ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"28" серпня 2017 р. Справа № 911/1951/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір", 04073, місто Київ, вулиця Куренівська, будинок 2-Б

до Державного спеціалізованого підприємства "Північна пуща", 07270, Київська область, Іванківський район, місто Чорнобиль, вулиця Леніна, будинок 148

про стягнення 10353,91 грн.

суддя Шевчук Н.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1 (дов. №01-15/801 від 06.07.2017).

суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Український папір" звернулось у господарський суд з позовом до Державного спеціалізованого підприємства "Північна пуща" в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить стягнути 8322 грн. основного боргу, 792,36 грн. інфляційних втрат нарахованих по кожній накладній окремо за сукупний період з 30.10.2016 по 08.08.2017, 169,81 грн. 3% річних нарахованих по кожній накладній окремо за сукупний період з 30.10.2016 по 08.08.2017 та 1092,15 грн. пені нарахованої по кожній накладній окремо за сукупний період з 30.10.2016 по 08.08.2017.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю товарів №71р від 18.10.2016 в частині повної та своєчасної оплати отриманих послуг.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заборгованість за отриманий товар утворилась внаслідок відсутності бюджетного фінансування та заперечив проти задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, інфляційних втрат і 3% річних.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд

встановив:

18.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український папір" (Продавець, позивач у справі) та Державним спеціалізованим підприємством "Північна пуща" (Покупець, відповідач у справі) укладено договір про закупівлю товарів №71р (далі Договір, а.с. 15-17), відповідно до пункту 1.1 якого, Продавець зобов'язується поставити Покупцю і передати у власність товар, визначений в асортименті та кількості відповідно кодам за державним класифікатором (ДК 016-2010- 20.41.3 "Мило, засоби мийні та засоби для чищення") додатку до Річного плану закупівель, а Покупець зобов'язується оплатити товар та прийняти його згідно видаткової накладної, а саме: мило туалетне «Ганна» 100 г, 1460 шт., сума з ПДВ 4380 грн. та мило господарське 72% 200 г, 1460 шт., сума з ПДВ 3942 грн.

Як передбачено пунктами 5.1. та 5.2. Договору засобом платежів є національна валюта України - гривня. Оплата здійснюється у безготівковій формі. Оплата за товар здійснюється на розрахунковий рахунок Продавця протягом 10 календарних днів з моменту отримання товару від Продавця у разі наявності та в межах відповідних бюджетних асигнувань.

Відповідно до пункту 9.1. Договору він набирає чинності в день підписання його обома сторонами, укладається на невизначений термін і діє до припинення прав та обовязків, які з нього виникли. Кожна із сторін договору, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши другу сторону за один місяць.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар видатковою накладною №ХІ-01158 від 19.10.2016 на суму 6132 грн. та за видатковою накладною №ХІ-00164 від 28.02.2017 на суму 2190 грн. (а.с. 18-19).

Як стверджує позивач відповідач належним чином взяті на себе зобовязання з оплати товару не виконав, у зв'язку з чим за ним виникла заборгованість у сумі 8322 грн.

Листом №1-10032017 від 10.03.2017 (а.с. 20-21) позивач повідомив відповідача про наявність простроченої дебіторської заборгованості перед ТОВ «Український папір» в розмірі 8322 грн. за договором про закупівлю товару №71р від 18.10.2016 та просив повідомити про строки та порядок її погашення.

Листом №01-15/356 від 15.03.2017 (а.с. 22) відповідач повідомив позивача, що причиною несплати вищевказаної заборгованості стали обставини повязані з затримкою у виділенні бюджетних асигнувань та зобовязався оплатити заборгованість до 15.04.2017.

Враховуючи, що заборгованість в розмірі 8322 грн. за договором про закупівлю товару №71р від 18.10.2016 станом на 22.06.2017 не погашена, ТОВ «Український папір» звернулось з даним позовом до суду.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.

Приписами статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Викладені у відзиві твердження відповідача про неможливість сплати заборгованості за договором за договором про закупівлю товару №71р від 18.10.2016 з тих підстав, що відповідач є бюджетною організацією і заборгованість виникла через відсутність бюджетних асигнувань не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності бюджетних асигнувань на погашення простроченої дебіторської заборгованості перед ТОВ «Український папір» в розмірі 8322 грн. за договором про закупівлю товару №71р від 18.10.2016.

Окрім цього, відсутність бюджетного фінансування не звільняє відповідача від виконання зобов'язань щодо оплати отриманих послуг, оскільки така обставина не визначена законодавчо як така, що звільняє від виконання зобов'язання.

Так, частина друга статті 218 Господарського кодексу України прямо передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду № 11/446 від 27.10.2011.

Про помилковість позиції про те, що відсутність бюджетного асигнування є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання, викладено також у постанові Верховного Суду України від 13.10.2009 Судової палати в адміністративних справах.

Таким чином, заборгованість Державного спеціалізованого підприємства "Північна пуща" перед Товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір" за договором про закупівлю товару №71р від 18.10.2016 становить 8322 грн.

Зазначені обставини відповідачем не спростовані і не заперечуються.

У період розгляду справи відповідач здійснив оплату заявленої до стягнення суми заборгованості по договору в розмірі 8322 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1109 від 09.06.2016 та не заперечується позивачем.

У звязку з оплатою відповідачем заявленої до стягнення заборгованості у сумі 8322 грн.спір між сторонами в цій частині на час винесення рішення у справі відсутній, що відповідно до пункту 11 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України є підставою для припинення провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Крім суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача 1092,15 грн. пені нарахованої по кожній накладній окремо за сукупний період з 30.10.2016 по 08.08.2017.

Пунктом 7.1 Договору визначено, що за прострочення платежу Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

У частині першій статті 546 Цивільного кодексу України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

За приписом частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України і статтею 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунки позивача, суд встановив, розрахунки позивача виконані арифметично невірно, у звязку з чим судом за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга Закон» було здійснено власний розрахунок пені за видатковою накладною №ХІ-01158 від 19.10.2016.

Розрахунок пені за видатковою накладною №ХІ-01158 від 19.10.2016

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
613230.10.2016 - 08.12.20164014.0000 %0.077 %*187.65
613209.12.2016 - 26.01.20174914.0000 %0.077 %*229.87
613227.01.2017 - 01.03.20173414.0000 %0.077 %*159.94
613202.03.2017 - 13.04.20174314.0000 %0.077 %*202.27
613214.04.2017 - 30.04.20171713.0000 %0.071 %*74.26

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача пені, нарахованої по кожній накладній окремо за сукупний період з 30.10.2016 по 08.08.2017 підлягає частковому задоволенню в розмірі 1088,32 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача 792,36 грн. інфляційних втрат та 169,81 грн. 3% річних нарахованих по кожній накладній окремо за сукупний період з 30.10.2016 по 08.08.2017 та 1092,15 грн.

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що він є обґрунтованим та виконаним арифметично вірно, а отже вимога про стягнення з відповідача 792,36 грн. інфляційних втрат нарахованих по кожній накладній окремо за сукупний період з 30.10.2016 по 08.08.2017 та 1092,15 грн. підлягає задоволенню.

Стосовно нарахованих позивачем 3 % річних суд встановив, що розрахунки позивача виконані арифметично невірно, у звязку з чим, судом було здійснено власний розрахунок за допомогою калькулятора штрафів системи Ліга-Закон за видатковою накладною №ХІ-01158 від 19.10.2016

Розрахунок 3% річних за видатковою накладною №ХІ-01158 від 19.10.2016

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
613230.10.2016 - 08.08.20172833 %142.55

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача 3% річних нарахованих по кожній накладній окремо за сукупний період з 30.10.2016 по 08.08.2017 підлягає частковому задоволенню в розмірі 169,73 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: 792,36 грн. інфляційних втрат нарахованих по кожній накладній окремо за сукупний період з 30.10.2016 по 08.08.2017, 169,73 грн. 3% річних нарахованих по кожній накладній окремо за сукупний період з 30.10.2016 по 08.08.2017 та 1088,32 грн. пені нарахованої по кожній накладній окремо за сукупний період з 30.10.2016 по 08.08.2017.

Частиною другою статті 49 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в разі, коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. Передбачені нею наслідки можуть наставати в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Зазначеної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України в пункті 4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на викладене, судові витрати покладаються на відповідача відповідно до вимог статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, так як спір виник внаслідок його неправомірних дій.

Беручи до уваги викладене, керуючись статтями 49, 82-85 пунктом 11 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в частині стягнення 8322 грн. основного боргу.

3. Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства "Північна пуща" (код 40247540) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір" (код 25394112) - 792 (сімсот девяносто дві) грн. 36 коп. інфляційних втрат, 169 (сто шістдесят девять) 73 коп. 3% річних, 1088 (одна тисяча вісімдесят вісім) 32 коп. пені та 1600 (одна тисяча шістсот) грн. судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Н.Г. Шевчук

Дата підписання повного рішення: 30.08.2017