ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року Справа № 914/2994/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Стратієнко Л.В. (доповідач)
суддів Карабаня В.Я., Нєсвєтової Н.М.,
за участі представників: позивача: відповідача: не з'явився не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3
на ухвалу та постановуГосподарського суду Львівської області від 08 лютого 2017 року Львівського апеляційного господарського суду від 20 березня 2017 року
у справі№ 914/2994/16
за позовомфізичної особи - підприємця ОСОБА_3
дожитлово-будівельного кооперативу "Аурум ІІІ"
про стягнення 246 083,73 грн

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 р. фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 246 083,73 грн заборгованості за договором про надання консультаційно-посередницьких послуг № 3/004/09-2015 від 01.09.2015.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.02.2017 (суддя - Кидисюк Р.А.) призначено у справі судову експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз для вирішення визначених в ухвалі питань та провадження у справі зупинено на підставі ст. 79 ГПК України.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 (головуючий - Кравчук Н.М., судді - Мирутенко О.Л., Якімець Г.Г.) ухвалу місцевого суду в частині зупинення провадження у справі залишено без змін.

Апеляційне провадження у справі в частині перегляду ухвали місцевого суду про призначення експертизи припинено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 08.02.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.03.2017, а справу направити на розгляд до Господарського суду Львівської області.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами, позивач просить стягнути з відповідача заборгованості у розмірі 246 083,73 грн, з яких 186 775,09 грн - основний борг, 28 016,26 грн - штраф, 21 290,41 грн - пеня, 2 097,40 грн - 3% річних та 7 904,57 грн - інфляційні втрати за неналежне виконання останнім умов договору № 3/004/09-2015 від 01.09.2015.

Частина 1 ст. 41 ГПК України встановлює, що для роз`яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно зі ст. 79 ГПК України призначення господарським судом судової експертизи є підставою для зупинення провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 79 ГПК України ухвалу про зупинення провадження може бути оскаржено.

Враховуючи те, що у справі було призначено судову експертизу для роз`яснення питань (дослідження вартості наданих послуг за умовами договору № 3/004-09-2015 від 01.09.2015), що виникли при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, то місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, в межах своїх повноважень, згідно з ст. 79 ГПК України зупинив провадження у справі, а тому підстав для скасування ухвали Господарського суду Львівської області від 08.02.2017 та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 не вбачається.

Щодо доводів позивача в касаційній скарзі про те, що ухвала місцевого суду в частині призначення експерти теж підлягає оскарженню, що підтверджується деякою практикою Вищого господарського суду України, необхідно зазначити таке.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Основного Закону України).

Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб'єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права, як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто укладені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, відноситься і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом", зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (справа "Steel and others v. The United Kingdom").

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванні таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Статтею 106 ГПК України встановлено, що ухвали місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено можливості оскарження ухвал про призначення судової експертизи.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" № 4 від 23.03.2012 визначено, що якщо апеляційна чи касаційна скарга за своїм змістом стосується виключно ухвали про призначення судової експертизи у справі, така скарга з урахуванням вимог ч. 1 ст. 106 та ч. 1 ст. 11113 ГПК України не може бути розглянута господарським судом. У разі коли апеляційна чи касаційна скарга за своїм змістом стосується ухвали про зупинення провадження у справі, вона може бути розглянута господарським судом у загальному порядку виключно з точки зору наявності чи відсутності передбаченої законом підстави для такого зупинення (п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України). Якщо ж в апеляційній чи касаційній скарзі йдеться про оскарження як призначення експертизи, так і зупинення у зв'язку з цим провадження у справі, то відповідна скарга може бути прийнята і розглянута в частині зупинення провадження.

Таким чином, ухвала в частині призначення експертизи у цій справі не може бути предметом перегляду в апеляційному і касаційному суді.

Крім того, колегія суддів звертає увагу позивача на те, що п. 8 ст. 129 Конституції передбачає випадки обмеження права, зокрема, на апеляційне і касаційне оскарження і це стосується не лише суб'єкта, а й об'єкта оскарження. Причому, процесуальні обмеження, як правило, вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб.

Також, оскільки суд апеляційної інстанції помилково прийняв до апеляційного розгляду апеляційну скаргу позивача в частині оскарження ухвали про призначення експертизи, то суд обґрунтовано припинив провадження у справі у цій частині на підставі ст. 80 ГПК України.

Враховуючи викладене, підстав для скасування ухвали Господарського суду Львівської області від 08.02.2017 та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 20.03.2017 немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 08 лютого 2017 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20 березня 2017 року у справі за № 914/2994/16 - без змін.

Головуючий, суддя Л. Стратієнко
Суддя В. Карабань
Суддя Н. Нєсвєтова