Господарський суд
Житомирської області
____________________________________________________________________
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

"22" серпня 2017 р. Справа № 906/491/17

Суддя господарського суду Житомирської області Сікорська Н.А. ,

розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали за позовом:

ПАТ "ВіЕйБі Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фіз.осіб на ліквідацію ОСОБА_1

до Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Буймир-Агропродукт"

про стягнення 2808271,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 2808271,70 грн. заборгованості, з яких: 993112,79 грн. заборгованість по процентам; 109398,41 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 137223,94 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів, 165131,91 грн. 3 % річних, 592099,90 грн. інфляційні за несвоєчасне погашення кредиту, 811304,75 грн. інфляційні за несвоєчасну сплату процентів.

Оглянувши позовні матеріали на предмет відповідності їх нормам Господарського процесуального кодексу України, які регулюють порядок дотримання заявниками вимог щодо подачі та форми позовної заяви, господарський суд встановив, що подана позивачем позовна заява не може бути прийнята до розгляду з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Частиною 2 статті 44 ГПК України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За змістом ст.1 Закону України "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями) судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно ч.1 ст.4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону); за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пп.2 п.2 ч.2 ст.4 Закону).

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" (зі змінами та доповненнями), прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2017 року встановлений у розмірі 1600 гривень.

Як вбачається з позовної вимоги позивач звернувся до суду з заявою майнового характеру. Ціна позову становить 2808271,70 грн.

За таких обставин, позивачу при поданні позовної заяви необхідно було сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру в розмірі 42124, 08 грн.

Всупереч вище наведеним вимогам закону, позивачем не додано до позовної заяви доказів сплати судового збору.

Натомість позивач подав заяву про відстрочення сплати судового збору.

Дана заява обґрунтована неможливістю сплати судового збору через важке фінансове становище позивача, пов'язане із віднесенням ПАТ " Всеукраїнський акціонерний банк" до категорії неплатоспроможних та початком процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк".

Водночас зазначає, що положеннями Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 22.05.2015 №484-VIII позбавили останнього пільг на оплату судового збору, що значно ускладнило та, в окремих випадках, зробило неможливою його роботу щодо захисту прав і законних інтересів вкладників банків, держави інше.

Крім того зауважує, що 29.10.2015 року групою народних депутатів України було зареєстровано за № 3369 від 29.10.2015 проект Закону про внесення зміни до статті 5 Закону України «Про судовий збір» щодо доповнення переліку пільгових категорій. Законопроект розроблено з метою забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, захисту прав і законних інтересів вкладників неплатоспроможних банків, зміцнення довіри до банківської системи України, а також зменшення навантаження на Державний бюджет України. Проектом Закону пропонується внести зміни до частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», доповнивши її новими пунктами 17,18, відповідно до яких передбачається звільнити від сплати судового збору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб - при здійсненні своїх повноважень та банки, що виводяться з ринку або ліквідуються відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - за позовами майнового чи немайнового характеру.

Вважає, що вищевказані обставини свідчать про обґрунтовану необхідність звільнення уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від сплати судового збору у справах пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Разом з тим зауважує, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)),зазначено, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

За вказаних обставин позивач просить відстрочити оплату судового збору за подання позовної заяви до ухвалення рішення у справі.

Розглянувши заяву ПАТ "ВіЕйБі Банк" 21.08.2017 про відстрочення сплати судового збору, господарський суд приходить до висновку про відмову в задоволенні даної заяви, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "ОСОБА_2 проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Крім того, слід зауважити, що за змістом ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Таким чином, необхідність сплати судового збору, встановлена для всіх суб'єктів нормами ГПК України та не може тлумачитися як обмеження права доступу до суду в розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

У п.3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому, вказаною статтею передбачено право суду, а не обов'язок щодо відстрочки, розстрочки або звільнення заявника від сплати судового збору.

З аналізу положень чинного законодавства вбачається, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Водночас, обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення у здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

Проте, в порушення вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, ПАТ "ВіЕйБі Банк" не подано ні доказів важкого фінансового становища на час звернення з цим позовом до суду, ні доказів на підтвердження обставин можливої зміни фінансового становища для сплати судового збору до закінчення строку відстрочки (дата прийняття рішення у справі).

Крім того, ч.2 ст.52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що оплата витрат, пов'язаних зі здійсненням ліквідації, проводиться уповноваженою особою Фонду на ліквідацію в межах кошторису витрат, затверджених Фондом.

Відповідно до п. 6.8 глави 6 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, до таких витрат, зокрема, належать витрати на сплату судового збору.

Разом з тим, до заяви про відстрочення сплати судового збору позивачем не додано доказів відсутності коштів, передбачених на сплату судового збору, зокрема і кошторису витрат, затверджених ПАТ "ВіЕйБі Банк".

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не подано передбачених процесуальним законом доказів сплати судового збору.

Згідно п.4 ч.1 ст.63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо до позовної заяви не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Згідно ч.3 ст.63 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Крім того, суд зауважує, що ухвалами господарського суду від 09.06.2017 р. та від 08.08.2017 р., господарський суд Житомирської області повертав без розгляду позовні матеріали ПАТ "ВіЕйБі Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фіз.осіб на ліквідацію ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Буймир-Агропродукт" про стягнення 2808271,70 грн. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК.

Однак, позивачем вказівки суду не взято до уваги, виявлені порушення не усунуто, що в подальшому може бути розцінено як зловживання процесуальними правами.

Керуючись п. 4 ч.1 ст. 63 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Публічному акціонерному товариству "Всеукраїнського Акціонерного Банку" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_1 у задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору № 22/ 2-23212 від 18.07.2017.

2. Позовні матеріали повернути позивачу без розгляду.

Додаток на 40-ка аркушах.

Суддя Сікорська Н.А.

1- в наряд

2- позивачу (рек. з повід.)