РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року Справа № 906/298/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Демянчук Ю.Г. , суддя Крейбух О.Г.

при секретарі судового засідання Новоселецький І.А.

за участю представників сторін:

прокурора: Маринич В.В.

позивача: представник не з'явився

відповідача 1: представник Кириченко О.В.

відповідача 2: ОСОБА_2, представник ОСОБА_3

третьої особи: представник Ковальчук А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області від 29.06.2017р. на рішення господарського суду Житомирської області від 15.06.17р. у справі № 906/298/17 (суддя Кудряшова Ю.В.)

за позовом Керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури в інтересах державив особі Міністерства освіти і науки України

до відповідачів:

1) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області;

2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму

про визнання недійсним договір №626 від 25.12.2006р. оренди частини приміщень підвалу площею 56,84 кв.м., зобов'язати звільнити частину приміщень підвалу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 15.06.2017р. у справі №906/298/17 в задоволенні позову Керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області; Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму про визнання недійсним договору №626 від 25.12.2006р. оренди частини приміщень підвалу площею 56,84 кв.м., зобов'язання звільнити частину приміщень підвалу відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що законом передбачено можливість отримання навчальними закладами доходів від передачі в оренду тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності. Використання спірного орендованого приміщення не перешкоджає здійсненню навчально-виховного процесу та сприяє додатковому фінансуванню технікуму. Положення частини 5 статті 63 ЗУ "Про освіту" не можуть слугувати підставою для визнання спірного договору недійсним. Враховуючи положення частини 1 статті 215 та частин 1-3, 5, 6 статті 203ЦК України щодо підстав не дійсності правочину суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору №626 від 25.12.2006р. оренди частини приміщень підвалу недійсним. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання спірного договору недійсним, відсутні і правові підстави для задоволення позовних вимог в частині звільнення частини орендованого приміщення підвалу

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Заступник прокурора Житомирської області звернувся до суду з апеляційною скаргою від 29.06.2017р. в якій просить рішення господарського суду Житомирської області від 15.06.2017р. у справі №906/298/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури задоволити у повному обсязі; судові витрати покласти на відповідачів, стягнувши з них на користь прокуратури Житомирської області, судові витрати, понесені під час пред'явлення указаного позову на відповідний рахунок; про час та місце розгляду справи повідомити прокуратуру Житомирської області, а також прокуратуру Рівненської області для забезпечення участі у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом не повно, однобічно досліджено обставини, що мають значення для справи, та надано доказам неналежну правову оцінку, у зв'язку з чим суд дійшов неправильних висновків. Апелянт зазначає, що у даному випадку судом не дотримано вимоги статті 43 ГПК України щодо оцінки доказів, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи. Так, забезпечення ефективного використання державного майна, відносини щодо його оренди, регулюються як Цивільним та Господарським кодексами України, як актами загальної дії, так і ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", як спеціальним законодавчим актом. Згідно статті 3 наведеного Закону відносини щодо оренди майна, що перебуває у державній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Враховуючи норми ЗУ "Про освіту" щодо статусу навчальних закладів, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, а також джерел їх фінансування, скаржник зазначає, що частиною 5 статті 63 вказаного Закону додатково конкретизовано, що об'єкти освіти і науки, які фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням. Зі змісту Статуту Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму вбачається, що останній заснований на державній формі власності і підпорядкований Міністерству освіти і науки України, а також є вищими навчальним закладом, а отже в силу статті 63 ЗУ "Про освіту" не може використовуватись не за призначенням. У той же час судом здійснено помилкові висновки щодо можливості передачі в оренду окремого індивідуально визначеного майна, що входить до складу об'єкта освіти як цілісного майнового комплексу, що тимчасово не використовуються закладом освіти, у разі коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі. З огляду на те, що предмет оспорюваного договору належить до загальнодержавної форми власності, а балансоутримувач відповідного майна на час укладення договору фінансувався за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідне майно не могло бути об'єктом оренди. Судом також не враховано статті 3, 28, 63 ЗУ "Про освіту" аналіз яких свідчить про те, що законодавством прямо передбачено заборону передачі в оренду об'єктів освіти не для цілей навчально-виховного процесу. Так, об'єктом освіти у конкретному випадку є матеріально-технічна база навчального закладу як цілісний майновий комплекс загалом, та окремі будівлі, споруди, землі, комунікації, обладнання та інші цінності навчального закладу зокрема. З оспорюваного договору встановлено, що в оренду передана частина приміщення навчального корпусу закладу освіти площею 56,84 кв.м. Відповідна частина навчального корпусу технікуму є об'єктом освіти в розумінні ч. 5 ст. 63 ЗУ "Про освіту" та не може використовуватися у діяльності, не пов'язаній з навчальним на науковим процесами. Отже, стосовно цілісного майнового комплексу технікуму в сукупності та його складових елементів, зокрема, приміщень, частин приміщень навчальних корпусів, як об'єктів освіти, законом установлено принцип цільового використання, тобто для освітньої, навчально-виховної та наукової діяльності. Скаржник також вважає, що судом безпідставно застосовано постанову КМУ від 27.08.2010р. № 796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності", оскільки на момент укладення оспорюваного договору діяв Перелік затверджений постановою КМУ від 20.01.1997р. №38. При цьому, апелянт зазначає, звертає увагу суду на пункт 5 постанови пленуму ВСУ від 01.11.1996 №9, в якому зокрема, зазначено, що якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини. Таким чином, прокурор звертає увагу на невідповідність постанови КМУ від 20.01.1997р. №38 положенням законів України "Про освіту", "Про оренду державного і комунального майна", "Про приватизацію державного майна", а тому відповідний нормативний акт застосовуватися не повинен. В силу норм Конституції України прокурор зазначає також про необґрунтовані доводи щодо невикористання приміщень навчального закладу безпосередньо у навчально-виховному процесі, як на підставу передачі їх в оренду. Виходячи з Положення про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і навчальних закладах від 01.08.2001 №563 та змісту планів навчальної роботи і планів виховної та культурно-масової роботи технікуму, діяльність ФОП ОСОБА_2 жодним чином не пов'язана з навчально-виховною роботою закладу освіти. Спірне приміщення використовувалось у навчальному процесі, що підтверджується листом навчального закладу від 18.05.2017 №571. Так, майно державної форми власності передано в оренду суб'єкту господарювання для здійснення підприємницької діяльності, яка не має жодного стосунку до профілю освітньої діяльності технікуму, тобто для одержання прибутку. Невикористання навчальним закладом спірного приміщення для навчального процесу не свідчить про неналежність цього приміщення до об'єкту освіти та не позбавляє його спеціального статусу, як приміщення навчального закладу, та не є підставою правомірності надання його в оренду, оскільки заборона використання такого приміщення з іншою метою встановлена на законодавчому рівні. Апелянт також не погоджується з висновком суду про те, що діяльність ФОП ОСОБА_2 пов'язана з навчально-виховним процесом. Також зазначає, що посилання суду на листи РВ ФДМ по Житомирській області про направлення копій додаткових угод на адресу Міністерства освіти і науки України, як на доказ погодження питання укладення або продовження договору оренди, є безпідставним. Таким чином, державне майно на даний час перебуває в користуванні відповідача без згоди органа управління - Міністерства освіти і науки України. У даній справі звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про передачу в оренду майна державного навчального закладу та його повернення балансоутримувачу, оскільки останнє передане в користування суб'єкту господарювання з порушенням встановленого законом порядку.

Відповідачем 1 - Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області подано заперечення на апеляційну скаргу, згідно яких останній просить відмовити прокуратурі в задоволенні скарги та залишити рішення господарського суду Житомирської області від 15.06.2017р. у справі №906/298/17 без змін, з підстав викладених у запереченнях.

Відповідач 2 - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу просить оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області - без задоволення, з підстав викладених у відзиві.

Позивач - Міністерство освіти і науки України та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Новоград-Волинський промислово-економічний технікум правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Міністерство освіти і науки України явку повноважного представника у судове засідання 23.08.2017р. не забезпечило.

Відповідно до частин 1, 2 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення прокурора, представників відповідачів та третьої особи у судовому засіданні, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 15.06.2017р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.12.2006р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області в особі начальника (орендодавець) та Приватним підприємцем ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №626, згідно пункту 1.1 якого, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно - частину приміщень підвалу площею 56,84 кв.м. в будівлі навчального корпусу (майно), що знаходиться на балансі Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму (балансоутримувач) та розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Вартість майна визначена згідно зі звітом про оцінку майна і становить 31565,17грн. Майно не підлягає приватизації та передачі в суборенду (а.с. 17-18, т.І).

Пунктом 1.2 договору визначено, що майно передається в оренду для розміщення фотосалону.

Відповідно до пункту 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання - передачі майна.

Цей договір укладено строком на 364 дні, що діє з 25.12.2006р. до 23.12.2007р. включно (пункт 10.1 договору).

Договір підписаний повноважними представниками сторін.

25.12.2006р. між орендодавцем - Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області, балансоутримувачем - Новоград-Волинським промислово-економічним технікумом та орендарем - Приватним підприємцем ОСОБА_2 згідно договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №626 від 25.12.2006р. складено та підписано акт прийому-передачі орендованого державного майна, згідно якого орендодавець та балансоутримувач передають, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - частину приміщень підвалу площею 56,84 кв.м в будівлі навчального корпусу, що знаходиться на балансі Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму та розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Майно знаходиться в задовільному стані і придатне для експлуатації (а.с. 20, т.І).

Акт підписаний повноважними представниками орендодавця, балансоутримувача та орендаря.

Матеріалами справи встановлено, що сторонами договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №626 від 25.12.2006р. вносилися до нього зміни в частині строку дії останнього та розміру орендної плати, що підтверджується договорами про внесення змін до договору оренди та додатковими договорами до нього від 15.02.2007р., 01.08.2007р., 22.12.2008р., 18.12.2009р., 17.11.2010р., 10.12.2010р., 18.12.2012р. та від 03.12.2014р. (а.с. 21,23, 25-30, 32, т.І).

Згідно Додаткового договору №9 від 09.12.2016р. про продовження дії та внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 25.12.2006р. за №626, враховуючи зміни та доповнення від 15.02.2007р., 01.08.2007р., 22.12.2008р., 18.12.2009р., 17.11.2010р., 10.12.2010р., 18.12.2012р. та від 03.12.2014р. сторони: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області (орендодавець) та орендар - ФОМ ОСОБА_2 внесли зміни в основний договір, зокрема, продовжили дію договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 25.12.2006р. №626 на 2 роки - до 18.12.2018. включно. Додатковий договір підписаний повноважними представниками сторін (а.с. 33, т.І).

Також Додатковим договором №9 сторони внесли зміни до пункту 1.1 договору від 25.12.2006р. №626 та зокрема, визначили, що вартість майна визначено згідно з висновком про вартість станом на 31.08.2016р. становить 123627,00 грн. (пункт 2.1 додаткового договору).

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2017 року Керівник Новоград-Волинської місцевої прокуратури звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору №626 від 25.12.2006р. оренди частини приміщень підвалу площею 56,84 кв.м., зобов'язання звільнити частину приміщень підвалу (а.с. 3-7, т.І).

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 06.04.2017р. прийнято вказану позовну заяву та порушено провадження у справі №906/298/17; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Новоград-Волинський промислово-економічний технікум (а.с. 1, т.І).

Так, у позовних вимогах прокурор просить суд визнати недійсним договір оренди частини приміщень підвалу площею 56,84 кв. м в будівлі навчального корпусу Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 25.12.2006р. №626, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2; також прокурор просить зобов'язати ФОП ОСОБА_2 звільнити частину приміщень підвалу площею 56,84 кв. м в будівлі навчального корпусу Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму та повернути їх технікуму (а.с. 3-7, т.І).

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем також може бути особа, уповноважена на укладання договору найму (стаття 761 ЦК України). Так, згідно статті 5 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", яка кореспондується з пунктом 1 частини 1 статті 287 ГК України передбачено, що орендодавцем нерухомого майна, що є державною власністю є Фонд державного майна України, його регіональні відділення. Стаття 9 зазначеного Закону встановлює порядок погодження та укладання договору оренди, зокрема, орендодавець зобов'язаний надіслати заяву потенційного орендаря разом із доданими матеріалами органу, уповноваженому управляти державним майном. Управління технікумом здійснюється Міністерством освіти і науки України. Прокурор зазначає, що в порушення вимог законодавства Регіональним відділенням ФДМУ по Житомирській області оспорюваний договір оренди нерухомого майна №626 від 25.12.2006р. укладено без отримання відповідного погодження Міністерства. Крім того, керівництво Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму із клопотанням про можливість передачі в оренду чистини приміщення підвалу площею 56,84 кв.м. в будівлі навчального корпусу до Регіонального відділення ФДМУ по Житомирській області не зверталось. Також прокурор звертає увагу на те, що майно державної форми власності передано в оренду суб'єкту господарювання для здійснення підприємницької діяльності, яка не має жодного стосунку до профілю освітньої діяльності Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму, для одержання прибутку, тому сторонами допущено порушення вимог частини 5 статті 63 ЗУ "Про освіту". Крім того, у позові наголошено, що не можуть бути об'єктами оренди об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини 2 статті 5 ЗУ "Про приватизацію державного майна", оскільки предмет спірного договору належить до загальнодержавної форми власності, а балансоутримувач відповідного майна на час укладення договору фінансувався за рахунок коштів Державного бюджету, відповідне майно не могло бути об'єктом оренди в силу положень частини 2 статті 4 ЗУ "Про оренду майна".

Згідно статті 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання; право звернутися до суду за їх захистом відповідно до встановлених способів захисту цивільних прав та інтересів судом. Під час розгляду будь-якого спору судам необхідно встановлювати на захист яких прав подано позов та ким і яким чином вони порушені.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (частина 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Частинами 1, 2 статті 29 ГПК України передбачено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Згідно частини 3 статті 2 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту.

Так, звертаючись з даним позовом в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України про визнання недійсним договору №626 від 25.12.2006р. оренди частини приміщень підвалу, прокурор посилаючись приписи статті 215 ЦК України, якою визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, вважає, що Регіональним відділенням ФДМУ по Житомирській області порушено вимоги закону при укладенні оспорюваного договору, а саме не отримано відповідного погодження Міністерства на укладення даного договору. Крім того, прокурор вважає, що договором фактично змінено цільове призначення частини приміщення навчального закладу.

Враховуючи наведені обставини справи, доводи прокурора щодо невідповідності спірного договору нормам чинного законодавства (зокрема згідно статті 203 ЦК України), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами 1, 3 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно частини 1 статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до пункту 7 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. При цьому, суд повинен встановити наявність тих обставин з якими закон пов'язує настання певних юридичних наслідків.

Разом з тим, пунктом 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються, зокрема, ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України "Про оренду землі" та іншими актами законодавства. Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Правовідносини, що виникли між сторонами даного спору є відносинами, що виникли з договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.

Частиною 1 статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності; державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Частинами 1, 4 статті 61 Закону України "Про освіту" передбачено, що фінансування державних закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. Додатковими джерелами фінансування є: кошти, одержані за навчання, підготовку, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів відповідно до укладених договорів; плата за надання додаткових освітніх послуг; кошти, одержані за науково-дослідні роботи (послуги) та інші роботи, виконані навчальним закладом освіти на замовлення підприємств, установ, організацій та громадян; доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання; дотації з місцевих бюджетів; кредити і позички банків, дивіденди від цінних паперів та доходи від розміщення на депозитних вкладах тимчасово вільних позабюджетних коштів; валютні надходження; добровільні грошові внески, матеріальні цінності, одержані від підприємств, установ, організацій, окремих громадян; інші кошти (в редакції, чинній на час укладання договору).

Відповідно до частин 1, 5 статті 63 Закону України "Про освіту" матеріально-технічна база закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством. Об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Згідно частини 2 статті 18 Закону України "Про освіту" навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Обумовлені спірним договором приміщення знаходяться на балансі у позивача - Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму.

Також пунктом 1.3. Статуту Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму передбачено, що основними напрямами діяльності Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму є: - підготовка згідно з державним замовленням і договірними зобов'язаннями висококваліфікованих фахівців освітньо-кваліфікаційних рівнів молодшого спеціаліста, кваліфікованого робітника для роботи в галузях народного господарства, відповідно до отриманих спеціальностей і професій; - культурно-освітня та виховна робота; - підвищення кваліфікації, перепідготовка кадрів; - методична, фінансово-господарська, виробнича, спортивно-оздоровча діяльність та надання платних освітянських послуг; - здійснення зовнішніх зв'язків.

Враховуючи наведені приписи закону та положення Статуту технікуму, встановлено, що в якості додаткових джерел фінансування навчальних закладів частиною 4 статті 61 Закону України "Про освіту" передбачена можливість залучати у тому числі доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Так, пунктом 4 Розділу 9 "Інші послуги" постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997р. №38 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися державним навчальними закладами" (в редакції чинній на момент укладення спірного договору) передбачено можливість здавання в оренду будівель, споруд та іншого нерухомого майна, обладнання, не пов'язаних з навчально-виховною, навчально-виробничою, науковою діяльністю, яке не погіршує соціально-побутові умови працівників закладів і установ освіти, студентської та учнівської молоді.

Таким чином, у даному випадку законом передбачено можливість отримання навчальними закладами доходів від передання в оренду будівель, споруд та іншого нерухомого майна, обладнання. Жодних будь яких інших обмежень чи застережень щодо передачі таких об'єктів навчальними закладами в оренду

Крім того, як встановлено судом першої та апеляційної інстанції під час розгляду даного спору, відповідач 2 - ФОП ОСОБА_2 вчасно та справно здійснював та здійснює оплату орендної плати за користування орендованим приміщенням, що сприяє надходженню додаткових коштів до бюджету технікуму та державного бюджету, так як відповідні кошти розподіляються на рахунки закладу освіти та держави (по 50% від суми орендного платежу). Кошти від орендної плати орендованого приміщення надходять до державного бюджету та на рахунок балансоутримувача - Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму. Останній заперечує проти заявлених позовних вимог прокурора, вважає, що вказані орендні правовідносини з підприємцем є законними, та жодним чином не порушують навчально-виховний процес закладу освіти.

Разом з тим, представник третьої особи у судовому засіданні зазначила, що між Новоград-Волинським промислово-економічним технікумом та ФОП ОСОБА_2 12.01.2015р. укладено безоплатний договір №12-01/15 про співробітництво в області послуг по відеозйомці та фотографуванню громадських заходів, студентів та викладачів навчального закладу. Докази ведення фотозйомки на заходах, що проводились в Новоград-Волинському промислово-економічному технікумі наявні в матеріалах справи.

Також представник технікуму зазначила, що ФОП ОСОБА_2 (орендарем) здійснено капітальний ремонт орендованого приміщення; благоустрій прилеглої території, також здійснено повну заміну електропроводки, вхідних дверей; монтаж систем водовідведення атмосферних опадів від стін та фундаменту будівлі навчального корпусу; здійснено заходи щодо постійної вентиляції підвального приміщення. Відповідач 2 підтримує в належному стані орендоване приміщення протягом дії договору оренди. При цьому, зазначила, що орендоване приміщення до передачі його в оренду, перебувало у занедбаному стані. Так як об'єкт оренди - це підвальне приміщення і у зв'язку із відсутністю дренажної системи, належного водовідведення його весь час підтоплювало. Вентиляційна система була відсутня. Кошти держава на зазначені заходи не виділяла. Внаслідок постійного підтоплення, сирості у приміщеннях, відсутності вентиляції існував ризик захворюваності учнів на алергічні та легеневі хвороби. Відповідно вказане орендоване приміщення не було задіяно у будь яких навчальних процесах згідно плану виховної та культурно-масової роботи технікуму.

Враховуючи наведені норми закону та обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що передане в оренду відповідачу 2 індивідуально визначене нерухоме майно (частина приміщень підвалу) є лише складовою частиною нерухомості Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму, а не самим об'єктом освіти, використання спірного орендованого приміщення не перешкоджає здійсненню навчально-виховного процесу та не погіршує соціально-побутових умов учнів, слухачів та трудового колективу навчального закладу, а також сприяє додатковому фінансуванню відповідного об'єкта освіти.

При цьому, прокурором під час розгляду даного спору не надано жодних належних доказів, що таке використання орендованого майна відповідачем 2 погіршує соціально-побутові умови навчального колективу технікуму.

Разом з тим, згаданий безоплатний договір №12-01/15 про співробітництво від 12.01.2015р. навпаки доводить, що діяльність відповідача-2 пов'язана з навчально-виховним процесом (організацією культурних заходів, забезпечення висвітлення таких заходів в межах навчального закладу тощо).

Щодо доводів прокурора, що спірний договір укладено з порушенням вимог закону, у зв'язку із відсутністю відповідного погодження Міністерства на його укладення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка регулює порядок укладання договору оренди, Регіональне відділення ФДМУ зверталось до Міністерства освіти і науки України щодо надання висновків стосовно можливості укладення договору оренди вищевказаного майна (лист від 10.10.2006 №09/4219) (а.с.186-187, т.І).

Згідно абзацу 4 пункту 3 статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" якщо орендодавець не одержав у встановлений термін висновків органу, уповноваженого управляти державним майном, дозволу, відмови чи пропозицій від органу, уповноваженого управляти відповідним майном, укласти договір оренди нерухомого майна бюджетною установою, організацією, висновків органу Антимонопольного комітету України, укладення договору оренди вважається з цими органами погодженим.

Відповідь Міністерства, у визначені законодавством строки (15 днів), до Регіонального відділення не надійшла, отже договір оренди від 25.12.2006 №626 був укладений між Регіональним відділенням ФДМУ з ФОП ОСОБА_2 з урахуванням абзацу 4 пункту статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Разом з тим, також листами від 29.12.2006р. № 09/5714, від 29.12.2006р. №09/5713 Регіональне відділення ФДМУ повідомило Міністерство освіти і науки України (орган управління майном) та Новоград-Волинський промислово-економічний технікум (балансоутримувач) про укладення договору оренди частини приміщення підвалу в будівлі навчального корпусу, що знаходиться па балансі Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму строком на 1 рік для розміщення фотосалону. Будь-яких заперечень зі сторони Міністерства чи балансоутримувача на адресу Регіонального відділення ФДМУ щодо укладання договору оренди не надходило.

Крім цього, листами від 25.11.2008 № 09/4178, 31.12.2009 № 09/4470. 16.12.2010 № 09/3457, 26.12.2012 № 09/4662, 03.12.2014 № 06/4110. 26.12.2016 № 06/4365 Регіональне відділення ФДМУ повідомляло Міністерство освіти і науки України про укладення додаткових договорів в частині продовження орендних відносин та зміни цільового використання об'єкта оренди.

І у цих випадках будь-яких заперечень від Міністерства освіти і науки України щодо оренди спірного приміщення ні на адресу Регіонального відділення ФДМУ, ні на адресу ФОП ОСОБА_2, ні на адресу Новоград-Волинського промислово-економічного технікуму не надходило. В матеріалах справи такі докази відсутні.

За змістом положень частини 1 статті 215 та частин 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) наступних вимог - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином, положення частини 5 статті 63 Закону України "Про освіту" не можуть слугувати підставою для визнання спірного договору недійсним. Укладення такого договору не порушує названу норму права, оскільки майно, що передано в оренду, не використовується, а тому і не пов'язано з навчальним та науковим процесом та передано в оренду за умов, передбачених як наведеними нормами Закону України "Про освіту", так і постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997р. №38 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися державним навчальними закладами"

Таким чином, спірна частина приміщення могла бути об'єктом оренди, виходячи з положень статті 61 Закону України "Про освіту" та постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997р. №38.

Відповідно доводи прокурора щодо того, що спірне приміщення є об'єктом освіти загальнодержавного значення та не може бути передане в оренду є безпідставними. Прокурором на підтвердження своїх вимог про визнання спірного договору недійсним не доведено обставини, з якими закон пов'язує його недійсність.

Згідно частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За наведених обставин, враховуючи норми чинного законодавства, наявні матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що прокурор не довів належними та допустимими доказами наявність законних обставин для визнання недійсним спірного договору, як і порушення даним договором інтересів держави в особі Міністерства освіти і науки України, у зв'язку з чим судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволені позову як в частині визнання договору недійсним, так і в частині звільнення частини приміщень підвалу площею 56,84 кв. м по АДРЕСА_1.

Висновок господарського суду Житомирської області про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору №626 від 25.12.2006р. оренди частини приміщень підвалу площею 56,84 кв.м., зобов'язання звільнити частину приміщень підвалу є правомірним.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи 30.05.2017р. ФОП ОСОБА_2 подано до суду заяву щодо застосування строків позовної давності.

Виходячи із змісту заяв про застосування до вимог прокурора строку позовної давності, колегія суддів прийшла до висновку, що оскільки прав та охоронюваних законом інтересів закладу освіти, відповідачами у даній справі не порушено, і суд відмовляє прокурору у позові (про визнання недійсним договору №626 від 25.12.2006р. оренди частини приміщень підвалу площею 56,84 кв.м., зобов'язання звільнити частину приміщень підвалу) по суті в зв'язку з безпідставністю та недоведеністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені прокурором в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу - без задоволення.

Враховуючи наведене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області від 29.06.17р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 15 червня 2017 року у справі №906/298/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №906/298/17 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Крейбух О.Г.