ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2017 р. Справа № 922/964/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Фоміна В.О.

при секретарі Кладько А.С

за участю представників:

позивача - Танчак Н.В. за довіреністю №38-2072/470 від 10.05.2012;

відповідача -ОСОБА_2 за довіреністю від 28.04.2016, яка зареєстрована в реєстрі за №1615; ФОП ОСОБА_3 особисто.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків (вх.№1980 Х/2-8)

на рішення господарського суду Харківської області від 06.06.2017 по справі № 922/964/17

за позовом Коммунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків

про стягнення 76718,75грн.,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року позивач - Коммунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в розмірі 76718,75грн. з яких: 68628,17грн. основного боргу, 6498,56грн. інфляційних втрат, 1592,02грн. 3% річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за тимчасовим договором про постачання теплової енергії №3619 від 01.12.2004 щодо оплати спожитої теплової енергії за період з жовтня 2014 року по лютий 2017 року.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.06.2017 (суддя Калантай М.В.) позов задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" 68628,17грн. основного боргу, 6498,56грн. інфляційних втрат, 1592,02грн. 3% річних, 1600,00грн. судового збору.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з'ясування обставин справи, просить рішення господарського суду Харківської області від 06.06.2017 по справі №922/964/17 скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.06.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 01.08.2017 року.

27.07.2017 КП "Харківські теплові мережі" через відділ документального забезпечення суду надано відзив на апеляційну скаргу в якому позивач проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечує, вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та всебічним дослідженням обставин справи, просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

В судовому засіданні 01.08.2017 в судовому засіданні було оголошено перерву до 22.08.2017 року.

03.08.2017 позивачем надано клопотання (вх. №8170) про долучення до матеріалів справи банківської виписки КП "Харківські теплові мережі" за 06.02.2015 року. Надані документи долучено до матеріалів справи.

18.08.2017 відповідачем за допомогою засобів електронного зв'язку надано доповнення до апеляційної скарги (вх. ел. пошти №1405 від 18.08.2017) в якому скаржник зауважує на тому, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження доводів про відсутність технічної можливості припинення теплопостачання у приміщення по АДРЕСА_2, зокрема, шляхом встановлення запірної арматури та її опломбування. Вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на той факт, що відключення приміщення ФОП ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 можливо лише за умови , що не постраждають інтереси інших споживачів, які, на думку скаржника, не були залучені до участі у справі. Також вважає, що визнавши незаконним відключення 12.10.2016 приміщення по АДРЕСА_2, що належить ФОП ОСОБА_3 від мереж централізованого опалення без відповідного клопотання заінтересованої сторони, суд вийшов за межі позову. Доповнення до апеляційної скарги разом із додатковими документами долучено до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вислухавши у судовому засіданні пояснення уповноваженого представника позивача та відповідача, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.12.2004 року між КП "Харківські теплові мережі", як енергопостачальною організацією, та ФОП ОСОБА_3, як споживачем, було укладено тимчасовий договір №3619 про постачання теплової енергії, у відповідності до п. 1.1. якого, енергопостачальна організація прийняла на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з Додатком №1 до договору у вигляді гарячої води на потреби опалення.

У відповідності до пункту 3.2.2. Договору споживач зобов'язався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Згідно пункту 5.1. договору облік споживання теплової енергії проводиться розрахунковим способом. Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатах якого підписується акт звірки розрахунків (пункт 6.2. Договору).

На підстав положень пункту 6.3 договору, споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації попередню оплату вартості, необхідного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується споживачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату (пункт 6.5 Договору).

Пунктом 10.1 договору сторони дійшли згоди, що даний договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2004. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однієї із сторін. (п. 10.4. договору)

Договір підписаний сторонами у встановленому законодавством порядку.

На виконання умов п. 2.1. договору, 10.02.2005 року сторонами було підписано Додаток №1 до договору №3619 від 01.12.2004 про постачання теплової енергії до об'єкту ФОП ОСОБА_3, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, загальною опалювальною площею 82,7 м кв., яким сторони установили обсяги постачання теплової енергії споживачу, розподіл теплової енергії із розбивкою по кварталах року та визначили орієнтовану вартість теплової енергії, що постачається споживачу за поточний рік відповідно до тарифів, діючих на час укладення договору.

Також, 01.07.2013 сторонами було підписано Додаток №1 до договору про постачання теплової енергії №3619 від 01.12.2004, яким сторони визначили обсяги постачання теплової енергії до приміщення ФОП ОСОБА_3, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, загальною опалювальною площею 82,10 м. кв., розподіл теплової енергії по кварталах року та встановили орієнтовану вартість теплової енергії відповідно до тарифів, діючих на час укладення договору.

Крім того, у Додатку №4 від 01.07.2013 сторонами було затверджено перелік об'єктів теплоспоживання за укладеним договором №3619 від 01.12.2004, зокрема, визначено об'єкти споживача, до яких здійснюється теплопостачання за договором №3619 від 01.12.2004, а саме, до нежитлового приміщення по АДРЕСА_4, назва об'єкту - магазин непродовольчих товарів, вбудованість - приміщення вбудоване в житло, облік споживання теплової енергії - розрахунковим способом та до другого об'єкту - нежитлового приміщення по АДРЕСА_3, назва об'єкту - магазин непродовольчих товарів, вбудованість - приміщення вбудоване в житло, облік споживання теплової енергії - розрахунковим способом. (а.с. 17)

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначав, що на виконання умов договору №3619 про постачання теплової енергії від 01.12.2004, КП "Харківські теплові мережі" у період з жовтня 2014 року по лютий 2017 року було поставлено, а відповідачем отримано теплову енергію у нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: м. Харків, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5, що підтверджував наданими до суду першої інстанції рахунками-фактурами, направленими за юридичною адресою відповідача. Посилаючись на порушення відповідачем зобов'язань по сплаті вартості отриманої ним теплової енергії за період з жовтня 2014 року по лютий 2017 року, позивач просив стягнути з відповідача вартість отриманої теплової енергії у розмірі 68628,07 грн. Також, за порушення відповідачем дисципліни розрахунків, позивачем на суму основного боргу було нараховано 6498,56 грн. інфляційних втрат та 1592,02 грн. - 3% річних.

Вирішуючи даний господарський спір суд першої інстанції визнав, що факт постачання відповідачем теплової енергії на об'єкти відповідача по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 є доведеним, відповідачем належними доказами не спростований, у зв'язку з чим, задовольнив позовні вимоги КП "Харківські теплові мережі" про стягнення з ФОП ОСОБА_3 суми основного боргу в розмірі 68628,07 грн. за спожиту теплову енергію у період з жовтня 2014 року по лютий 2017 року, а також нарахованих на суму боргу 6498,56 грн. інфляційних втрат та 1592,02 грн. - 3% річних.

Повторно переглядаючи справу, здійснивши оцінку обставинам справи та правомірності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права до даних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 6, 626, 627 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин 1-3 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Відповідно до визначень термінів, які містяться в статті 1 Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Частиною 4 статті 19 та статтею 24 вказаного Закону передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу, своєчасне укладення якого з теплопостачальною організацією є основним обов'язком споживача теплової енергії.

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначені Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 (далі за текстом - Правила), відповідно до пункту 3 яких споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Пунктом 4 Правил визначено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Згідно статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

У п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005, визначено, що централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Відповідно до ч. 1 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

У відповідності до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Правовідносини, що склалися між сторонами у даному спорі врегульовані тимчасовим договором №3619 про постачання теплової енергії від 01.12.2004, у відповідності до умов якого позивач прийняв на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Статтею 24 Закону України "Про теплопостачання" та п.40 Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. №1198 встановлено, що споживач теплової енергії зобов'язаний додержуватися вимог договору та нормативно-правових актів.

Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 №71 та Правилами підготовки теплових господарств до опалювального періоду відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України і Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 10.12.2008 №620/378 встановлено систему заходів до здійснення підключення/відключення об'єктів споживачів в опалювальний період.

Так, в матеріалах справи мітяться акти, складені уповноваженими представниками позивача та балансоутримувача, якими підтверджується підключення та відключення позивачем опалення в житловому будинку по вул.Самсонівська (Крупської), 45/16, а саме: №175/3561 від 24.10.2014, №175/4313 від 14.04.2015, №175/7434 від 15.10.2015, №175/9285 від 05.04.2016, №175/11311 від 18.10.2016.

Додатком до вказаних актів визначено перелік споживачів, які підключені/відключені до єдиної системи опалення житлового будинку за адресою вул.Самсонівська (Крупської), 45/16, серед яких зазначено - ФОП ОСОБА_3

Також, позивачем до матеріалів справи надано акти про підключення та відключення опалення в житловому будинку по АДРЕСА_2, а саме, №175/3936 від 24.10.2014, №175/5904 від 14.04.2015, №175/7641 від 15.10.2015, №175/10056 від 05.04.2016, №175/11147 від 15.10.2016.

Додатком до вказаних актів зазначено перелік споживачів, які розташовані в житловому будинку та підключені до єдиної системи опалення житлового будинку по АДРЕСА_4 серед яких зазначено - ФОП ОСОБА_3

Відповідно до п. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги належить до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг, що повністю кореспондується зі ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Аналогічні норми щодо встановлення тарифів містяться у ст. 13 Закону України "Про теплопостачання".

У відповідності до п. 4.2.3. договору, відповідач зобов'язаний письмово або в засобах масової інформації повідомляти позивача про зміну тарифів.

У відповідно до п. 4.2.3., ст. 25 Закону України "Про теплопостачання", інформація про нові тарифи на послуги з теплопостачання зазначалась позивачем у рахунках на оплату за теплову енергію за період з жовтня 2014 по лютий 2017, що містяться в матеріалах справи.

У п. 5.1 договору сторони узгодили, що облік споживання теплової енергії проводиться розрахунковим способом. Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатах якого підписується акт звірки розрахунків (пункт 6.2. Договору).

Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується споживачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату (пункт 6.5 Договору).

Для оплати вартості теплової енергії, отриманої відповідачем у період з жовтня 2014 по лютий 2017, позивачем були виставлені рахунки на загальну суму 68628,17 грн. Вказані рахунки разом із актами звірки були направлені на адресу відповідача супровідними листами №843/17 від 08.07.2015, №843/17 від 20.07.2016, №216/17 від 03.03.2017. (а.с. 20-43) Відповідач отримання рахунків на оплату за теплову енергію у період з жовтня по лютий 2017 не заперечує, однак, як свідчать матеріали справи, рахунки на оплату відповідачем не сплачені, акти звіряння розрахунків не підписані та позивачу не повернуті.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначав, що скориставшись правом на розірвання договору в порядку п. 10.4., ФОП ОСОБА_3 листом від 08.06.2015 року повідомила КП "Харківські теплові мережі" про розірвання з червня 2015 року договору №3619 від 01.12.2004.

Також, у вказаному листі від 08.06.2015 ФОП ОСОБА_3 повідомляла позивача, що не виявляє бажання в отриманні від КП "Харківські теплові мережі" послуг теплопостачання, у зв'язку з чим, з жовтня 2014 року по квітень 2015 року оплата за теплову енергію нею не здійснювалась. В силу приписів п.6.3 договору та п. 1.3. Додатку №3 до договору від 10.02.2005, який є невід'ємною частиною договору №3619 від 01.12.2004 року, у випадку відсутності оплати за надану послугу КП "Харківські теплові мережі" ЗОБОВ'ЯЗАНІ здійснити відключення споживача від подачі теплової енергії. (а.с. 93)

У відповідь на вказане звернення відповідача КП "Харківські теплові мережі" відреагувало листом №36/тд-2357 від 16.06.2015. в якому повідомило, що договір не може бути припиненим з наступних підстав: нежитлові приміщення, що належать ФОП ОСОБА_3 розташовані в житловому будинку, обладнані централізованою системою опалення, яка є частиною централізованої системи опалення житлових будинків та автоматично отоплюється при подачі опалення в централізовану систему опалення житлового будинку на початку опалювального періоду. У зв'язку з цим, КП "Харківські теплові мережі" не можуть надати згоду на розірвання договору №3619 від 01.12.2004 у зв'язку з чим, питання про його розірвання може бути вирішено відповідачем в судовому порядку. (а.с.94)

Також відповідачем надано до матеріалів справи лист від 09.11.2015, в якому ФОП ОСОБА_3 просила КП "Харківські теплові мережі" розірвати договір №3619 від 01.12.2004, посилаючись на відсутність можливості оплати послуг позивача, ненадання останнім обґрунтованого розрахунку вартості наданих послуг, а також відсутності потреби у послугах КП "Харківські теплові мережі".

Докази вручення позивачу вищевказаного листа від 09.11.2015 року в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У розділі II ЦК "Загальні положення про договір" відсутня така самостійна підстава припинення договору, як відмова від нього. Наразі у ст. 651 зазначається, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У зв'язку з цим можна дійти висновку про те, що взаємна відмова від договору та зміна умов договору має бути оформлена у вигляді правочину про розірвання договору, одностороння відмова від договору можлива у судовому порядку шляхом його розірвання за наявності певних підстав (ч. 2 ст. 651ЦК).

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

З урахуванням наведених приписів, а також враховуючи, що позивачем не надано згоди на розірвання договору, заінтересована сторона - відповідач, мав право на звернення до суду із позовом про розірвання договору.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів додержання процедури розірвання договору, встановленої ст. 188 Господарського кодексу України, як не надано і доказів звернення до суду з відповідним позовом про розірвання договору №3619 від 01.12.2004.

Водночас, як встановлено в ході розгляду справи та не спростовано відповідачем, належні ФОП ОСОБА_3 нежитлове приміщення загальною площею 82,7 м кв. по АДРЕСА_4 та нежитлові приміщення загальною площею 82,1 кв. м по АДРЕСА_3 розташовані в структурі багатоквартирних житлових будинків, які, в свою чергу, вводяться в експлуатацію з комплексом інженерного обладнання, будівельними вимогами до інженерного обладнання, в тому числі до системи опалення. Нежитлові приміщення розташовані на першому поверсі багатоквартирних житлових будинків. Постачання теплової енергії в будинки здійснюється централізовано. Внутрішньобудинкова система, по якій здійснюється поставка теплової енергії до квартир та інших приміщень, є єдиною внутрішньобудинковою системою, відповідно до будівельних норм.

Система опалення вказаних приміщень є невід'ємною частиною системи опалення будинків, розташованих за вказаною адресою. Через єдину централізовану систему опалення здійснюється відпуск теплової енергії в житловий будинок по АДРЕСА_2 та будинок по АДРЕСА_3, в тому числі і в нежитлові приміщення, що належать ФОП ОСОБА_3

Виходячи з приписів ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» обмежувати або припиняти постачання теплової енергії споживачам в разі заборгованості за спожиту теплову енергію постачальник може лише в порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 1.1. Додатку №3 до договору №3619 від 01.12.2004 передбачено припинення енергопостачальною організацією постачання теплової енергії споживачу на підставі його письмового звернення та при наявності технічної можливості відключення приміщення, а також за умови, що не постраждають інтереси інших споживачів. Разом з тим, п. 1.1. Додатку №3 не встановлено обов'язку позивача припиняти теплопостачання окремими споживачам лише на підставі його звернення та без наявності технічної можливості такого відключення.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що на даний час договір, укладений між позивачем та відповідачем є чинним.

Крім того, як на окрему підставу припинення договору №3619 від 01.12.2004 відповідач посилався на те, що відповідно до п.6.2 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. ФОП ОСОБА_5, не виявила бажання в наданні послуг теплопостачання на наступний розрахунковий період відповідно до п.6.3, а саме, не здійснивши шляхом оплати за 3 дні заявки на наступний розрахунковий період та припинила оплату в опалювальний період 2014-2015 року. Згідно додатку №3 до Договору від 10.02.2005 року, який є невід'ємною частиною договору №3619 від 01.12.2004 року, а саме у відповідності до п. 1.3., у разі відсутності оплати за надану послугу КП "Харківські теплові мережі" зобов'язані здійснити відключення споживача від подачі теплової енергії.

З урахуванням наведених доводів колегія суддів зазначає, що Додатком №3 від 10.02.2005 до Договору №3619 від 01.12.2004 встановлені умови припинення подачі теплової енергії. Зокрема, пунктом 1.3 Додатку №3 передбачено припинення енергопостачальною організацією постачання теплової енергії споживачу в разі несплати за використану теплової енергії в означені договором терміни (з попередженням за 3 доби до припинення подачі).

У відповідності до приписів статті 25 Закону України "Про теплопостачання", теплопостачальна організаціяі має право обмежувати або припиняти постачання теплової енергії споживачам після письмового попередження, надісланого не пізніше ніж за три робочі дні, в разі заборгованості за спожиту теплову енергію в порядку, встановленому законодавством. Отже, вказаними нормами закріплено лише право, а не обов'язок теплопостачальника припиняти постачання теплової енергії.

Щодо доводів відповідача про самовільне відключення приміщення по АДРЕСА_4 від централізованої системи опалення, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що 26.09.2016 року відповідач звернувся до КП "Харківські теплові мережі" з листом в якому просив КП "Харківські теплові мережі" здійснити заходи тимчасового відключення належного відповідачу нежитлового приміщення по АДРЕСА_4 від мереж централізованого опалення з метою проведення ремонтних робіт по облаштуванню індивідуальної системи теплопостачання. (а.с. 96)

11.10.2016 КП "Харківські теплові мережі" на вказаний лист було надано відповідь, якою позивач повідомляв про відсутність правових підстав для відключення належного відповідачу приміщення від централізованої системи опалення, водночас повідомляючи відповідача про його право обладнати приміщення окремою від житлового будинку системою теплопостачання з окремим прибором відліку теплової енергії, що відповідач може здійснити лише в разі отримання технічних умов, виданих КП "Харківські теплові мережі". Також повідомляв, що проведення робіт відповідачем є можливим лише в межопалювальний період. (а.с.98)

Повідомленням від 11.10.2016 ФОП ОСОБА_3 сповістила КП "Харківські теплові мережі", що 12.10.2016 нею будуть проводитись роботи по відключенню від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання приміщення по АДРЕСА_4. Також просила забезпечити участь представників КП "Харківські теплові мережі" для фіксування відключеня та підписання Акту тимчасового відключення від мереж ЦО та ГВП належного їй приміщення. (а.с. 99)

У відповіді, наданій відповідачу 25.10.2016, позивач зазначав про відсутність правових підстав для задоволення питання, яке вказано у листі відповідача від 11.10.2016. Зокрема, як зазначав позивач, нежитлові приміщення площею 82.7 кв м. які належать ФОП ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу від 29.03.2012, є вбудованими в житлову будівлю, що розташована за адресою АДРЕСА_2. Посилаючись на приписами п. 11 та п. 41 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198 «Правила користування тепловою енергією» позивач попереджав ФОП ОСОБА_3, що самовільне втручання в систему теплопостачання і тепло споживання забороняється і споживач несе відповідальність за самовільне переобладнання системи тепло споживання. Разом з цим, для проведення реконструкції системи опалення, відповідачу необхідно звернутись до КП "Харківські теплові мережі" для одержання технічних умов. (а.с.103)

Колегія суддів не приймає до уваги Акт про відключення приміщення за адресою АДРЕСА_2 від мереж ЦО та ГВП від 12.10.2016, який надано відповідачем до матеріалів справи, оскільки вказаний Акт складений відповідачем за відсутністю уповноваженої особи КП "Харківські теплові мережі".

При цьому, колегія суддів також приймає до уваги пояснення відповідача про те, що вона не зверталась за дозволом до міжвідомчої комісії на таке відключення, тобто не дотрималась передбаченого законом порядку відключення свого нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення

Крім цього, як встановлено в ході розгляду справи, належне відповідачу нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 розташоване у багатоповерховому житловому будинку з централізованою системою опалення, яка є єдиною із системою опалення приміщення відповідача, а будь-яке втручання в дану систему без проекту може призвести до аварійних ситуацій, отже відповідач повинен дотримуватись загального правила відключення від мереж централізованого теплопостачання.

Порядок та умови відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання передбачені Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, з урахуванням змін, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268, та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, з урахуванням змін, що внесені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року № 169.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

У відповідності до пункту 25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил № 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (п. 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22.11.2005 року № 4).

Отже, власник нежитлового приміщення не має права самовільно здійснювати відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання.

При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (п. 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22.11.2005 року № 4).

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (надалі Порядок) установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Отже, власник нежитлового приміщення не має права самовільно здійснювати відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання, а самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-1706 цс15 від 11.11.2015 року.

Колегія суддів також зазначає, що процедура відключення від систем централізованого опалення, встановлена Порядком № 4, містить в собі імперативні норми, тобто норми, що не допускають будь-яких відхилень від вичерпного переліку прав і обов'язків тих чи інших суб'єктів, зокрема, ним:

- встановлена процедура відключення від мереж централізованого опалення цілого будинку (а не окремого приміщення), а саме, шляхом написання заяви про надання дозволу на відключення до Міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО;

- визначені суб'єкти звернення та суб'єкти, уповноважені давати дозволи на відключення від мереж централізованого опалення, яким є Міжвідомча комісія з розгляду питань відключення від мереж ЦО;

- передбачені документи, які оформлюються при проведенні відключення від мереж централізованого опалення, а саме: протокол Комісії, яким оформлюється прийняте нею рішення, акт про відключення від систем централізованого опалення.

Згідно вимог п. 2.1, п.п. 2.2.1, 2.2.2 п. 2.2 Порядку, затвердженого наказом № 4, споживач звертається в Комісію для отримання дозволу і саме Комісія приймає рішення щодо надання дозволу на відключення від мереж ЦО чи про відмову у його наданні. При позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП.

Отже, процедура відключення від мереж централізованого опалення не передбачає лише наявність технічної можливості у позивача, а має бути підтверджена також і відповідачем шляхом отриманням у встановленому законом порядку відповідного дозволу та відповідної технічної документації.

За таких підстав, колегія суддів не може прийняти до уваги доводи скаржника про те, що позивачем не надано доказів відсутності технічної можливості припинити теплопостачання у нежитлове приміщення по АДРЕСА_2, зокрема, шляхом встановлення запірної арматури та її опломбування, оскільки наявність технічної можливості не позбавляє відповідача від обов'язку дотримання порядку та умов відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води.

В апеляційній скарзі відповідач також звертає увагу суду на те, що згідно наданої до матеріалів справи довідки з Державного реєстру речових прав на рухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, нежитлове приміщення по АДРЕСА_3 з 04.12.2014 року належить ОСОБА_4, яка не є підприємцем, у зв'язку з чим вважає, що позов в цій частині не є підвідомчим господарському суду.

Колегія суддів з урахуванням наведених доводів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач на протязі з 04.12.2014 року звертався до позивача з вимогою про внесення змін до договору №3619 від 01.12.2004 у зв'язку із зміною власника нежитлового приміщення по АДРЕСА_3. Також, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач підтвердив, що відповідач не повідомляв КП "Харківські теплові мережі" про зміну власника вищевказаного приміщення. Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що з 04.12.2014 року ФОП ОСОБА_3 використовує приміщення по АДРЕСА_3 на підставі довіреності.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Враховуючи встановлені по справі обставини, беручи до уваги, що факт надання позивачем послуг теплопостачання за договором №3619 від 01.12.2004 за період з жовтня 2014 по лютий 2017 у нежитлові приміщення відповідача по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 у м. Харкові є доведеним та підтверджений документально, відповідачем належними доказами не спростований, доказів здійснення розрахунків за отримані послуги з теплопостачання за вказаний період в повному обсязі відповідачем не надано, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 68628,07 грн. підлягають задоволенню.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином правовідносини, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовими зобов'язаннями.

З огляду на вищезазначене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовими зобов'язаннями, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням наведених норм, позивач просив стягнути з відповідача 6498,56грн. інфляційних втрат та 1592,02грн. 3% річних, які нараховані ним у період з 24.07.2015 по 17.03.2017.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши правильність розрахунків заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних, встановила, що наданий позивачем розрахунок здійснено без урахування фактично проведеної відповідачем у лютому 2015 року оплати за спожиті послуги за грудень 2014 року в розмірі 1500,00 грн., оплата яких підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією №185 від 06.02.2015. (а.с. 111).

Здійснивши власну перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт Закон", колегією суддів встановлено, що в даному випадку стягненню з відповідача за період з 24.07.2015 по 17.03.2017 підлягає 6295,85 грн. інфляційних втрат та 1517,80 грн. - 3% річних.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 6498,56 грн. інфляційних втрат та 3% річних в сумі 1592,02 грн. підлягає зміні. В іншій частині рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, оскільки доводи скаржника що наведені ним в апеляційній скарзі не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів в якості підстав для скасування прийнятого рішення господарського суду Харківської області від 06.06.2017 року у справі №922/964/17.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 99, 101, пунктом 4 статті 103, статтею 105, 110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 06.06.2017 по справі № 922/964/17 змінити.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків 68628,17грн. основного боргу, 6295,85 грн. інфляційних втрат, 1517,80 грн. - 3% річних, 1594,22 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити».

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків (61037, м.Харків, вул.Мефодіївська, 11, код 31557119; реквізити для стягнення основного боргу - розрахунковий рахунок №2313, ФХОУ ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 351823; реквізити для стягнення інфляційних втрат, 3% річних, судового збору - розрахунковий рахунок №313, ФХОУ ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 351823) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків (61038, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 99,60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Тарасова І. В.

Суддя Білоусова Я.О.

Суддя Фоміна В. О.