ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року Справа № 910/18029/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Погребняка В.Я.,
суддів:Білошкап О.В., Катеринчук Л.Й.,
розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" - Кадирова В.В.
на ухвалуКиївського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 року
у справі № 910/18029/16 господарського суду м. Києва
за заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю "Іллічівський зерновий порт"
пробанкрутство,
З

а участю представників сторін:

від Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. - Мартян О.В., адвокат, довіреність № б/н від 06.04.2017 року,

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллічівський зерновий порт - Архіпов О.Ю., адвокат, довіреність № 26/17 від 01.06.2017 року,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 року у справі № 910/18029/16 (головуючий суддя - Сотніков С.В., суддя - Верховець А.А., суддя - Остапенко О.М.) припинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" - Кадирова В.В з перегляду ухвали господарського суду м. Києва від 24.10.2016 року у справі № 910/18029/16.

Не погодившись з ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" - Кадирова В.В. (далі - ПАТ "Дельта Банк") звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для подальшого розгляду.

Вобґрунтування доводів касаційної скарги "Дельта Банк" посилається на порушення та невірне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. 1, ч. 2 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), ч. 2 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", п. 1 ч. 1 ст. 80, ч.1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України (Далі - ГПК України).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/18029/16 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя Білошкап О.В., суддя Катеринчук Л.Й. (протокол передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.08.2017 року в матеріалах справи).

Ухвалою Вищого господарського суду України від 21.08.2017 року касаційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" прийнято до провадження, призначено до розгляду на 29.08.2017 року.

28.08.2017 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Іллічівський зерновий порт" (далі - ТОВ "Іллічівський зерновий порт") надійшов відзив на касаційну скаргу, 29.08.2017 надійшли додаткові пояснення ТОВ "Іллічівський зерновий порт" до відзиву на касаційну скаргу з проханням залишити ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 без змін, а касаційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" без задоволення.

Колегія суддів Вищого господарського суду України у названому вище складі, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши в судовому засіданні 29.08.2017 року уповноважених представників ПАТ "Дельта Банк та ТОВ "Іллічівський зерновий порт", дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, з наступних підстав.

Статтею 129 Конституції України (в редакції Закону № 1401-VII від 02.06.2016 року) визначені основні засади судочинства, серед яких, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції змін, внесених Законами України від 06.12.2016 року № 1774-VIII, від 21.12.2016 року № 1798-VIII), учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відтак, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від приписів процесуального закону.

Згідно з частиною 2 ст. 41 ГПК України, провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

У ст. 91 ГПК України визначено коло осіб, що мають право апеляційного оскарження рішення (ухвали) місцевого господарського суду, якими є сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки. Ухвали місцевого господарського суду оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення господарського суду лише у випадках, передбачених ст. 106 цього Кодексу, зокрема, згідно пункту 10 цієї статті, у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до частини 6 ст. 106 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 року № 4212-VI, що набрав чинності з 19.01.2013 року, далі - Закон про банкрутство).

Порядок подання касаційних скарг на ухвали господарських судів вставлено ст.111-13 ГПК Україна, яка в справах про банкрутство застосовується з урахуванням приписів ч.2 ст.8 Закону про банкрутство.

Статтею 1 Закону про банкрутство (в редакції з 19.01.2013 року, яка застосовується в процедурі банкрутства ТОВ "Іллічівський зерновий порт" на стадії розпорядження майном у даній справі) передбачено, що кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Положеннями статті 1 Закону про банкрутство передбачено також, що учасниками у справі про банкрутство є сторони (конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут)), забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону про банкрутство конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Частиною 8 наведеної правової норми встановлено обов'язок розпорядника майна внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за їх відсутності - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.

Отже, на відміну від конкурсних кредиторів, грошові вимоги забезпечених кредиторів мають відображатися в реєстрі вимог кредиторів не залежно від факту подання/неподання такими кредиторами заяв з грошовими вимогами до боржника.

Водночас, положеннями ч. 6 ст. 23 та ч. 2 ст. 25 Закону про банкрутство на господарський суд покладено обов'язок щодо розгляду у попередньому засіданні суду заяв з вимогами конкурсних кредиторів та забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника чи інших кредиторів, а також тих, що визнані боржником та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, та щодо вирішення питання про затвердження реєстру вимог кредиторів. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів, про що виносить ухвалу, в якій зазначаються відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов'язаннями, черговість задоволення кожної вимоги, а також розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів.

Отже, статусу учасника провадження у справі про банкрутство з правом на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, які визначають права та обов'язки учасників провадження у справі про банкрутство, зокрема, ухвали підготовчого засідання місцевого господарського суду, конкурсний (забезпечений) кредитор набуває після відповідного визнання господарським судом його вимог або доведення порушення його прав оскаржуваним рішенням.

Як вбачається з наданих у судовому засіданні 29.08.2017 року пояснень уповноваженого представника ПАТ "Дельта Банк", останнім письмову заяву з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, у строк, встановлений ч.1 ст.23 Закону про банкрутство - не подано з підстав незгоди з ухвалою господарського суду м. Києва від 24.10.2016 року про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Іллічівський зерновий порт".

З пояснень уповноваженого представника ТОВ "Іллічівський зерновий порт" в судовому засіданні 29.08.2017 року вбачається, що дані обліку боржника не містять відомостей про заборгованість боржника перед ПАТ "Дельта Банк", а тому не можливо стверджувати про склад і розмір грошових вимог до боржника за відсутності відповідної заяви.

Пунктом 52 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 17.05.2011 року роз'яснено, що у розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження, повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі. Якщо при цьому буде встановлено, що права такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою припиняє апеляційне провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, провадження у справі про банкрутство ТОВ "Іллічівський зерновий порт" порушено ухвалою місцевого господарського суду від 24.10.2016 року за заявою боржника, в порядку ч. 5 ст. 11 Закону про банкрутство в редакції з 19.01.2013 року, про що 27.10.2016 за № 36780 оприлюднено оголошення на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет.

Як встановив апеляційний господарський суд, обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження ухвали підготовчого засідання, ПАТ "Дельта Банк" посилався на наявність кредиторських вимог до боржника за кредитними договорами та забезпеченим кредитором боржника на підставі договору застави цінних паперів, що укладений в забезпечення перед ПАТ "Дельта Банк" кредитних зобов'язань ТОВ ВКФ "Олір".

Припиняючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Дельта Банк" на ухвалу суду першої інстанції від 24.10.2016 у даній справі про банкрутство ТОВ "Іллічівський зерновий порт", апеляційний суд виходив з того, що ПАТ "Дельта Банк" не набув статусу кредитора у даній справі та не довів яким чином оскаржувана ухвала суду першої інстанції про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Іллічівський зерновий порт" порушує його права і охоронювані законом інтереси, враховуючи, що на момент прийняття оскаржуваного судового рішення будь-які докази, що свідчать про відмову у визнанні кредиторських вимог (конкурсних) та внесенні відомостей про майно боржника, що є предметом забезпечення, останнім не надано.

Отже, грошові вимоги ПАТ "Дельта Банк" до боржника, які виникли до порушення провадження у даній справі про банкрутство та частково забезпечені заставою майна боржника, не були предметом розгляду по суті місцевим господарським судом з прийняттям ухвали про їх визнання чи відхилення (повністю або частково).

Відтак, на момент подання 25.11.2016 року апеляційної скарги на ухвалу суду від 24.10.2016 року було відсутнім рішення (ухвала) місцевого господарського суду про визнання вимог ПАТ "Дельта Банк", тому скаржник не набув статусу кредитора боржника, у зв'язку з чим не має права на апеляційне оскарження ухвали суду про порушення провадження у справі про банкрутство в порядку статей 91, 106 ГПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що перебування осіб у цивільно-правових відносинах, в тому числі забезпечувального характеру, не є підставою автоматичного набуття статусу учасника у справі про банкрутство за відсутності доказів існування грошового зобов'язання.

Відтак, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що апеляційним судом обґрунтовано припинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Дельта Банк" на ухвалу місцевого господарського суду від 24.10.2016 року про порушення провадження у справі про банкрутство, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено правового статусу скаржника як учасника у справі про банкрутство або порушення його прав оскаржуваним рішенням.

З огляду на зазначене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що ухвала Київського апеляційного господарського суду від 28.02.20176 року (про припинення апеляційного провадження з перегляду ухвали господарського суду м. Києва від 24.10.2016 року про порушення провадження у даній справі про банкрутство прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованості висновків апеляційного суду за змістом оскаржуваного судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1117, 1119 - 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" - Кадирова В.В. залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 року у справі № 910/18029/16 залишити без змін.

Головуючий суддя:Погребняк В.Я.
Суддя Білошкап О.В.
Суддя Катеринчук Л.Й.