ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2017 р.Справа № 922/3702/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Каюков Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 4, м. Харків в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рапан Сервіс", м. Київ
про стягнення коштів у розмірі 474 778,32 грн.
за участю представників:

прокурора - Чирик В.Г., за пос. № 036688 від 11.12.2015 року

позивача - ОСОБА_1, за дов. № 08-11/4551/2-16 від 27.12.2016 року

відповідача - не з'явився

за відсутністю клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалася

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Харківської області перебувала справа № 922/3702/16 за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю "Рапан Сервіс" про стягнення 474 778,32 грн. недоотриманого земельного податку. Ухвалою господарського суду Харківської області від 11 січня 2017 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13 березня 2017 року, провадження у справі № 922/3702/16 припинено. Постановою Вищого господарського суду України від 13 червня 2017 року касаційну скаргу Харківської міської ради на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13 березня 2017 року у справі № 922/3702/16 задоволено; постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13 березня 2017 року та ухвалу господарського суду Харківської області від 11 січня 2017 року у справі № 922/3702/16 скасовано, справу направлено до господарського суду Харківської області для здійснення розгляду справи по суті.

Автоматизованою системою документообігу господарського суду Харківської області 30 червня 2017 року справу № 922/3702/16 призначено до розгляду судді - Калініченко Н.В. 03 липня 2017 року, ухвалою господарського суду Харківської області, справу № 922/3702/16 призначено до розгляду у судовому засіданні. Розгляд справи неодноразово відкладався, востаннє ухвалою суду від 14 серпня 2017 року до 28 серпня 2017 року. Водночас, вказаною ухвалою залишено без розгляду уточнену позовну заяву прокурора (вх. № 25687 від 09 серпня 2017 року); прийнято до розгляду заву прокурора (вх. № 26043 від 11 серпня 2017 року), подальший розгляд справи здійснюється з її урахуванням.

В призначене судове засідання 28 серпня 2017 року з'явився прокурор та представник позивача, які підтримали позовні вимоги в повному обсязі (з урахуванням прийнятої судом заяви прокурора (вх. № 26043 від 11 серпня 2017 року)) та просили суд їх задовольнити. Відповідач свого уповноваженого представника в дане судове засідання не направив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленнями та Витягом з відстеження пересилання поштових відправлень (т.с. 2 арк. спр. 129, 142, 161).

В судовому засіданні 28 серпня 2017 року прокурор та представник позивача не виявили наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

04 квітня 2015 року між позивачем та відкритим акціонерним товариством "Автрамат" було укладено договір оренди земельної ділянки № 7567/05 несільськогосподарського призначення, загальною площею 7,9815 га, яка розташована за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 43; строком дії до 01 січня 2053 року. Постановою господарського суду Харківської області від 23 липня 2015 року по справі № 922/3734/15, зокрема, визнано публічне акціонерне товариство "Автрамат" () банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (т.с. 1 арк. спр. 114-117).

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта - товариства з обмеженою відповідальністю "Рапан Сервіс", останній є був власником нерухомого майна з 12 травня 2015 року по 31 серпня 2016 року, а саме нежитлових приміщень "Ж-3", "Ц-1", "Г-3", "З-2", "З1-1", "Ш-2", "Г2-3", "Г1-1", "Б2-3", "Б1-2", "И-2", "Е-4", "Д-2" та нежитлового приміщення без зазначення літери (площею 4 777,8 кв.м., т.с. 1, арк. спр. 61)", загальною площею 37 896,3 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, Салтівське Шосе, 43 на підставі договорів купівлі-продажу (т.с. 1, арк. спр. 41-66).

Відповідно до довідки Київської об'єднаної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, товариство з обмеженою відповідальністю "Рапан Сервіс" не перебуває на обліку у Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС в Харківській області (районна ОДПІ за місцем знаходження земельної ділянки), як платник за землю. Протягом 2016 року, ані, ТОВ "Рапан Сервіс", ані, ПАТ "Автрама" податкові декларації з палати за землю до Київської ОДПІ не надавалися. (т.с. 1, арк. спр. 79).

Як вказує прокурор у позовні заяві, відповідач з часу придбання нерухомого майна, що розташоване на спірній земельній ділянці та до теперішнього часу, не звертався до позивача із заявою про надання в оренду земельних ділянок, які розташовані по Салтівському Шосе, 43 у м. Харкові. Тобто, відповідач з 12 травня 2015 року і по 31 серпня 2016, використовував земельну ділянку площею 37 888 кв.м. по Салтівському шосе, буд. 43 у м. Харкові для експлуатації нежитлових будівель без оформлення документів на право власності або користування земельною ділянкою та без державної реєстрації цих прав.

З огляду на наведені обставини, враховуючи вимоги ст.ст. 16, 269, 270, 271, 287, 289, проведений Департаментом територіального контролю Харківської міської ради розрахунок не отриманого земельного податку через відсутність платежів за земельні ділянки, що розташовані за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 43, на яких розташовані нежитлові приміщення, що належать на праві власності відповідачу, з огляду на приписи ст.ст. 22, 224 ЦК України, прокурор просить суд стягнути з відповідача на користь позивача збитки завдані територіальній громаді міста Харкова, внаслідок неодержання доходів у сумі земельного податку у розмірі 474 778,32 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів ст. 13 Конституції України, земля є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України та повністю кореспондується з приписами ст. 148 Господарського кодексу України).

Статтею 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Частиною 1 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, тощо.

Частиною 5 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України). Суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності (п. б ч. 1 ст. 80 Земельного кодексу України). Відповідно до ст. 83 цього кодексу землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. (ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України).

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 Земельного кодексу України).

При цьому, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. (ст. 93 Земельного кодексу України). Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. (ст.78 Земельного кодексу України). Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ч. 1 ст. 92 Вказаного кодексу). Отже, при переході права власності на будівлю, право власності чи користування земельною ділянкою під цією будівлею переходить не автоматично. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті, право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Відповідно до ст. 181 Цивільного кодексу України будівля, як об'єкт цивільних прав пов'язується із земельною ділянкою, так, як є неможливим переміщення будівлі без її знецінення.

Набуття земельної ділянки відповідачем обумовлюється набуттям права власності на будівлі, розташовані на земельній ділянці, без якої існування будівель та їх використання є неможливим. Наявність на земельній ділянці об'єктів нерухомості, які належать на праві власності відповідачу, робить неможливим використання цієї земельної ділянки територіальною громадою міста Харкова для власних або інших цілей, оскільки це би обмежувало право на користування власністю, яка належить відповідачу у справі.

Статтею 182 Цивільного кодексу України встановлені такі ж саме вимоги щодо здійснення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку.

Відповідно до п. 2.10 Постанови Пленуму ВГСУ № 6 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди), у зв'язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень".

Отже, набувши право на земельну ділянку, у зв'язку з переходом права власності на об'єкти нерухомості, відповідач не звільняється від необхідності зареєструвати речові права на земельну ділянку у встановленому законом порядку.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 14 червня 2016 року № 61391311 речові права відповідача на земельну ділянку не зареєстровані, а, отже, відповідач фактично використовує земельну ділянку без оформлення речових прав на неї у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Розміри та порядок плати за землю визначає Податковий кодекс України, згідно з яким плата за землю справляється у двох формах - земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Статтею 14 Податкового кодексу України (п. 14.1.147) (в редакції чинній на момент виникнення у відповідача права власності на нерухоме майно - 07.05.2015 року) визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

При цьому суд зазначає, що законною підставою для сплати орендної плати у відповідності до ст. 21 Закону України "Про оренду землі", яка кореспондується з п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України, є наявність такої умови, як укладений і зареєстрований у встановленому законом порядку договір оренди.

Контроль за правильністю обчислення і справляння плати за землю здійснюється органами державної податкової служби.

Відповідно до ст. 287 Податкового кодексу України, зазначено, що власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою, у разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою податок сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Згідно з пунктом 287.6 статті 287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину), податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди, їх частини, з урахуванням прибудинкової території, сплачуються на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Водночас, пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України, у разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі (п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України).

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (п. 287.3 ст. 287 вказаного Кодексу).

Згідно п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом, площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено (п.п. 271.1.1, 271.1.2 п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України).

Відповідно до рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання № 1209/13 від 03 липня 2013 року "Про затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013 року", базова вартість одного квадратного метра земельних ділянок міста Харкова встановлена у сумі 291,18 грн., яка щорічно підлягає індексації згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2000 року № 783 "Про проведення індексації грошової оцінки земель", і відповідно до листа Держземагенства України від 13 січня 2015 року у 2015 році індексується на коефіцієнт індексації 1,249 та відповідно до листа Державної служби України з питань геоцрзії, картографії та кадастру у 2016 році - на коефіцієнт індексацій 1.789817 який визначається виходячи з добутку коефіцієнтів індексації за 2014 рік - Х, за 2015 рік - 1,249 та за 016 рік - 1,433. Як вбачається з договору оренди № 7567/05 від 04 квітня 2005 року укладеного між позивачем та ПАТ "Автрамат" земельна ділянка по Салтівському шосе, 43, на якій розташовані нежитлові приміщення, була надана в оренду для експлуатації нежитлових будівель (під виробництво) і віднесена до земель промисловості. Згідно до п. 2.5 Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові, затвердженого рішенням 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27 лютого 2008 року № 41/08, розмір ставки річної орендної плати для цілей виробництва становить 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

Як вбачається з довідок розрахунків розміру плати за користування земельної ділянки на території м. Харкова (розмір "плати за землю" - як складової частини податку на майно) наданих прокурором до матеріалів справи (т.с. 1 арк. спр. 21-40), через відсутність платежів за земельні ділянки по Салтівському шосе 43, на яких розташовані нежитлові приміщення літ. "Ж-3", "Ц-1", "Г-3", "З-2", "З1-1", "Ш-2", "Г2-3", "Г1-1", Б2-3", "Б1-2", "И-2", Е-4", "Д-2" та нежитлове приміщення без присвоєння літери площею 4 777,8 кв.м, що належать відповідачеві на праві приватної власності, бюджет міста Харкова з 01 травня 2015 року по 31 серпня 2016 року недоотримав 474 778,32 грн. коштів у вигляді земельного податку, що підлягає обов'язковому відшкодування відповідно до вимог вище зазначених норм.

Статтею 189 Земельного кодексу України передбачено, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, міськими, районними та обласними радами.

Земельна ділянка, яку набув відповідач, відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України відноситься до земель комунальної власності, оскільки не є земельною ділянкою приватної або державної власності.

Як зазначалося вище в даному рішенні суду, відповідач хоча й набув право на земельну ділянку, у зв'язку з переходом права власності а об'єкти нерухомого майна, не зареєстроване речове право на земельну ділянку у встановленому законом порядку.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, як би її право не було порушено (упущена вигода). Частиною 3 даної статті визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. При цьому, відповідно до частини 1 статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, окрім іншого включається неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Відповідно до статті 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержаних доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно до приписів ст. 157 Земельного кодексу України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284. Пунктом 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 визначено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

З огляду на вище зазначені норми чинного на час виникнення у відповідача права на земельну ділянку (шляхом реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що знаходяться на спірній земельній ділянці), перевіривши наданий прокурором розрахунок завданих збитків, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора є обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що прокурором при підрахунку загальної площі земельної ділянки, на якій знаходяться нежитлові приміщення, що належать на праві власності відповідачу, не вірно визначено її площу (37 888 кв.м. замість вірної 37 896,3 кв.м.), втім дана помилка прокурора не призвела до невірного обрахунку розміру завданих територіальній громаді міста Харкова збитків.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, покладається на відповідача у розмірі 7 121,67 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 29, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Рапан Сервіс" (03115, м. Київ, вул. Михайла Котельникова, буд. 45-В, ) на користь Харківської міської ради (61200, м. Харків, пл. Конституції, 7, р/р 2986, банк ГУ ДКСУ в Харківській області, УДК у Московському районі м. Харкова, МФО 851011, ) збитки у розмірі 474 778,32 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Рапан Сервіс" (03115, м. Київ, вул. Михайла Котельникова, буд. 45-В, ) на користь Прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул. Б. Хмельницького 4, код 02910108) 7 121,67 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 04.09.2017 р.

Суддя ОСОБА_2

справа № 922/3702/16