ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2017 р. Справа № 922/2177/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Бородіна Л.І. , суддя Шутенко І.А.

при секретарі Євтушенку Є.В.

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №2435 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 26 липня 2017 року у справі №922/2177/17

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків

про стягнення 25409,04 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26 липня 2017 року у справі №922/2177/17 (суддя Ольшанченко В.І.) залишено позов без розгляду на підставі п.п. 1, 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач, не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 26 липня 2017 року у справі №922/2177/17 та передати справу до місцевого господарського суду для розгляду справи по суті.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, зокрема, на те, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов помилкових висновків щодо відсутності повноважень у представника позивача на підписання позовної заяви, оскільки з копії довіреності №3262-К-Н-О від 17.01.2017р., яка додана до вказаної заяви, вбачається, що Сафір В.О. був уповноважений на вчинення відповідних дій від імені ПАТ КБ "Приватбанк" на час звернення до суду першої інстанції; доказів, що вказана довіреність була відізвана, матеріали справи не містять.

Зазначає, що позивач при зверненні до суду надав докази на підтвердження своїх позовних вимог, які на його думку, є необхідними для вирішення спору. Вважає, що неподання позивачем визначених ухвалою суду додаткових документів не є безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки надані позивачем докази є підтвердженням певних обставин та мають бути досліджені під час вирішення господарського спору по суті з наданням відповідної правової оцінки.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09 серпня 2017 року прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляд на 22 серпня 2017 року.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21 серпня 2017 року, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Лакізи В.В., для розгляду цієї справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Шутенко І.А.

У призначене судове засідання представники сторін не з'явились. Ухвала суду апеляційної інстанції про прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення справи до розгляду направлялась учасникам процесу, про що свідчить відтиск штампу на звороті останнього аркушу ухвали суду апеляційної інстанції від 09 серпня 2017 року.

Позивач повідомлений належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення, проте не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

Конверт з судовою кореспонденцією, що направлений відповідачу за адресою, повідомленою суду апеляційної інстанції, не повернуто підприємством поштового зв'язку, про що свідчить список згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, долучений до матеріалів справи.

Враховуючи приписи пункту 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", а також зважаючи на невідкладне розміщення ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 09.08.2017р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень, колегія суддів зазначає, що всіх учасників процесу належним чином повідомлено про час та місце судового засідання.

Відповідно до пункту 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце проведення судового засідання та обмеження процесуального строку розгляду скарги на ухвалу місцевого господарського суду у відповідності до приписів статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що учасникам судового процесу створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав та вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається із матеріалів справи, у червні 2017 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом, в якому посилаючись на порушення відповідачем зобов'язань щодо користування кредитним лімітом за договором банківського обслуговування №б/н від 23.04.2013р., позивач просив стягнути з ФОП ОСОБА_1 заборгованість за спірним договором у розмірі 25409,04 грн., у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 4248,71 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 7224,63 грн., пеню у сумі 10132,66 грн. та заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 3803,04 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03 липня 2017 року прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 12 липня 2017 року.

Крім того, зобов'язано позивача надати суду наступні документи: довіреність на представника, що підписав позовну заяву; довідку про заборгованість відповідача станом на день слухання справи; за наявності надати документи на погашення відповідачем суми заявленої до стягнення, в оригіналах - для огляду в судовому засіданні, у засвідчених копіях - до матеріалів справи; провести за своєю ініціативою звірення розрахунків за ціною позову разом з відповідачем на день слухання справи, за результатами звірення скласти акт, належним чином складений та підписаний повноважними представниками сторін акт звірення подати господарському суду; заяву відповідача або інші документи, з яких би чітко вбачалось, який саме кредитний ліміт було встановлено відповідачу, чи було його збільшено або зменшено, чи повідомлено відповідачу про встановлення кредитного ліміту у відповідному розмірі і чи було надано згоду відповідачем на збільшення кредитного ліміту, якщо він збільшувався (оригінали - для огляду в судовому засіданні, засвідчені копії - до матеріалів справи). Письмові пояснення з цих питань; докази повідомлення відповідача про встановлення кредитного ліміту у письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку; докази надання кредиту відповідачу за договором банківського обслуговування від 23.04.2013 р. (платіжні доручення на видачу готівки, тощо, в оригіналах - для огляду в судовому засіданні, у засвідчених копіях - до матеріалів справи); розрахунок позовних вимог по кожній вимозі окремо з чітким визначенням періоду нарахування, з якого б вбачалась сума боргу на яку здійснювались нарахування та щомісячних проплат; окремий обґрунтований розрахунок пені з урахуванням вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, з якого б вбачалась сума боргу на яку нарахована пеня, з чітким зазначенням періоду нарахування, щомісячних проплат та облікової ставки НБУ. Розрахунок надати за формулою: (сума боргу х ставка НБУх2хкількість днів прострочки):365:100 = сума пені; докази введення в дію Умов та Правил та аутентичності поданого витягу з розміщеним на сайті у день відкриття рахунку; докази погодження відповідача на зміну відсоткової ставки та повідомлення його; докази встановлення та доведення відповідачу розміру кредитного ліміту; докази відкриття кредитного рахунку; витяги державного реєстратора з ЄДР станом на час розгляду справи на позивача та відповідача.

12 липня 2017 року позивачем заявлено клопотання про відкладення розгляду справи для надання пояснень та додаткових документів, витребуваних ухвалою суду від 03.07.2017р. (вх. № 22659 від 12.07.2017р.).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12 липня 2017 року задоволено клопотання позивача та відкладено розгляд справи на 26.07.2017р. Зобов'язано позивача виконати вимоги ухвали від 03 липня 2017 року та надати суду документи, зазначені в цій ухвалі.

При прийнятті оскаржуваної ухвали суд першої інстанції, керуючись приписами ст. 57, п.п. 1., 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, посилаючись на те, що позивачем не були виконані вимоги ухвал суду щодо надання оригіналу довіреності особи, яка підписала позовну заяву та оригіналів витребуваних документів, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дійшов висновку про залишення позову без розгляду. При цьому, як слідує зі змісту вказаної ухвали місцевий господарський суд виходив з того, що приписами ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, що є імперативною і розширеному тлумаченню не підлягає, передбачено обов'язок позивача додати оригінал довіреності на представника, що підписав позовну заяву.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Отже, одним з основних принципів судочинства, закріплених конституційно, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен не лише правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін, а й додержуватись норм процесуального права.

Вказаний конституційний принцип реалізується у ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої, господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, ГПК України, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України, а також іншими нормами.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду в зв'язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Перелік підстав залишення позову без розгляду, визначений у статті стаття 81 Господарського процесуального кодексу України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Так, відповідно до п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо: позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано; позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позовна заява підписана особою, яка не мала права її підписувати, з огляду на наступне.

Згідно з частинами 1, 3 статті 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності).

Позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, прокурором, громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності або його представником (ч. 1 ст. 54 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 57 ГПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Отже, у представника за довіреністю від імені юридичної особи, підписаною особою, уповноваженою на це законом або установчими документами, виникає право на представництво інтересів юридичної особи, від імені якої видано довіреність.

Як вже було зазначено у цій постанові, у червні 2017 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення заборгованості, яка підписана представником ПАТ КБ "Приватбанк" за довіреністю Сафір Ф.О.

До матеріалів вказаної позовної заяви додано, зокрема, копію довіреності від 17.01.2017р. № 3262-К-Н-О, відповідно до якої цією довіреністю, виданою Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" в особі голови правління Шлапака О.В., який діє на підставі Статуту і рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2894 від 20.12.2016р., уповноважується начальник департаменту Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" Сафір Федір Олегович представляти інтереси банку, у тому числі в усіх органах державної влади і управління, на підприємствах, організаціях, установах усіх форм власності, а також перед фізичними особами, в місцевих загальних та господарських судах, в спеціалізованих судах окремих судових юрисдикцій всіх інстанцій тощо, з наданням прав, передбачених законодавством, зокрема, для подання, підписання, пред'явлення та підтримування позовів (а.с. 16).

Відповідно до довіреності від 17.01.2017р. № 3262-К-Н-О для виконання наданих повноважень представнику надається право від імені банку підписувати, подавати, пред'являти необхідні документи, посвідчувати своїм підписом копії документів, у тому числі копії цієї довіреності, та виконувати інші необхідні дії, пов'язані з цією довіреністю, у тому числі під час проведення слідчих дій.

Вказана довіреність видана без передоручення та є чинною строком до 31.12.2019р.

Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 21.04.2017р. особою, яка має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності є керівник Шлапак Олександр Віталійович (а.с. 18).

Вказані обставини свідчать про те, що до позовної заяви додано копію довіреності, яка видана та підписана від імені ПАТ КБ "Приватбанк" особою, уповноваженою на вчинення відповідних дій установчими документами, та яка є належним доказом на підтвердження повноважень представника позивача на подання, підписання, пред'явлення та підтримування позовів.

Як свідчить зі змісту оскаржуваної ухвали, підставою для її винесення було, зокрема, те, що позивачем не виконані вимоги ухвал суду щодо надання оригіналу довіреності особи, яка підписала позовну заяву.

Відповідно до пункту 3.5 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо господарський суд має сумніви стосовно наявності у особи, яка підписала позовну заяву, відповідних повноважень, він у процесі підготовки справи до судового розгляду витребує у позивача докази на підтвердження таких повноважень. У разі їх неподання суд виносить ухвалу про залишення позову без розгляду. Якщо позовну заяву підписано особою на підставі виданої їй довіреності, до заяви має бути додано оригінал або належно завірену копію такої довіреності.

У разі коли до позовної заяви, підписаної представником позивача, не додано оригіналу або належно завіреної копії довіреності, але в цій заяві вміщено посилання на номер і дату довіреності, то господарський суд, приймаючи заяву до розгляду, витребує у позивача таку довіреність, а в разі її неподання виносить ухвалу про залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

При цьому, відповідно до ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Згідно пункту 2.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК.

Копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003р. N 55, а разі якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях, установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог.

Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

Відповідно до п.5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003р. №55, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляються нижче реквізиту.

Отже, належне засвідчення позивачем власної копії довіреності має місце у випадку, якщо він має статус юридичної особи, оскільки порядок засвідчення копій такими особами передбачений ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003р. N 55.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі не зазначено, що надані позивачем засвідчені належним чином копії документів викликають у суду сумніви щодо їх змісту, відповідач не заперечив їх оригіналам, за таких підстав копії документів є належними письмовими доказами у розумінні ст. 36 ГПК України і повинні були враховані судом про розгляді справи по суті.

Натомість, обґрунтовуючи поважність причин неподання суду оригіналів витребуваних довіреностей, апелянт вказує на те, що такі довіреності використовуються уповноваженими особами в повсякденній роботі підприємства.

Колегія суддів приймає до уваги те, що витребувана судом першої інстанції довіреність є довіреністю на представництво інтересів позивача без обмеження повноважень представників межами представництва у конкретній справі чи конкретних спірних правовідносинах, що відповідно не виключає необхідність їх використання в підтвердження повноважень і в інших судових спорах, або ж в органах державної влади.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує те, що процесуальне представництво інтересів позивача в судовому засіданні у даній справі було забезпечене також іншим представником - старшим юрисконсульт філії "Харківське головне регіональне управління" ПАТ КБ "Приватбанк" Железняковою І.М., яка діяла на підставі довіреності №6493-К-О від 18.05.2017 р.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовна заява підписана уповноваженим представником Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" із зазначенням його посадового становища; доказів, що свідчили б про відсутність повноважень особи на підписання вказаної заяви матеріали справи не містять.

Щодо висновку суду першої інстанції, що неподання витребуваних документів перешкоджає вирішенню спору та є підставою для залишення позову без розгляду на підставі п.5 ст.81 ГПК України, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з п. 4.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 ГПК) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин.

Поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об'єктивних, тобто не залежних від позивача, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов'язків, покладених на нього судом. Відповідні докази подаються позивачем і оцінюються господарським судом за загальними правилами статті 43 ГПК. У разі неповідомлення позивачем таких причин суд вправі, в залежності від конкретних обставин справи, або залишити позов без розгляду, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали вказав, зокрема, на те, що без витребуваних судом документів вирішення даного спору є неможливим, оскільки відсутні кредитний договір у письмовій формі та первинні документи, що підтверджують видачу відповідачу кредиту; без обґрунтованого розрахунку суми позову неможливо визначити правомірність нарахованих позивачем сум та їх розмір.

Так, предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості в сумі 25409,04 грн. (заборгованість за кредитом, заборгованість по процентах за користування кредитом, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, заборгованість по комісії за користування кредитом) станом на 26.04.2017р. за неналежне виконання відповідачем умов договору банківського обслуговування б/н від 23.04.2013р.

Позивачем до позовної заяви було додано, зокрема, заяву про відкриття поточного рахунку, заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті (www.privatbank.ua), що складає договір банківського обслуговування від 23.04.2013р. та на підставі якого відповідачу відкрито поточний рахунок, а також довідку про розміри встановлених кредитних лімітів.

При цьому, в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за договором №б/н від 23.04.2013р., укладеного між позивачем та відповідачем станом на 26.04.2017р., з якого вбачається загальний залишок заборгованості за наданим кредитом 4248,71 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 7224,63 грн, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 10132,66 грн. та заборгованість по комісії за користування кредитом 19 3803,04 грн., про заявлення сум яких йдеться у позовній заяві (а.с.36-37).

У своїх поясненнях нормативного обґрунтування позовних вимог (вх. №23791 від 25.07.2017р.), наданих на вимогу суду, позивач зазначає, що з урахуванням положень Умов та правил надання банківських послуг відповідачу банком було надано кредитний ліміт у розмірі 4000.00 грн.

В підтвердження руху коштів на поточному рахунку відповідача, до пояснень представником позивача додано, зокрема, виписку по поточному рахунку (додаток №5). Також надано суду першої інстанції копію Витягу з умов та правил надання банківських послуг станом на 2013 рік, меморіальні ордера від 16.05.203р., 23.09.2013р., 31.01.2014р., копії виписок з Приват24 щодо повідомлення відповідача про встановлення кредитного ліміту на 6 арк., виписка за поточним рахунком, копія виписки з Приват24 щодо підвищення процентної ставки.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом

Проте, залишаючи позов без розгляду за вищезазначених підстав, суд першої інстанції не дослідив і не вказав обставин справи, за яких суд позбавлений можливості вирішити спір по суті за наявними у справі доказами.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини першої статті 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційне право на судовий захист передбачає, як невід'ємну частину такого захисту, можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Разом з тим, відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання; право звернутися до суду за їх захистом відповідно до встановлених способів захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що при винесені оскаржуваної ухвали суд не в повній мірі прийняв до уваги викладені вище норми та дійшов передчасних висновків щодо процесуальної неможливості розглянути спір по суті за встановлених обставин справи.

Відповідно до ч. 7 ч. 106 Господарського процесуального кодексу України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду Харківської області від 26 липня 2017 року у справі №922/2177/17 підлягає скасуванню та у відповідності до ч. 7 ст. 106 ГПК України з направленням справи на розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 99, 101, п. 2 ст. 103, п. 4 ст. 104, ст.ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 26 липня 2017 року у справі №922/2177/17 скасувати.

Матеріали справи №922/2177/17 передати на розгляд господарському суду Харківської області.

Повний текст постанови складено 28.08.2017р.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Бородіна Л.І.

Суддя Шутенко І.А.