ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року Справа № 914/3052/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Бакуліної С.В. (доповідач),
суддів: Ходаківської І.П., Поляк О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 04.04.2017
у справі№ 914/3052/16
Господарського судуЛьвівської області
за позовомРегіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області
доПриватного вищого навчального закладу Львівський університет бізнесу і права
простягнення 110678,77грн неустойки та виселення з орендованого державного майна

в судовому засіданні взяли участь представники :
від позивача: від відповідача:Грикун В.О. (довіреність від 21.04.2017) не з'явились
В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Львівської області (суддя Блавацька-Калінська О.М.) від 20.02.2017 в позові відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Марко Р.І., судді: Галушко Н.А., Орищин Г.В.) від 04.04.2017 у справі №914/3052/16 рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2017 скасовано в частині відмови в позові про виселення з орендованого державного майна і в цій частині прийнято нове рішення; виселено Приватний вищий навчальний заклад Львівський університет бізнесу і права (далі Університет) з орендованого державного майна - вбудованих нежитлових приміщень №№І, ІІ на першому поверсі та №№33-49, І, частина ІІ на другому поверсі адміністративної будівлі літ."А-3" загальною площею 290,4кв.м, що знаходяться за адресою: Львівська область, м. Старий Самбір, вул. Л.Галицького, 61; в решті рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

В касаційній скарзі Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області (далі РВ ФДМУ по Львівській області) просить скасувати постанову апеляційного суду в частині відмови у стягненні 110678,77грн та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального права, а саме: ст.ст.610, 611, 614, ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ч.1 ст.27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Відповідач не скористався правом на участь в засіданні суду касаційної інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, Вищий господарський суд України дійшов до висновку, що касаційна скарга не належить до задоволення з огляду на таке.

РВ ФДМУ по Львівській області заявлено позов до Університету про стягнення 110678,77грн неустойки та виселення з орендованого державного майна.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Університет використовує державне майно після закінчення строку дії договору оренди, у зв'язку з чим, на підставі нормативних приписів та умов договору, зобов'язаний повернути майно РВ ФДМУ по Львівській області та сплатити неустойку в розмірі подвійної орендної плати за весь час безпідставного користування майном.

Судами встановлено таке.

26.07.2012 між РВ ФДМУ по Львівській області (орендодавець) та Університетом (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна державного №114 (далі договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - вбудовані нежитлові приміщення №№І, ІІ на першому поверсі та №№33-49, І, частина ІІ на другому поверсі адміністративної будівлі літ."А-3" загальною площею 290,4кв.м (реєстровий №21560045.1400.АААЖЕЕ437), що знаходяться за адресою: Львівська область, м. Старий Самбір, вул. Л.Галицького, 61 (далі майно), що перебуває на балансі Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (далі балансоутримувач, УДППЗ "Укрпошта"), вартість якого визначена звітом про оцінку майна станом на 31.01.2012 і становить за незалежною оцінкою 375900,00грн без ПДВ.

Відповідно до п.1.2. договору, майно передається в оренду з метою розміщення приватного навчального закладу.

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання - передавання майна (п.2.1. договору).

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, і становить без ПДВ за базовий місяць оренди березень 2012 року 3148,18 грн. Орендна плата за перший (повний) місяць оренди - липень 2012 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди березень 2012 року на індекси інфляції за квітень, травень, червень, липень 2012 року. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п.3.1., п.3.3. договору).

Згідно з п.3.6. договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж у наступному співвідношенні: 70% до державного бюджету на рахунок, визначений Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, 30% на рахунок балансоутримувача.

У разі припинення або розірвання договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передвання включно (п.3.11. договору).

Пунктом 10.5. договору передбачено, що у разі, якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об'єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди проводиться оцінка об'єкта оренди.

Договір оренди укладається строком на 2 роки 364 дні, що діє з 26.07.2012 до 24.07.2015 (п.10.1. договору).

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід'ємною частиною договору. Чинність договору припиняється внаслідок: закінчення строку, загибелі орендованого майна, достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду, банкрутства орендаря, ліквідації орендаря-юридичної особи (п.10.4., п.10.7. договору).

У зв'язку із закінченням строку дії вказаного договору відповідач листом від 04.06.2015 №26 звернувся до РВ ФДМУ по Львівській області в якому просив продовжити термін дії договору оренди державного майна №114 від 26.07.2012 та гарантував оплату за проведення експертної оцінки, а також надав копію дозволу УДППЗ "Укрпошта" (балансоутримувача) на продовження терміну дії договору (лист №412-483 від 25.05.2015).

17.08.2015 між РВ ФДМУ по Львівській області, Університетом, Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна група "Захід" (далі ТОВ "ІГ "Захід" укладено договір №263/15 на проведення оцінки спірного майна. 04.09.2015 ТОВ "ІГ "Захід", РВ ФДМУ по Львівській області та Університетом підписано акт прийому-передачі робіт з оцінки майна (об'єкта оренди).

Згідно до висновку вартість спірного майна за результатами оцінки становить 1437000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.10.2016 у справі №914/1937/16 відмовлено РВ ФДМУ по Львівській області у задоволенні позову про визнання укладеним з 25.07.2015 договору про внесення змін до договору оренди нерухомого державного майна від 26.07.2012 за №114. Підставами відмови у позові стало те, що договір №114 від 26.07.2012 припинив свою дії у зв'язку із закінченням строку на який його було укладено, тоді як порушувати питання про зміну умов зобов'язання можливо щодо діючого договору.

З огляду на вказані обставини, РВ ФДМУ по Львівській області звернулось з цим позовом до Університету про виселення відповідача з орендованого майна та стягнення з останнього неустойки, визначеної ч.2 ст.785 ЦК України.

Вирішуючи спір у справі, місцевий господарський суд зазначив, що оскільки на дату закінчення строку договору оренди - 24.07.2015 і протягом місяця після закінчення цього строку заперечень орендодавця щодо продовження договору на новий строк не висловлено, натомість 24.09.2015 на адресу відповідача скеровано пропозиції про внесення змін до договору від 26.07.2012 за №114 і тим самим погоджено правомірність перебування відповідача в орендованих приміщеннях, вказавши також, що відповідач продовжує користуватись орендованим майном, щомісячно сплачує орендну плату, застрахував майно у відповідності до п.5.9. договору, а також на виконання вимог п.10.5. договору здійснив оплату за оцінку об'єкта оренди, дійшов висновку про те, що договір №114 від 26.07.2012 продовжив свою дію в силу приписів ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та п.10.4. договору, у зв'язку з чим, в позові відмовив.

Апеляційний господарський суд не погодився з висновками суду першої інстанції відносно поновлення договору на підставі приписів ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та п.10.4. договору, пославшись на преюдиціальні факти встановлені судовим рішенням у справі №914/1937/16 щодо припинення вказаного договору у зв'язку із закінченням строку на який його було укладено - 24.07.2015, та, з огляду на такі обставини, визнав обґрунтованими вимоги про виселення відповідача. Поряд з цим, зазначивши, що позивач, заявивши вимоги про стягнення з відповідача неустойки у зв'язку з неповерненням об'єкта оренди, не довів перед судом належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) вини відповідача, яка є обов'язковою і необхідною умовою для застосування наслідків, передбачених ч.2 ст.785 ЦК України, суд апеляційної інстанції залишив без змін рішення місцевого господарського суду про відмову в стягненні 110678,77грн неустойки, втім з інших підстав, ніж у рішенні.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.283 Господарського кодексу України (далі ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.4 ст.284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

Встановивши, що рішенням Господарського суду Львівської області від 04.10.2016 у справі №914/1937/16, яке є чинним, а тому обов'язковим в силу ст.129 Конституції України, відмовлено РВ ФДМУ по Львівській області у задоволенні позову про визнання укладеним з 25.07.2015 договору про внесення змін до договору, отже він не є продовженим в розумінні п.10.4. договору, яким унормовано укладення додаткового договору в разі його поновлення, апеляційний суд дійшов до цілком правомірного висновку про припинення договору у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено (п.10.7. договору).

Враховуючи зазначене вище, суд касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного господарського суду про те, що вимоги позивача відносно звільнення об'єкта оренди шляхом виселення відповідача з орендованого державного нерухомого майна є обґрунтованими та такими, що належать до задоволення.

Щодо позовних вимог про стягнення неустойки в розмірі 110678,77грн, суд касаційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ст.785 ЦК України).

Частиною 1 ст.614 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом.

Верховний Суд України у своїх висновках щодо застосування ч.2 ст.785 ЦК України зазначав, що для застосування наслідків, передбачених ч.2 ст.785 ЦК України, необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно не виконав цього обов'язку ( аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі №3-70гс14).

При цьому, обов'язковою і необхідною умовою для застосування наслідків, передбачених ч.2 ст.785 ЦК України, відповідно до вимог ст.614 ЦК України є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов'язання (аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.09.2014 у справі №3-85гс14).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що до закінчення строку дії договору №114 від 26.07.2012 і протягом місяця після закінчення цього строку заперечень орендодавця щодо продовження договору на новий строк були відсутні, натомість позивачем 24.09.2015 на адресу відповідача скеровано пропозиції про внесення змін до договору від 26.07.2012 за №114. При цьому відповідач своєчасно і в повному обсязі сплачував плату за фактичне використання приміщення.

Отже, враховуючи, що фактичні відносини сторін після 24.07.2015 не свідчили про необхідність виконання відповідачем зобов'язання з повернення майна, адже сам орендодавець, як і орендар, до моменту прийняття рішення у справі №914/1937/16, вважав продовженим договір від 26.07.2012 за №114, не заперечував у його поновленні та не заявляв вимогу про повернення об'єкту оренди, вірним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність вини відповідача у фактичному використанні орендованого майна після закінчення строку дії договору №114, яка є обов'язковою і необхідною умовою для застосування наслідків, передбачених ч.2 ст.785 ЦК України.

Зазначене вище спростовує відповідні доводи касаційної скарги..

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов ґрунтовного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення неустойки, доводи касаційної скарги цього висновку не спростовують, а зводяться до намагання переоцінити встановлені судами обставини і досліджені докази, що згідно з приписами ст.ст.1115, 1117 ГПК України перебуває поза процесуальними межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 у справі Господарського суду Львівської області № 914/3052/16 залишити без змін.

Головуючий-суддя С.Бакуліна

Судді І.Ходаківська

О.Поляк