РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2017Справа № 910/12791/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Пожмашина"

до Державної служби України з надзвичайних ситуацій

про тлумачення змісту договору, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Калініна О.А. (представник за довіреністю № 07/17 від 20.07.2017р.);

від відповідача: не з'явились.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Пожмашина" (надалі - позивач) звернулося до суду з позовною заявою про тлумачення змісту п. 2.2. та Додатку № 3 "Календарний план поставки Продукції" до Договору № 21-5/6 про закупівлю згідно з "ДК021:2015 код 34140000-0 Великовантажні мототранспортні засоби (Пожежно-рятувальні автомобілі для пожежогасіння і проведення рятувальних робіт)" від 21.06.2017р., укладеного з Державною службою України з надзвичайних ситуацій (надалі - відповідач).

Позовні вимоги мотивовані неоднаковим трактуванням умов договору, внаслідок чого позивач вказує на наявність обставин для тлумачення змісту п. 2.2. та Додатку № 3 "Календарний план поставки Продукції" до вище вказаного договору в судовому порядку.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав, в тому числі й на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 15.08.2017р.

В судове засідання 15.08.2017р. представник відповідача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Судом розглянуто клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та відмовлено в його задоволенні з огляду на його необґрунтованість, оскільки відповідач не був позбавлений можливості реалізувати своє процесуальне право на участь в судовому засіданні та неявка його представника не перешкоджає розглядові справи.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання, не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 15 серпня 2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21 червня 2017 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (замовник) було укладено Договір № 21-5/6 про закупівлю згідно з «ДК 021:2015 код 34140000-0 Великовантажні мототранспортні засоби (Пожежно-рятувальні автомобілі для пожежогасіння і проведення рятувальних робіт)» (надалі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов'язувався поставити у власність замовнику: ДК 021:2015 код 34140000-0 Великовантажні мототранспортні засоби (Пожежно-рятувальні автомобілі для пожежогасіння і проведення рятувальних робіт), Автоцистерни пожежні АЦ-4-60 (530905)-515М, автоцистерни пожежні АЦ-4-60 (5401НЕ)-515К (далі - Продукція) в кількості та комплектації згідно із специфікацією (додаток 1), що є невід'ємною частиною Договору, а замовник зобов'язувався прийняти та оплатити продукцію на умовах договору.

За умовами п. 1.2. Договору замовник забезпечує приймання та оплату продукції в кількості та за цінами відповідно до специфікації.

В п. 2.1. Договору сторони домовились, що ціна договору становить 600 335 700,00 грн., в тому числі ПДВ - 100 055 950,00 грн. за цінами відповідно до тендерної пропозиції та специфікації.

Згідно п. 2.2. Договору замовник, керуючись вимогами абзацу другого підпункту 4 пункту 1 та пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 року № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за державні кошти», здійснює попередню оплату постачальнику в порядку, визначеному Календарним планом розрахунків (додаток 2), при умові надходження коштів з Державного бюджету України на реєстраційний рахунок замовника.

За умовами пункту 2.2. Договору та Додатку 2 до Договору відповідач повинен здійснити 100-відсоткову попередню оплату вартості продукції, яка підлягає поставці за Договором, відповідно до погодженого сторонами Календарного плану розрахунків на 2017р., який передбачає наступні етапи оплати:

1. На протязі 10 (десяти) робочих днів після підписання Договору - в розмірі 50 (п'ятдесят) відсотків від загальної суми Договору;

2. В серпні 2017 року - в розмірі 20 (двадцяти) відсотків від загальної суми Договору;

3. В вересні 2017 року - в розмірі 10 (десяти) відсотків від загальної суми Договору;

4. В жовтні 2017 року - в розмірі 5 (п'яти) відсотків від загальної суми Договору;

5. В листопаді 2017 року - в розмірі 5 (п'яти) відсотків від загальної суми Договору;

6. В грудні 2017 року - відповідач зобов'язувався здійснити остаточний розрахунок за Договором - 10 (десять) відсотків від загальної суми Договору.

Таким чином, умовами Договору передбачено стовідсоткову попередню оплату Продукції.

У відповідності до п. 3.2. Договору продукція має бути поставлена замовнику відповідно до Календарного плану поставки продукції (додаток 3).

В додатку 3 до Договору - Календарному плані поставки продукції, зазначено те, що поставка повинна бути здійснена в 6 етапів в наступній кількості та строки, а саме:

1. 65 одиниць продукції - строк поставки до 30.11.2017 року, але не пізніше п'яти місяців і двадцяти календарних днів з дати здійснення попередньої оплати;

2. 26 одиниць продукції - строк поставки до 25.12.2017 року, але не пізніше п'яти місяців і двадцяти календарних днів з дати здійснення попередньо оплати;

3. 13 одиниць продукції - строк поставки протягом п'яти місяців і двадцяти календарних днів з дати здійснення попередньої оплати;

4. 7 одиниць продукції - строк поставки протягом п'яти місяців і двадцяти календарних днів з дати здійснення попередньої оплати;

5. 7 одиниць продукції - строк поставки протягом п'яти місяців і двадцяти календарних днів з дати здійснення попередньої оплати;

6. 12 одиниць продукції - строк поставки протягом п'яти місяців і двадцяти календарних днів з дати здійснення попередньої оплати.

Як зазначає позивач, що оскільки умовами Договору передбачено стовідсоткову попередню оплату продукції, то виконання першого етапу поставки для позивача є неможливим, адже останній етап попередньої оплати припадає на грудень 2017 року, а поставка першої партії продукції має бути здійснена до 30 листопада 2017 року та відповідно до умов Договору з урахуванням того, що останній етап попередньої оплати буде здійснено в грудні 2017 року, позивач має поставити сто відсотків продукції в строк п'ять місяців двадцять календарних днів з дати здійснення попередньої оплати, тобто орієнтовно в середині червня 2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з листом вих. №268 від 16.06.2017р., в якому просив роз'яснити умови здійснення поставки, адже з положень договору вбачається, що відлік строку для виконання зобов'язання з поставки починається з моменту здійснення попередньої оплати в повному обсязі, тобто строк в п'ять місяців та двадцять календарних днів, які потрібні для здійснення поставки продукції почне свій перебіг з дати зарахування попередньої оплати за Договором на рахунок позивача в повному обсязі (після грудня 2017 року). Позивач вказував на те, що відповідач розумів умови Договору (а саме пункту 2.2. та Додатку 3) по-іншому, а саме: - відповідач здійснює поетапну попередню оплату кожної партії продукції згідно календарного плану розрахунків (Додаток 2); - позивач зобов'язаний поставити продукцію поетапно - партіями не пізніше п'яти місяців і двадцяти календарних днів з дати здійснення оплати відповідної партії продукції. Позивач в своєму листі просив відповідача надати своє бачення стосовно порядку оплати та поставки, та внести зміни в Договір, не змінюючи при цьому його суттєвих умов, для уникнення можливості виникнення непорозумінь під час співпраці за Договором, які можуть призвести до виникнення судових спорів.

Листом № 03-9589/213 від 03.07.2017 року відповідачем було надано позивачу відповідь на його лист, зі змісту якого відповідач не відобразив своє бачення змісту договору, зокрема п. 2.2. та Додатку № 3 "Календарний план поставки Продукції" до Договору та вказав на те, що відповідно до ч. 4 ст. 36 закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі.

Листом вих. № 341 від 24.07.2017р. позивач просив відповідача розтлумачити зміст вказаних вище положень договору, а саме п. 2.2. та Додатку № 3 "Календарний план поставки Продукції" до Договору, який залишився без відповіді зі сторони відповідача.

Листом № 03-10927/08 від 01.08.2017р. відповідач звернув увагу позивача на те, що відповідно до умов договору продукція має бути поставлена у наступному порядку:

65 одиниць продукції - до 30.11.2017 року;

26 одиниць продукції - строк поставки до 25.12.2017 року;

13 одиниць продукції - протягом п'яти місяців і двадцяти календарних днів з дати здійснення третього етапу попередньої оплати;

7 одиниць продукції - протягом п'яти місяців і двадцяти календарних днів з дати здійснення четвертого етапу попередньої оплати;

7 одиниць продукції - протягом п'яти місяців і двадцяти календарних днів з дати здійснення п'ятого етапу попередньої оплати;

12 одиниць продукції - протягом п'яти місяців і двадцяти календарних днів з дати здійснення шостого етапу попередньої оплати.

Крім того, у згаданому листі, відповідач наголошував позивачеві на недопущення порушення строків постачання продукції та вимог щодо її якості.

Звертаючись до суду зданим позовом, позивач вказує на те, що сторони під час укладення Договору мали різне уявлення стосовно свого волевиявлення та волевиявлення іншої сторони за Договором. Враховуючи, що відкриті торги №UА-2017-03-17-001005-b було оголошено 17 березня 2017 року, то термін поставки до 30 листопада 2017 року, як було визначено в Додатку 3 до проекту Договору в тендерній документації цілком узгоджувався зі строком в п'ять місяців двадцять календарних днів (з урахуванням строків здійснення попередньої оплати). Тендерна пропозиція була подана позивачем 09 квітня 2017 року. Але, з огляду на те, що внаслідок подовження процедури проведення відкритих торгів Договір було підписано 21 червня 2017 року, і строк здійснення попередньої оплати відповідно до Додатку 2 до Договору становить 10 (десять) робочих днів з дати підписання Договору, то строк поставки в п'ять місяців та двадцять календарних днів від дати здійснення попередньої оплати вже не узгоджується зі встановленим терміном поставки частини Продукції до 30 листопада 2017 року, і не відображає реальне волевиявлення сторін Договору, яке мало місце під час подання тендерної пропозиції позивачем. Підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змогу з'ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторін правочину не дозволяє однозначно встановити їх наміри, тобто, потребує встановлення справжньої волі, вираженої при вчиненні правочину, та відповідності волі та волевиявлення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з пунктом 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами статей 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Визначальною ознакою договору є мета його укладення.

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Із наведеного вбачається, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Договором було установлено строки оплати за поставлений товар.

За приписами ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 цього Кодексу.

Статтею 627 цього ж Кодексу передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами статті 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу, у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

За приписами статті 213 Цивільного кодексу України тлумачення правочину, може здійснюватися як сторонами, так і на вимогу однієї із сторін судом.

Пунктами 3, 4 вказаної статті передбачені правила тлумачення правочину, які визначаються за таким принципом: при неможливості витлумачити положення договору, шляхом використання вузького кола засобів, залучаються нові критерії перевірки правильності того чи іншого трактування умов договору.

Так, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змогу з'ясувати дійсним зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тлумачення не може створювати, а лише роз'яснює існуючи умови угоди.

Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 Цивільного кодексу України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Згідно п. 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 роках від 11.04.2005р. № 01-8/344 Вищий господарський суд України виклав позицію, відповідно до якої тлумачення змісту правочину господарським судом можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони (сторін) правочину.

Спір у даній справі вник внаслідок того, що сторони під час укладення Договору мали різне уявлення стосовно свого волевиявлення та волевиявлення іншої сторони за Договором.

Як свідчать матеріали справи, відкриті торги №UА-2017-03-17-001005-b було оголошено 17 березня 2017 року, то термін поставки до 30 листопада 2017 року, як було визначено в Додатку 3 до проекту Договору в тендерній документації цілком узгоджувався зі строком в п'ять місяців двадцять календарних днів (з урахуванням строків здійснення попередньої оплати). Тендерна пропозиція була подана позивачем 09 квітня 2017 року. Але, з огляду на те, що внаслідок подовження процедури проведення відкритих торгів Договір було підписано 21 червня 2017 року, і строк здійснення попередньої оплати відповідно до Додатку 2 до Договору становить 10 (десять) робочих днів з дати підписання Договору, то строк поставки в п'ять місяців та двадцять календарних днів від дати здійснення попередньої оплати вже не узгоджується зі встановленим терміном поставки частини Продукції до 30 листопада 2017 року, і не відображає реальне волевиявлення сторін Договору, яке мало місце під час подання тендерної пропозиції позивачем.

За висновками позивача, п. 2.2. Договору передбачено здійснення попередньої оплати вартості продукції, а додаток 2 визначає 6 етапів її сплати, останній з яких припадає на грудень 2017р.

При цьому, оскільки умови договору не містять положень про те, що попередня оплата має частковий характер, позивач вважає її повною (100-відсотковою) та оскільки договором передбачено 100-відсоткову попередню оплату продукції, позивач повинен поставити продукцію орієнтовно в середині 2018 року.

Позов про тлумачення правочину повинен ґрунтуватись на загальному праві звернення до господарського суду - захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів (ст. 1 ГПК України). Таким чином, підставою для тлумачення судом правочину є наявність спору між сторонами правочину щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всього правочину або його частини, що не дає змогу з'ясувати дійсний зміст правочину або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити його намір.

Оскільки метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов. З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 Цивільного кодексу України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Доказів виконання позивачем умов договору матеріали справи не містять, відтак суд приходить до висновку про правомірність звернення позивачем до суду з даним позовом та оскільки відповідач ухиляється від тлумачення умов укладеного з позивачем договору, а між сторонами існують непорозуміння щодо змісту договору (наявність спору), вказаний правочин за приписами ст. 213 ЦК України має бути розтлумачений в судовому порядку.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/12791/17 підлягають задоволенню в повному обсязі, а зміст п. 2.2. та Додатку № 3 "Календарний план поставки Продукції" до Договору № 21-5/6 про закупівлю згідно з "ДК021:2015 код 34140000-0 Великовантажні мототранспортні засоби (Пожежно-рятувальні автомобілі для пожежогасіння і проведення рятувальних робіт)" від 21.06.2017р. слід розтлумачити наступним чином: «замовник здійснює поетапну попередню оплату кожної партії продукції згідно Календарного плану розрахунків на 2017р. (додаток 2), а постачальник зобов'язаний поставити продукцію поетапно - партіями не пізніше п'яти місяців і двадцяти календарних днів з дати здійснення оплати відповідної партії продукції».

Судовий збір в розмірі 1 600,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Розтлумачити зміст п. 2.2. та Додатку № 3 "Календарний план поставки Продукції" до Договору № 21-5/6 про закупівлю згідно з "ДК021:2015 код 34140000-0 Великовантажні мототранспортні засоби (Пожежно-рятувальні автомобілі для пожежогасіння і проведення рятувальних робіт)" від 21.06.2017р., укладеного між Державною службою України з надзвичайних ситуацій (ідентифікаційний код 38516849, адреса: 01030, м. Київ, вул. О.Гончара, буд. 55) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Пожмашина" (ідентифікаційний код 33742637, адреса: 17583, Чернігівська область, Прилуцький район, смт. Ладан, вул. Миру, буд. 100А) наступним чином: «замовник здійснює поетапну попередню оплату кожної партії продукції згідно Календарного плану розрахунків на 2017р. (додаток 2), а постачальник зобов'язаний поставити продукцію поетапно - партіями не пізніше п'яти місяців і двадцяти календарних днів з дати здійснення оплати відповідної партії продукції».

3. Стягнути з Державної служби України з надзвичайних ситуацій (ідентифікаційний код 38516849, адреса: 01030, м. Київ, вул. О.Гончара, буд. 55) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Пожмашина" (ідентифікаційний код 33742637, адреса: 17583, Чернігівська область, Прилуцький район, смт. Ладан, вул. Миру, буд. 100А) 1 600,00 грн. (одну тисячу шістсот гривень 00 коп.) судового збору.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.08.2017р.

Суддя С.М. Морозов