ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2017 р.Справа № 916/1510/17

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний до Товариства з обмеженою відповідальністю „Комунікації та інженерні мережі про стягнення 256309,48 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Морський торговельний порт „Южний звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Комунікації та інженерні мережі про стягнення 256309,48 грн., посилаючись на наступне.

07.09.2016 р. між ДП «Морський торговельний порт «Южний» (замовник) та ТОВ «Комунікації та інженерні мережі» (підрядник) укладено договір підряду на виконання робіт № ВГЕ-284, згідно п. 1.1 якого підрядник зобовязується на власний ризик виконати за плату та за завданням замовника відповідно до умов цього договору роботи з реконструкції КЛ-10 кВ ТП-16 ТП-18 ДП «МТП «Южний», а замовник зобовязується прийняти і оплатити ці роботи на умовах, викладених у цьому договорі.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що підрядник зобовязаний передати у власність замовника результати виконаних робіт за актом здавання-приймання виконаних робіт у визначений цим договором строк.

Відповідно до п. 4.1 договору (з урахуванням змін внесених додатковою угодою № 1 до договору від 23.12.2016 р.), загальна ціна робіт за цим договором становить 3661563,97 грн., у тому числі ПДВ 20% - 610260,66 грн.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що строк виконання робіт за цим договором становить 100 календарних днів з дати укладення договору. Так, оскільки договір укладено 07.09.2016 р., граничний строк виконання робіт - 15.12.2016 р.

Як зазначає позивач, згідно акту приймання виконаних будівельних робіт фактично вказані роботи виконані 30.12.2016 р., що свідчить про порушення підрядником строків виконання робіт на 14 днів, а це є підставою для нарахування пені.

ДП «МТП «Южний» направлено на юридичну адресу відповідача претензію за вих. № 1607/01/102/17 від 31.03.2017 р. щодо стягнення пені за порушення строків виконання зобовязання за договором у розмірі 256309,48 грн. Проте, як зазначає позивач, зазначена претензія була відхилена відповідачем, що стало підставою для звернення ДП «МТП «Южний» до господарського суду Одеської області із заявленим позовом про стягнення нарахованої пені за порушення відповідачем зобовязання за договором.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.06.2017 р. позовну заяву Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії ДП „Адміністрація морських портів України прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/1510/17, при цьому розгляд справи призначено в засіданні суду на 14.07.2017 р.

В засіданнях суду 14.07.2017 р. та 21.07.2017 р. оголошувалась перерва в порядку ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (а.с. 75-79). Зокрема, відповідач вказує, що п. 2.4 договору позивачу надано право відмовитись від прийняття результатів виконаних робіт, якщо виконані умови не відповідають умовам договору, з дотриманням процедури передбаченою договором, і вимагати від підрядника відшкодування збитків, якщо вони виникли внаслідок невиконання або неналежного виконання підрядником своїх зобовязань за договором. Тобто, як вказує відповідач, з огляду на п. 2.3, 2.4 договору та ст. 853 ЦКУ замовник підписав акт здавання-передачі без будь-яких зауважень, тим самим підтвердив, що роботи задовольняють позивача та виконані на суму 3661563,97 грн. Тобто, як зазначає відповідач, позивач погодився із зміною строків виконання робіт і вина відповідача в порушенні зобов'язання відсутня. Посилаючись на ст. 849 Цивільного кодексу України, відповідач вказує, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитись від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Так, відповідач зазначає, що позивач для проведення робіт реконструкції КЛ-10 кВ ТП-16-ТП-18 ДП «Морський торговельний порт «Южний» мав право на вибір нового підрядника та укладання з ним договору, якщо його не задовольняли строки виконання робіт відповідачем. Також відповідач посилається на загальні засади отримання права на виконання будівельних робіт, визначені ст.ст. 34 та 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», згідно яких виконання будівельних робіт на обєктах І-ІІІ категорії складності (крім індивідуальних житлових будинків площею до 300 кв.м та господарських споруд) здійснюється після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт. Так, відповідач зазначає, що позивач до початку виконання робіт зобовязаний був подати заповнений бланк декларації до територіального органу Держархбудінспекції за місцезнаходженням обєкта будівництва особисто, надіслати їх рекомендованим листом з описом вкладення або подати через дозвільний центр. Позивач набував право на виконання будівельних робіт на наступний день після реєстрації декларації. Відтак, відповідач стверджує, що без належного оформлення вказаної декларації та її безпосереднього отримання, відповідач був законодавчо позбавлений права починати виконання робіт за договором. Вказану декларацію позивач передав відповідачу фактично вже після спливу трьох тижнів після підписання договору, а саме 27.09.2016 р. Відтак, відповідач вважає, що до цього часу відповідач через прострочення позивача був позбавлений права виконувати роботи. Крім того, відповідач стверджує, що позивачем не було повідомлено відповідача про те, що роботи повинні проводитися в охоронній зоні перетину обєктів магістральних нафтопроводів, газопроводу високого тиску та кабелів зв'язку. Надавши відповідачу дозвіл на виконання земельних робіт, позивач свідомо чи несвідомо не погодив його з відповідними службами, що контролюють та відповідають за дотримання законодавства України при виконанні робіт на землях з високим рівнем риску. Як вказує відповідач, тільки почавши виконання робіт та не знаючи про статус земель, 11.11.2016 р. відповідач отримав акт-попередження про зупинку проведення робіт в охоронних зонах об'єктів магістральних нафтопроводів від ПАТ «Укртранснафта». Відповідач одразу ж відреагував на вказаний акт-заборону, зупинив проведення робіт та повідомив позивача листом, а також особисто сприяв отриманню позивачем вказівок для отримання технічних умов та дозволу щодо виконання робіт за договором. В свою чергу позивач у відповідь проігнорував законодавчі обмеження щодо виконання робіт та наполягав на продовженні робіт. 23.11.2016 р. відповідач знову звернувся до позивача з листом, в якому сповістив його, що позивачем були отримані технічні умови на перетин комунікацій МНТ «Південний», які раніше не були відображені в проекті, у звязку з чим готувався перерахунок ціни договору. 29.11.2016 р. після неодноразових пропозицій продовжити строк дії договору відповідач письмово звернувся до позивача з пропозицією продовжити дію договору через затримку погоджень від МНТ «Південний» на перетин. Проте, як вказує відповідач, позивач проігнорував пропозицію відповідача. При цьому, за ствердженнями відповідача, тільки з 08.12.2016 р. та 16.12.2016 р. відповідач отримав дозвіл на виконання робіт в охоронній зоні в той час, коли строк дії договору закінчувався саме 16.12.2016 р. Тобто, на думку відповідача, такою своєю бездіяльністю позивач порушив п. 2.2 договору та чинні норми законодавства, що спричинило затримку виконання робіт.

В свою чергу 21.07.2017 р. позивачем, з огляду на вказані у відзиві на позов заперечення на позов, були подані до суду письмові пояснення (а.с. 103-107). Так, позивач вважає, що п. 2.4 договору, на який посилається відповідач, більш коректно застосовувати до порушення підрядником виконання умов договору щодо якості виконаних робіт, якості використаних підрядником матеріалів, з яких виконуються роботи, тощо. Враховуючи відсутність претензій до якості виконаних ТОВ «Комунікації та інженерні мережі» робіт, позивач вказує, що у замовника не було жодних підстав для відмови від підписання 30.12.2016 р. акту приймання виконаних будівельних робіт № 30/12. Щодо посилань підрядника на те, що порушення строку виконання робіт сталося з вини замовника у звязку із вимушеним призупиненням роботи на час отримання необхідних дозволів, оскільки роботи проводились в охоронній зоні перетину обєкту магістральних нафтопроводів, газопроводу високого тиску та кабелів звязку, то позивач вказує, що дійсно листом № 1111/02 від 11.11.2016 р. (вх. № 6040 від 14.11.2016 р.), а також листом № 1611/02 від 16.11.2016 р. ТОВ «КІМ» повідомило ДП «МТП «Южний» про відсутність технічних умов на перетин нафтопроводів. В свою чергу замовником одразу було вжито ряд заходів щодо отримання технічних умов, про що складено акт привязки перетину проектного кабелю КЛ-10кВ (реконструкція ТП-16, ТП-18 ДП «МТП «Южний» з підземним газопроводом високого тиску п/е 63х5,8 мм) від 16.11.2016 р. Також листами за № 92-02/2128 та № 92-02/2129 від 21.11.2016 р. філією «Південні магістральні нафтопроводи» були надані технічні умови на перетин блокувальних трубопроводів Ду700 і Ду1200 км 1,6, 2-х напірних каналізаційних колекторів Ду106, 2-х електричних кабелів 10 кВ, газопроводу п/е 63x5,8 високого тиску МНТ «Південний» з електричним кабелем 10 Кв. Факт отримання технічних умов підтверджено і листом ТОВ «КІМ» № 2311/03 від 23.11.2016 р. Таким чином, позивач зазначає, що в найкоротший термін після отримання листа ТОВ «КІМ» щодо необхідності отримання відповідних технічних умов замовник посприяв в отриманні відповідних дозвільних документів, що дало змогу швидко відновити роботи за проектом. До того ж, як вказує позивач, відповідно до листа № 6333/17/210/16 від 21.11.2016 р. (у відповідь на листи № 1111/02 від 11.11.2016 р.; № 1611/02 від 16.11.2016 р.) станом на 17.11.2016 р. замовником виявлено ділянки, які не відносились до місць перетину інженерних мереж ПАТ «Укртранснафта» та на яких підрядником не проводились підготовчі роботи, у звязку із чим, враховуючи наявність фронту для виконання робіт, було висловлено вимогу щодо продовження ТОВ «КІМ» виконання робіт за договором. Крім того, позивач зазначає, що порушення строків виконання робіт за договором сталося виключно з вини ТОВ «КІМ», оскільки підрядник своєчасно не приступив до виконання робіт за договором (відповідно до листа ДП «МТП «Южний» № 5306/17/2017/16 від 20.09.2016 р., станом на 20.09.2016 р. підрядником виконання робіт не розпочато), не отримав необхідних документів дозвільного характеру для проведення робіт, у тому числі технічних умов. Як зазначає позивач, листом від 29.11.2016 р. №29/11-01 ТОВ «КІМ» звернулось до ДП «МТП «Южний» щодо продовження строку виконання робіт у звязку з затримкою погоджень, але листом від 05.12.2016 р. № 6704/17/207/16 замовник відмовив підряднику у продовженні строку виконання робіт, оскільки це не являється підставою для продовження строку дії договору. Разом з тим замовник не погодився з умовою продовжити строк виконання робіт, оскільки ці роботи згідно плану повинні бути проведені у 2016 році та фінансування на проведення реконструкції КД-10 кВ ТП-16-ТП-18 ДП «МТП «Южний» були заплановані у бюджеті 2016 року. Таким чином, позивач вказує, що замовник зі свого боку неодноразово вживав заходи та сприяв підряднику у отриманні дозвільних документів, проте підрядник зі свого боку уповільнював процес виконання робіт, станом на 20.09.2016 року не приступив до виконання робіт, що в свою чергу значно затягувало процес виконання робіт з боку підрядника. Щодо посилань відповідача на те, що він був позбавлений можливості розпочати виконання робіт, оскільки декларація про початок виконання будівельних робіт фактично передано підряднику 27.09.2016 р., позивач зазначає, що службова записка № 115-14 /14983 від 27.09.2016 р., на яку посилається ТОВ «КІМ», є внутрішнім документом ДП «МТП «Южний» і не може бути доказом отримання підрядником декларації про початок виконання будівельних робіт саме 27.09.2016 р. Також позивач вважає недоречними ствердження відповідача про те, що пеня може застосовуватись виключно за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Адже в розумінні ст. 173 та 230 ГК України пеня є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання, тому є підстави стверджувати про можливість застосування пені як виду забезпечення належного виконання негрошового зобовязання.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов до наступних висновків.

07.09.2016 р. між Державним підприємством „Морський торговельний порт „Южний (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Комунікації та інженерні мережі (підрядник) укладено договір № ВГЕ-284 (підряд на виконання робіт), відповідно до п. 1.1 якого відповідач як підрядник зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим договором, на власний ризик виконати за плату та за завданням замовника відповідно до умов цього договору роботи з реконструкції КЛ-10 кВ ТП-16 ТП-18 ДП «МТП «Южний», а позивач як замовник зобовязується прийняти і оплатити ці роботи на умовах, викладених у цьому договорі. Місце виконання робіт відповідно до робочого проекту „Реконструкція КЛ-10 кВ ТП-16 ТП-18 ДП «МТП «Южний» за адресою: м. Южне, вул. Бегергова, 13 територія ДП «МТП «Южний» (п. 1.2 договору).

Згідно п. 2.1 договору підрядник зобовязаний виконати роботи в обсязі та у відповідності до робочого проекту; передати у власність замовника результати виконаних робіт за актом здавання-приймання виконаних робіт у визначений цим договором строк.

Відповідно до п. 4.1 договору загальна ціна робіт за цим договором становить 3682000,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 613666,67 грн., та включає в себе плату за використані матеріали, виконані роботи та відшкодування всіх обґрунтованих витрат підрядника, які повязані з цим договором. Загальна ціна робіт за цим договором визначена на підставі договірної ціни, яка є додатком № 1 та невідємною частиною цього договору.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що загальна ціна робіт за цим договором може бути переглянута у звязку з наступними обставинами:

- зміна проектних рішень, що призводить до зміни обсягів робіт та вартісних показників;

- виникнення обставин непереборної сили;

- зміна законодавства з питань оподаткування та з інших питань, обовязкове застосування положень якого призводить до зміни вартості робіт;

- істотне зростання цін у розмірі вище ніж 5% на ресурси, які забезпечує підрядник, а також послуги, які надаються йому третіми особами.

Відповідно до п. 5.1 договору оплата вартості робіт здійснюється після підписання актів шляхом здійснення прямого банківського переведення коштів на рахунок підрядника, протягом 10 банківських днів з моменту отримання виставлених підрядником рахунків.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що розрахунки за виконані роботи здійснюються відповідно до діючого законодавства України (у т.ч. підзаконних, регуляторних актів України тощо). У разі якщо затримка здійснення оплати виконаних робіт відбувається у звязку з необхідністю виконання замовником вищезазначених нормативних документів або інших поважних причин, що спричинили таку затримку, оплата здійснюється протягом 10 банківських днів з дати отримання замовником можливості фінансування закупівлі.

В п. 5.3 договору сторони домовились про те, що протягом всього періоду затримки здійснення оплати відповідно до п. 5.2 договору до замовника не можуть застосовуватись штрафні санкції за порушення строків оплати виконаних робіт.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що строк виконання робіт за цим договором становить 100 календарних днів з дати укладення договору. Початок виконання робіт з дати укладання цього договору.

За умовами п. 6.2 договору строк виконання робіт може бути змінено з внесенням відповідних змін до договору в разі:

- виникнення обставин непереборної сил;

- невиконання або неналежного виконання замовником своїх зобовязань;

- дій третіх осіб, що унеможливлюють належне виконання робіт, за винятком випадків, коли ці дії зумовлені залежними від підрядника обставинами.

Згідно п. 6.3 договору замовник може приймати рішення про уповільнення темпів виконання робіт, їх зупинення з внесенням відповідних змін до договору.

Пунктом 6.4 договору передбачено, що при виникненні обставин, які не залежать від підрядника та перешкоджають виконанню робіт у встановлений договором строк, він може поставити перед замовником питання про його перегляд. Рішення про перегляд строку оформлюється шляхом укладення додаткової угоди до договору.

Відповідно до п. 7.1 договору при завершенні виконання певного обсягу робіт підрядник надає замовнику результати виконаних робіт, виконавчу документацію, а також акт в 2 примірниках, в якому зазначається обсяг фактично виконаних робіт та їх вартість.

За умовами п. 7.2 договору замовник протягом 10 календарних днів з дня одержання акту направляє підряднику підписаний акт чи письмову мотивовану відмову від його підписання.

Пунктом 10.1 договору встановлено, що у випадку порушення обовязків, що виникають з цього договору, винна сторона несе відповідальність перед іншою стороною відповідно до чинного законодавства України та умов, викладених у цьому договорі.

Відповідно до п. 10.2 договору за порушення підрядником строків виконання зобовязання стягується пеня у розмірі 0,5% вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі пятнадцяти відсотків вказаної вартості.

За умовами п. 10.9 договору всі спори, що виникають з цього договору або повязані з ним, сторони намагатимуться вирішувати шляхом переговорів. Якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України.

Згідно п. 12.1 договору останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє по 31.12.2016 р., але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

За умовами п. 12.2 договору закінчення строку дії договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Пунктом 12.3 договору передбачено, що дія договору може бути припинена достроково в будь-який час за взаємною згодою сторін (за виключенням випадків, передбачених п. 12.4 договору). У цьому разі дострокове припинення дії договору оформлюється шляхом складання письмової угоди, в якій визначаються майнові вимоги сторін (якщо такі мали місце) та розрахунки за ними.

Відповідно до п. 12.4 договору останній може бути розірваний замовником в будь-який час в односторонньому порядку у разі невиконання або неналежного виконання підрядником своїх зобовязань за договором з повідомленням іншої сторони не менше ніж за 20 календарних днів до передбачуваної дати розірвання договору.

Згідно п. 12.5 договору останній не може бути розірваний в односторонньому порядку з боку підрядника.

За умовами п. 13.12 договору зміни до договору можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, що оформлюються додатковими угодами до цього договору, які є його невідємними частинами.

Надалі 23.12.2016 р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору № ВГЕ-284 від 07.09.2016 р., відповідно до якої сторони домовились викласти п. 4.1 договору в наступній редакції: «Загальна ціна робіт за цим договором становить 3661563,97 грн., у тому числі ПДВ 20% - 6102016,66 грн., та включає в себе плату за використані матеріали, виконані роботи та відшкодування всіх обґрунтованих витрат підрядника, які повязані з цим договором. Загальна ціна робіт за цим договором визначена на підставі договірної ціни, яка є додатком № 1 та невідємною частиною цього договору.»

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Так, укладений між сторонами по справі договір підряду на виконання робіт є підставою для виникнення у сторін договору господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України). В свою чергу згідно ст. 629 ЦК України вказаний договір є обов'язковим для виконання його сторонами.

Частиною 4 ст. 879 Цивільного кодексу України передбачено, що оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Згідно ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно приписів ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 6.1 договору строк виконання робіт за цим договором становить 100 календарних днів з дати укладення договору. Початок виконання робіт з дати укладання цього договору.

Так, оскільки договір укладено 07.09.2016 р., граничний строк виконання робіт - 15.12.2016 р.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вказаного договору № ВГЕ-284 відповідачем були виконані обумовлені роботи, що підтверджується складеним між позивачем та відповідачем актом приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) № 30/12 за грудень 2016 року на суму 3661563,97 грн., який було підписано сторонами та завірено їхніми печатками 30.12.2016 року (а.с. 27-35). Крім того, на виконання договору сторонами було складено, підписано та завірено печатками довідку про вартість виконаних робіт (ф.КБ-3) від 30.12.2016 року (а.с. 26).

Так, вказане свідчить про виконання підрядником прийнятих на себе зобовязань за спірним договором № ВГЕ-284, а також про прийняття замовником такого виконання.

Між тим, за ствердженнями позивача, згідно вищевказаного акту приймання виконаних будівельних робіт обумовлені договором роботи фактично виконані 30.12.2016 р., що свідчить про порушення підрядником строків виконання робіт на 14 днів, що стало підставою для нарахування позивачем відповідно до п. 10.2 договору пені в розмірі 256309,48 грн. (3661563,97 грн. х 0,5%/100% х 14 дн.).

Так, позивачем на юридичну адресу відповідача було направлено претензію за вих. № 1607/01/102/17 від 31.03.2017 р. щодо стягнення пені за порушення строків виконання зобовязання за договором у розмірі 256309,48 грн. Проте, зазначена претензія була відхилена відповідачем, що стало підставою для звернення ДП «МТП «Южний» до господарського суду Одеської області із заявленим позовом про стягнення нарахованої пені за порушення відповідачем зобовязання за договором.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 10.1 договору встановлено, що у випадку порушення обовязків, що виникають з цього договору, винна сторона несе відповідальність перед іншою стороною відповідно до чинного законодавства України та умов, викладених у цьому договорі.

Відповідно до п. 10.2 договору за порушення підрядником строків виконання зобовязання стягується пеня у розмірі 0,5% вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі пятнадцяти відсотків вказаної вартості.

При цьому невиконання зобовязання або виконання зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов'язання, зокрема з боку відповідача.

В свою чергу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Як передбачає частина 1 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Отже, у звязку з невиконанням відповідачем робіт за договором № ВГЕ-284 від 07.09.2016 р. у встановлений договором строк, а саме до 15.12.2016 р., позивачем було нараховано відповідачу штрафні санкції у вигляді пені за період з 16.12.2016 р. по 29.12.2016 р., що становить 14 календарних днів.

В свою чергу відповідач, заперечуючи проти вказаних доводів позивача, посилається на те, що прострочення виконання зобовязання по договору відбулось не з вини відповідача. При цьому відповідач вважає, що п. 2.4 договору позивачу надано право відмовитись від прийняття результатів виконаних робіт, якщо виконані умови не відповідають умовам договору, з дотриманням процедури передбаченою договором, і вимагати від підрядника відшкодування збитків, якщо вони виникли внаслідок невиконання або неналежного виконання підрядником своїх зобовязань за договором. Тобто, як вказує відповідач, з огляду на п. 2.3, 2.4 договору та ст. 853 ЦКУ замовник підписав акт здавання-передачі без будь-яких зауважень, тим самим підтвердив, що роботи задовольняють позивача та виконані на суму 3661563,97 грн. Тобто, на думку відповідача, позивач погодився із зміною строків виконання робіт і вина відповідача в порушенні зобов'язання відсутня. Посилаючись на ст. 849 Цивільного кодексу України, відповідач вказує, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитись від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Так, відповідач зазначає, що позивач для проведення робіт реконструкції КЛ-10 кВ ТП-16-ТП-18 ДП «Морський торговельний порт «Южний» мав право на вибір нового підрядника та укладання з ним договору, якщо його не задовольняли строки виконання робіт відповідачем. Як вказує відповідач, позивач до початку виконання робіт зобовязаний був подати заповнений бланк декларації до територіального органу Держархбудінспекції за місцезнаходженням обєкта будівництва особисто, надіслати їх рекомендованим листом з описом вкладення або подати через дозвільний центр. Позивач набував право на виконання будівельних робіт на наступний день після реєстрації декларації. Відтак, відповідач стверджує, що без належного оформлення вказаної декларації та її безпосереднього отримання, відповідач був законодавчо позбавлений права починати виконання робіт за договором. Вказану декларацію позивач передав відповідачу фактично вже після спливу трьох тижнів після підписання договору, а саме 27.09.2016 р. Відтак, відповідач вважає, що до цього часу відповідач через прострочення позивача був позбавлений права виконувати роботи. Крім того, відповідач стверджує, що позивачем не було повідомлено відповідача про те, що роботи повинні проводитися в охоронній зоні перетину обєктів магістральних нафтопроводів, газопроводу високого тиску та кабелів зв'язку. Надавши відповідачу дозвіл на виконання земельних робіт, позивач свідомо чи несвідомо не погодив його з відповідними службами, що контролюють та відповідають за дотримання законодавства України при виконанні робіт на землях з високим рівнем риску. Як вказує відповідач, тільки почавши виконання робіт та не знаючи про статус земель, 11.11.2016 р. відповідач отримав акт-попередження про зупинку проведення робіт в охоронних зонах об'єктів магістральних нафтопроводів від ПАТ «Укртранснафта». Відповідач одразу ж відреагував на вказаний акт-заборону, зупинив проведення робіт та повідомив позивача листом, а також особисто сприяв отриманню позивачем вказівок для отримання технічних умов та дозволу щодо виконання робіт за договором. В свою чергу позивач у відповідь проігнорував законодавчі обмеження щодо виконання робіт та наполягав на продовженні робіт. 23.11.2016 р. відповідач звернувся до позивача з листом, в якому сповістив його, що позивачем були отримані технічні умови на перетин комунікацій МНТ «Південний», які раніше не були відображені в проекті, у звязку з чим готувався перерахунок ціни договору. 29.11.2016 р. після неодноразових пропозицій продовжити строк дії договору відповідач письмово звернувся до позивача з пропозицією продовжити дію договору через затримку погоджень від МНТ «Південний» на перетин. Проте, вказана пропозиція відповідача проігнорована позивачем. При цьому тільки з 08.12.2016 р. та 16.12.2016 р. відповідач отримав дозвіл на виконання робіт в охоронній зоні в той час, коли строк дії договору закінчувався саме 16.12.2016 р. Тобто, на думку відповідача, такою своєю бездіяльністю позивач порушив п. 2.2 договору та чинні норми законодавства, що спричинило затримку виконання робіт. Тому строки виконання робіт збільшились не з вини відповідача, а у звязку з необхідністю призупинити роботи на час отримання необхідного дозволу, про що відповідач не був повідомлений заздалегідь, а тому правових підстав для нарахування пені немає.

Вказані доводи відповідача в обґрунтування заперечень на позов судом оцінюються критично з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту п. 2.4 договору, на який посилається відповідач, цим пунктом передбачено право замовника відмовитись від прийняття результатів виконання робіт у разі їх невідповідності умовам договору. Так, у вказаному пункті договору таке право замовник може реалізувати у разі порушення підрядником виконання умов договору щодо якості виконаних робіт, якості використаних підрядником матеріалів з яких виконуються роботи, тощо, а не у разі порушення строків виконання робіт. В свою чергу враховуючи відсутність претензій до якості виконаних відповідачем робіт у замовника були відсутні підстави для відмови від підписання 30.12.2016 р. акту приймання виконаних будівельних робіт № 30/12. При цьому підписанням акту приймання виконаних будівельних робіт № 30/12 без будь-яких зауважень, позивачем фактично підтверджено належне виконання підрядником умов договору, однак це не свідчить про погодження зміни граничного строку виконання робіт, як це вважає відповідач.

Вищевикладене цілком узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 853 ЦК України, згідно якої замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

В силу положень ст. 882 ЦК України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов'язаний негайно розпочати їх прийняття. Замовник організовує та здійснює прийняття робіт за свій рахунок, якщо інше не встановлено договором. У прийнятті робіт мають брати участь представники органів державної влади та органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених законом або іншими нормативно-правовими актами. Замовник, який попередньо прийняв окремі етапи робіт, несе ризик їх знищення або пошкодження не з вини підрядника, у тому числі й у випадках, коли договором будівельного підряду передбачено виконання робіт на ризик підрядника. Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

До того ж у спірному договорі, укладеному між сторонами, чітко визначені обсяги виконаних робіт, які передбачені в робочому проекті «Реконструкція КЛ-10 кВ ТП-16-ТП-18 ДП «МТП «Южний», що містився в тендерній документації у вільному доступі та був отриманий підрядником на стадії укладання договору, відповідно до п. 2.3. договору. Як зясовано судом, вказаний договір було укладено сторонами саме за результатами електронних закупівель, в розміщених на сайті замовника технічних вимогах були зазначені умови виконання робіт, строки та обсяги виконання робіт, після ознайомлення з якими відповідачем було прийнято пропозицію на виконання робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відтак, відповідач, підписавши спірний договір, повністю погодився з його умовами, зокрема, з прийняттям на себе обовязку забезпечити виконання робіт в обумовлений договором строк.

При цьому судом не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що порушення строку виконання робіт сталося з вини замовника у звязку із вимушеним призупиненням роботи на час отримання необхідних дозволів, оскільки роботи проводились в охоронній зоні перетину обєкту магістральних нафтопроводів, газопроводу високого тиску та кабелів звязку. Так, з матеріалів справи вбачається, що листом № 1111/02 від 11.11.2016 р. (вх. № 6040 від 14.11.2016 р.), а також листом № 1611/02 від 16.11.2016 р. відповідач повідомив ДП «МТП «Южний» про відсутність технічних умов на перетин нафтопроводів. В свою чергу замовником одразу було вжито ряд заходів щодо отримання технічних умов, про що складено акт привязки перетину проектного кабелю КЛ-10кВ (реконструкція ТП-16, ТП-18 ДП «МТП «Южний» з підземним газопроводом високого тиску п/е 63х5,8 мм) від 16.11.2016 р. Також листами за № 92-02/2128 та № 92-02/2129 від 21.11.2016 р. філією «Південні магістральні нафтопроводи» були надані технічні умови на перетин блокувальних трубопроводів Ду700 і Ду1200 км 1,6, 2-х напірних каналізаційних колекторів Ду106, 2-х електричних кабелів 10 кВ, газопроводу п/е 63x5,8 високого тиску МНТ «Південний» з електричним кабелем 10 Кв. Факт отримання технічних умов підтверджено і листом ТОВ «КІМ» № 2311/03 від 23.11.2016 р. Таким чином, вказане свідчить, що позивач в найкоротший термін після отримання листа ТОВ «КІМ» щодо необхідності отримання відповідних технічних умов замовник посприяв в отриманні відповідних дозвільних документів.

Наразі згідно листа позивача № 6333/17/210/16 від 21.11.2016 р. (у відповідь на листи № 1111/02 від 11.11.2016 р.; № 1611/02 від 16.11.2016 р.) останній наполягав на продовженні виконання ТОВ «КІМ» робіт за договором, вказуючи, що станом на 17.11.2016 р. замовником виявлено ділянки, які не відносились до місць перетину інженерних мереж ПАТ «Укртранснафта» та на яких підрядником не проводились підготовчі роботи.

Крім того, за ствердженнями позивача, порушення строків виконання робіт за договором сталося виключно з вини ТОВ «КІМ», оскільки підрядник своєчасно не приступив до виконання робіт за договором, не отримав необхідних документів дозвільного характеру для проведення робіт, у тому числі технічних умов. З листа ДП «МТП «Южний» № 5306/17/2017/16 від 20.09.2016 р. вбачається, що станом на 20.09.2016 р. підрядником виконання робіт не розпочато.

Щодо посилань відповідача на те, що він був позбавлений можливості розпочати виконання робіт, оскільки декларація про початок виконання будівельних робіт фактично передана підряднику 27.09.2016 р. Так, службова записка № 115-14/14983 від 27.09.2016 р., на яку посилається ТОВ «КІМ», підтверджує лише передачу зареєстрованої 14.09.2016 р. декларації про початок виконання будівельних робіт головному енергетику, однак не свідчить про надання підряднику дозволу на початок виконання будівельних робіт з 27.09.2016 р.

Стосовно доводів відповідача про непогодження позивачем продовження строку виконання робіт суд зазначає. Так, з матеріалів справи вбачається, що листом від 29.11.2016 р. № 29/11-01 ТОВ «КІМ» звернулось до ДП «МТП «Южний» щодо продовження строку виконання робіт у звязку з затримкою погоджень, але листом від 05.12.2016 р. № 6704/17/207/16 замовник відмовив підряднику у продовженні строку виконання робіт, оскільки це не є підставою для продовження строку дії договору. Так, замовник не погодився з умовою продовжити строк виконання робіт, оскільки ці роботи згідно плану повинні бути проведені у 2016 році та фінансування на проведення реконструкції КД-10 кВ ТП-16-ТП-18 ДП «МТП «Южний» були заплановані у бюджеті 2016 року.

Між тим за умовами п. 6.2 договору строк виконання робіт може бути змінено з внесенням відповідних змін до договору в разі: виникнення обставин непереборної сил; невиконання або неналежного виконання замовником своїх зобовязань; дій третіх осіб, що унеможливлюють належне виконання робіт, за винятком випадків, коли ці дії зумовлені залежними від підрядника обставинами. Пунктом 6.4 договору передбачено, що при виникненні обставин, які не залежать від підрядника та перешкоджають виконанню робіт у встановлений договором строк, він може поставити перед замовником питання про його перегляд. Рішення про перегляд строку оформлюється шляхом укладення додаткової угоди до договору.

Такий саме порядок внесення змін до договору передбачено в п. 13.12, за яким зміни до договору можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, що оформлюються додатковими угодами до цього договору, які є його невідємними частинами.

Так, судом зясовано відсутність укладеної між сторонами додаткової угоди про внесення змін до договору щодо продовження строку виконання будівельних робіт у порядку, передбаченому п. 6.4, 13.12 договору підряду, під час виконання робіт. Однак, слід зазначити, що у разі необґрунтованої, на думку відповідача, відмови позивача як замовника від укладення додаткової угоди щодо продовження строку виконання робіт відповідач був наділений правом вимоги на зміну договору у судовому порядку (ст.ст. 651, 652 ЦК України), але не скористався цим правом.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи вищенаведене та, що відповідачем несвоєчасно були виконані зобовязання за спірним договором № ВГЕ-284 від 07.09.2016 р., а саме щодо передачі позивачу виконаних робіт у встановлений договором строк, на думку суду, позивачем правомірно нараховано відповідачу на підставі п. 10.2. договору пеню в сумі 256309,48 грн. за період з 16.12.2016 р. по 29.12.2016 р. відповідно до наданого розрахунку. При цьому слід зазначити, що відповідачем не оспорено здійснений позивачем розрахунок пені.

Доводи відповідача про те, що пеня може застосовуватись виключно за несвоєчасне виконання грошового зобовязання згідно ст. 549 ЦК України, суд вважає безпідставними з огляду на таке.

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як передбачає частина 1 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В розумінні ст. 173 та 230 ГК України пеня є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання.

Згідно ч. 2, 3 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у такому розмірі: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу та пені, передбачених абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

В п. 2.2 Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 зазначено, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Так, у даному випадку застосована позивачем до відповідача відповідальність у вигляді пені згідно п. 10.2 договору узгоджується з положеннями ч. 2, 3 ст. 231 ГК України, що застосовуються саме у правовідносинах за допущення прострочення виконання лише негрошового зобов'язання.

Відтак, враховуючи вищенаведене, судом не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що п. 10.2 договору є нікчемним.

Разом з тим, з урахуванням наведених відповідачем обставин у відзиві на позов, суд вважає за можливе зменшити нараховану суму пені до 10% від розрахованої позивачем.

Відповідно до ч. 3 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. У випадку коли порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятком, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов'язані з кредитором договірними відносинами. Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Норми матеріального права, а саме ст. 233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено сторонами, відповідачем зобовязання щодо виконання обумовлених спірним договором підрядних робіт виконані у повному обсязі. При цьому суд враховує, що відповідачем допущено прострочення виконання робіт на 14 календарних днів, яке є незначним у порівнянні із загальним строком робіт, також при виконанні відповідачем підрядних робіт виникали певні обставини, які потребували узгодження та не в повній мірі залежали від відповідача.

Підпунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції розяснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ст.83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка наявним доказам, якими заявник обґрунтовує свої заперечення.

Відповідно до положень статті 3, частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов'язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, враховуючи вищенаведене, зважаючи на ступінь виконання відповідачем своїх зобов'язань за спірним договором (зокрема їх повне виконання), та те, що в результаті такого виконання зобовязання позивачем не понесено будь-яких втрат, збитків, суд доходить до висновку щодо необхідності зменшення розміру заявлених штрафних санкцій у вигляді пені, що підлягає до стягнення з відповідача, на 90% від заявленої позивачем суми, що є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін. Отже, з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 25630,95 грн. (10% від 256309,48 грн.).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Оцінюючи надані докази в сукупності, господарський суд вважає, що позовні вимоги „Морський торговельний порт „Южний обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, однак підлягають частковому задоволенню у звязку зі зменшенням судом розміру нарахованої пені.

У звязку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, та рішення відбулось на користь позивача, відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, слід віднести за рахунок відповідача без урахування зменшеної судом суми нарахованих санкцій. Як зазначено в п. 4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України, у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний до Товариства з обмеженою відповідальністю „Комунікації та інженерні мережі про стягнення 256309,48 грн. задовольнити частково.

2. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю „Комунікації та інженерні мережі (65091, м. Одеса, вул. Середня, буд. 10-А; ; р/р 5 в АТ „ОСОБА_3 Аваль м. Київ, МФО 380805) на користь Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний (65481, Одеська область, м. Южне, вул. Берегова, 13; ; р/р 1614 в ПАТ „Банк Восток м. Дніпро, МФО 307123) пеню в сумі 25630/двадцять пять тисяч шістсот тридцять/грн. 95 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 3844/три тисячі вісімсот сорок чотири/грн. 64 коп.

3. В задоволенні решти частини позовних вимог Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний до Товариства з обмеженою відповідальністю „Комунікації та інженерні мережі відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 04 вересня 2017 р.

Суддя В.С. Петров