ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.08.2017р. Справа №905/1615/17

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ, в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Лиман, 6

про стягнення 8427,34 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 юрисконс. 1 кат.

від відповідача: ОСОБА_2 юрисконс. 1 кат.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Лиман про стягнення збитків, що виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, у розмірі 8427,34 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час здійснення перевезення за залізничною накладною №49325251 від 08.07.2016р., перевізником було допущено на шляху прямування незбереження вантажу, про що складено комерційний акт БА №783237/815 від 11.07.2016р. Наявність вказаних обставин, за твердженням Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», є підставою для стягнення з перевізника вартості нестачі вантажу у розмірі 8427,34 грн.

Відповідач у запереченнях №2022/165 від 14.08.2017р. та відзиві №2022/161 від 14.08.2017р. просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що, всупереч приписів ст.ст.114, 115 Статуту залізниць України, позивачем не було надано до матеріалів справи документів щодо оплати спірного вантажу.

Крім того, у заяві №2022/166 від 14.08.2017р. відповідач вказував, що Приватним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» порушено строк предявлення позовних вимог щодо стягнення збитків у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні.

Згідно із ст.75 Господарського процесуального кодексу України судом встановлено, що наявні у матеріалах справи документи є достатніми для прийняття повного та обґрунтованого рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

За приписами ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно із ч.2 ст.908 Цивільного кодексу України та ч.5 ст.307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За змістом ч.5 ст.307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням накладної.

За приписами ст.6 глави 1 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Статтею 37 вказаного Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Згідно із п.1.1 розділу 4 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, а також ст.23 Статуту залізниць України передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до п.п.2.1, 2.2 цих Правил графи Маса вантажу, визначена відправником, кг», «Спосіб визначення маси» заповнюються вантажовідправником. Маса вантажу згідно із ст.37 Статуту та п.5 Правил приймання вантажів до перевезення, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п.2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.

Згідно з п.28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом №644 від 21.11.2011р. Міністерства транспорту України, вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

08.07.2016р. за залізничною накладною №49325251 Приватне акціонерне товариство «АКХЗ» (відправник) зі станції відправлення Авдіївка Донецької залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці відвантажило на адресу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (одержувач), зокрема, у вагоні №66841750 кокс доменний. Виходячи зі змісту відомості вагонів накладної №49325251, маса нетто у вагоні №66841750 становила 43150 кг.

Під час прибуття вагону на станцію призначення Сартана Донецької залізниці на підставі ст.24 Статуту залізниць України була проведена перевірка та виявлена невідповідність фактичної маси вантажу тій масі, яка зазначена вантажовідправником у накладній.

Так, з посиланням на складений станцією Волноваха Донецької залізниці акт загальної форми №20111 від 10.07.2016р., було здійснено комісійне переваження вагону №66841750, про що складений комерційний акт №БА783237/815 від 11.07.2016р., відповідно до якого встановлено, що у вагоні №66841750 вага брутто становить 63150 кг, тара 22800 кг, нетто 40350, що менше документу на 2800 кг.

Водночас, у комерційному акті №БА783237/815 від 11.07.2016р. також відображено, що навантаження у вагоні №66841750 вище бортів на 50-60 см, маркування однією полосою по довжині вагону, вапном; над 2, 3 люками праворуч, по ходу потяга, поглиблення довжиною 350 см, шириною 250 см, вглиб 80 см; над 6, 7 люками поглиблення довжиною 350 см, шириною 250 см, вглиб 50 см; у місці поглиблення порушено маркування. Вагон бездверний, люка закриті. У технічному відношенні вагон справний. Течі вантажу немає.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях. Стаття 110 Статуту залізниць України також передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з ч.1 ст.23 Закону України «Про залізничний транспорт» перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічні за змістом приписи містяться у ст.113 Статуту залізниць України, ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі, коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення. Відповідачами в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено суду, що недостача вантажу відбулась не з вини залізниці.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст.26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу, засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Як передбачено у ст.130 Статуту залізниць України, пред'явленню залізниці позову, який випливає із цього Статуту, може передувати пред'явлення до неї претензії. Право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу мають одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову. Накладна, вантажна, багажна і вантажобагажна квитанції та комерційний акт подаються лише в оригіналі.

Згідно з ч.1 ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В силу норм ч.ч.1, 2 ст.114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

За змістом п.2.7 роз'яснення №04-5/601 від 29.05.2002р. Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

В матеріалах справи наявний акт прийому-передачі №91035365 від 08.07.2016р., за яким постачальник передав, а покупець прийняв на умовах договору №107/16Сб від 01.02.2016р., зокрема, у вагоні №66841750 кокс доменний класу крупності 25 мм і більше марка КДМ2, рахунок-фактура №91035365 від 08.07.2016р. Публічного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (вантажовідправника) на оплату вказаного товару та виписка Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» від 23.01.2017р., що підтверджує оплату вартості вантажу по рахунку №91035365 від 08.07.2016р., кількість якого зазначена у залізничній накладній №49325251 від 08.07.2016р.

За приписами п.27 Правил видачі вантажів, які затверджені наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто), зокрема, для коксу у вологому стані становить 2%.

За даними комерційного акту №БА783237/815 від 11.07.2016р., недостача у вагоні №66841750 складає 2800 кг.

Дослідивши розрахунок позовних вимог в частині стягнення збитків за вказаною відправкою, суд встановив, що він є арифметично вірним.

Твердження відповідача, викладені у заяві №2022/166 від 14.08.2017р., щодо порушення Приватним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» строку предявлення позовних вимог про стягнення збитків у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні до уваги судом не приймаються з огляду на наступне:

Згідно із ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 вказаного Кодексу України встановлений загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність), у три роки.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.258 вказаного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв'язку з перевезенням вантажу, пошти.

За змістом ч.3 ст.925 Цивільного кодексу України до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Частиною 2 ст.9 зазначеного нормативно-правового акту встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Господарський кодекс України визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч.1 4 ст.315 Господарського кодексу України до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії. Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Водночас, за приписами ст.134 Статуту залізниць України претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зазначені терміни обчислюються, зокрема, з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу.

За змістом листа №758-0-2-08-19 від 26.12.2008р. Міністерства юстиції України «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Відтак, враховуючи наведене, у даному випадку перевага надається спеціальному акту, і, як наслідок, до спірних відносин застосовується позовна давність у шість місяців, встановлена ст.315 Господарського кодексу України.

При цьому, судом враховано, що Статут залізниць України є підзаконним нормативно-правовим актом, а не законом, внаслідок чого та з урахуванням приписів ст.258 Цивільного кодексу України, вирішальним при визначенні позовної давності щодо спірних правовідносин є саме Господарський кодекс України.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19.04.2012р. по справі №10/26/166-10-4300.

Разом з цим, за змістом п.4.7.1 постанови №10 від 29.05.2013р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред'явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (частина четверта статті 315 ГК України). Оскільки дотримання претензійного порядку не є обов'язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред'явлення претензії і строку її розгляду (частини друга і третя статті 315 ГК України), незалежно від того, чи пред'являлася відповідна претензія до перевізника.

Відтак, відповідно до відомостей, які наявні у залізничній накладній, з огляду на встановлений ст.315 Господарського кодексу України строк позовної давності щодо спірних правовідносин, право на предявлення претензії щодо стягнення збитків у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні могло бути реалізовано у встановлений вказаною процесуальною нормою 6-місячнй термін, а саме у період з 12.07.2016р. по 11.01.2017р. (дата видачі вантажу 11.07.2017р. відповідно до накладної №49325251 від 08.07.2016р.).

Разом з цим, враховуючи наданий законодавцем шестимісячний термін для предявлення претензії, трьохмісячний термін розгляду заявленої претензії, та подальше право судового захисту протягом 6 місяців з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для відповіді, розглядуваний позов поданий до суду з дотриманням правил позовної давності.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення збитків, що виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, у розмірі 8427,34 грн, підлягає задоволенню на заявлену позивачем суму.

Згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1600 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Лиман про стягнення збитків у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 8427,34 грн, задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (84400, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, 22, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87500, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Лепорського, буд.1, ) збитки у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 8427,34 грн, а також судовий збір в сумі 1600 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

У судовому засіданні 15.08.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 21.08.2017р.

Суддя Ю.О.Паляниця