережами в точки приєднання електроустановок Користувача та інших субєктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує Користувач, а Користувач - своєчасно сплачувати вартість послуг Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього Договору; передача електричної енергії забезпечується відповідно до Додатків №1-№1/43 Однолінійна схема, наданого власником мереж з обовязковим зазначенням місць встановлення, типів, марки обладнання, довжини ліній, які задіяні в передачі електричної енергії; Власник мереж забезпечує передачу електричної енергії до межі балансової належності належних йому електричних мереж, визначених додатком №2/1-№2/43 Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін.

Факт надання відповідачу послуг підтверджується двосторонніми актами прийому здачі наданих послуг: від 31.07.2016 на суму 44452,18грн., від 31.08.2016 на суму 44071,50грн., від 30.09.2016 на суму 43946,17грн., від 31.10.2016 на суму 44668,32грн., від 30.11.2016 на суму 43387,13грн., від 31.12.2016 на суму 43718,48грн., що підписані повноважним представниками позивача та відповідача та скріплені їх печатками.

Представник позивача проти факту отримання наданих позивачем послуг не заперечував.

Відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 п. 2.4. Договору, Власник мереж зобовязаний, щомісячно до 05 числа наступного за розрахунковим, надавати Користувачу рахунок на оплату послуг за спільне використання технологічних електричних мереж, два примірники Акта прийому-здачі наданих послуг (додаток №4), оформлених з боку Власника мереж та податкову накладну.

Відповідно до п. 4.1. Договору, Користувач зобовязаний здійснювати оплату за використання електричних мереж Власника мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж Власника мереж здійснюється згідно з додатком №3 Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж.

Відповідно до п.7.1.-7.2. Договору, розрахунковим періодом вважається календарний місяць, в якому Власник мереж здійснює передачу електроенергії Користувачу; вартість послуг Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання зазначена в додатку №3 Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, розробленому відповідно до Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою НКРЕ від 12.06.2008 №691, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.08.2008 за №732/15423.

Пунктом 7.3. Договору встановлено, що оплата Користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученнями на підстав виставленого Власником мереж рахунка та оформленого акта прийому-здачі наданих послуг у десятиденний термін з дати отримання рахунка.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідні положення також визначаються у ч.1 статті 193 ГК України.

Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч.7 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобовязання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом.

Стосовно пояснень представника відповідача щодо не отримання ним рахунків та не надання позивачем доказів вручення відповідачу рахунків, суд зазначає наступне:

В матеріалах справи містяться копії платіжних доручень: №16414 від 27.06.2016, №18870 від 30.08.2016, №22696 від 28.10.2016, №23097 від 31.10.2016, №24879 від 29.11.2016, №26784 від 28.12.2016, №28596 від 26.01.2017, що підтверджують факт часткової сплати наданих позивачем послуг.

З платіжного доручення за №22696 від 28.10.2016 на суму 29439,98грн. вбачається, що відповідач в призначенні платежу зазначив: «оплата за спільне використання електромереж, зг. рах. №754 від 31.08.2016..». Аналогічні посилання на рахунки позивача містяться і в інших платіжних дорученнях.

Дані обставини спростовують доводи відповідача про не отримання ним рахунків на оплату.

Позивач зазначив, що відповідач отримував рахунки в день підписання актів приймання - передачі послуг.

Відповідачем не подано суду доказів того, що рахунки на оплату послуг були отримані ним не вчасно.

Позивачем надані відповідачу послуги за Договором, вартість яких відповідно до акту від 31.08.2016 складає 44071,50 грн.

Відповідачем було частково сплачено заборгованість перед позивачем за надані послуги, що підтверджується наданими позивачем копіями платіжних доручень: №18870 від 30.08.2016 на суму 44452,18грн., №22969 від 28.10.2016 на суму 29439,98грн., №23097 від 31.10.2016 на суму 43946,17грн., №24879 від 29.11.2016 на суму 44668,32грн., №26784 від 28.12.2016 на суму 43387,13грн..

Станом на час вирішення спору відповідач не сплатив заборгованість по Договору перед позивачем у сумі 14631,52грн. за отримані послуги на підставі акту прийому-здачі наданих послуг від 31.08.2016, що є порушенням ст.ст.525 ЦК України і ст.193 ГК України.

Стосовно посилань відповідача на те, що позивачем не своєчасно зареєстровано податкові накладні №29 від 30.04.2016 на суму 43955,65грн. та №43 від 31.05.2016 на суму 43833,47грн. в Єдиному реєстрі податкових накладних у строк визначений ст.198 ПК України, суд не приймає їх, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Зобовязання відповідача щодо заборгованості перед позивачем за надані послуги на суму 14631,00грн. виникли на підставі Договору про спільне використання технологічних електричних мереж №1279 від 29.10.2010.

Умови вказаного Договору (розділ 2), не передбачають обовязок Власника мереж (позивача) подачі податкових накладних до податкового органу.

А отже, порушення позивачем строків подання податкових накладних до податкового органу не може розцінюватись як порушення своїх кредиторських зобовязань за умовами Договору, виконання яких може вимагати відповідач (боржник) від позивача.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача та стягнення на його користь 14631,00грн. основної заборгованості.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.3 статті 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Також, частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до п.1,2 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22.11.1996р. N 543/96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 8.2.1. Договору, за внесення платежів, передбачених пунктом 4.1. Договору, з порушенням терміну, визначеного п.7.3. Договору, Користувач сплачує Власнику мереж пеню в розмірі 0,2% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної сплати.

Позивач, відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить стягнути на його користь пеню у розмірі 0,2% за період з 10.09.2016 по 10.03.2017 (нарахованої на заборгованість за надані послуги за серпень 2016р.), що становить 5355,14грн., а також пеню у розмірі 0,2% за період з 10.08.2016 по 26.01.2017 (нарахованої на заборгованість за надані послуги за липень 2016р.-грудень 2016р.) в сумі 11460,08грн..

Суд зазначає, що нарахування пені має бути здійснено з 11 дня з дати вручення рахунку та за перерахунком суду пеня має нараховуватись у розмірі ставки НБУ та за період з 11.09.2016 по 10.03.2017 складає 2067,72грн., за період з 11.08.2016 по 26.01.2017 складає 4443,59грн., а всього 6511,31грн., яка підлягає задоволенню та стягненню на користь позивача.

В іншій частині нарахованої позивачем пені слід відмовити.

Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних за період з 10.09.2016 по 01.08.2017 в сумі 390,84грн. та інфляційних втрат за період з 10.09.2016 по 01.08.2017 в сумі 3379,88грн..

Суд зазначає, що 3% річних та інфляційні мають нараховуватись з 11 дня з дати вручення рахунку та за перерахунком суду 3% річних за період з 11.09.2017 по 01.08.2017 складають 390,47грн., а інфляційні за період з 11.09.2016 по 01.08.2017 складають 2346,37грн., які підлягають задоволенню та стягненню на користь позивача.

В іншій частині нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат слід відмовити.

Частиною 6 ст. 84 ГПК України передбачено, що в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Згідно статті 49 ГПК України та Закону України „Про судовий збір від 08.07.2011 року № 3674-VI, господарський суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1084,90грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, ст.82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Чернігівобленерго (14000, вул. Горького,40, м.Чернігів, р/р 2791 у філії ЧОУ Державний ощадний банк України, МФО 353553, ) на користь Комунального підприємства «Служба Єдиного Замовника» (вул. Небесної сотні,14, м.Ніжин, Чернігівська обл., р/р 9674 в АТ Ощадбанк філії м.Чернігів, МФО 353553, ) 14631,52грн. основного боргу, 6511,37грн. пені, 390,47грн. 3%річних та 2346,27грн. інфляційних, а всього 23879,74грн., а також 1084,90грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано 21 серпня 2017 року

Суддя М.П. Цимбал-Нарожна