ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2017 року Справа № 904/11460/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В.

при секретарі судового засідання: Манчік О.О.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, головний юрисконсульт відділу загальної судової роботи Юридичного департаменту, довіреність №14-66 від 14.04.2017 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №7/4 від 10.05.2017 р.;

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Південьтеплоенерго Комунального підприємства Дніпротеплоенерго Дніпропетровської обласної ради, м. Дніпро на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2017 року у справі №904/11460/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Дочірнього підприємства Південьтеплоенерго Комунального підприємства Дніпротеплоенерго Дніпропетровської обласної ради, м. Дніпро

про стягнення 503 331 грн. 56 коп.,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області звернулось Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з позовною заявою до до Дочірнього підприємства "Південьтеплоенерго" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради про стягнення 503 331,56 грн., з яких: 394 815,61 грн. - пеня, 20 926,91 грн. - 3% річних, 87 589,04 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 1533/15-БО-4 від 31.12.2014р., в частині своєчасної оплати поставленого природного газу.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2017 року по справі №904/11460/16 (головуючий суддя Загинайко Т.В.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Дочірнього підприємства Південьтеплоенерго Комунального підприємства Дніпротеплоенерго Дніпропетровської обласної ради на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 394 815 грн. 61 коп. пені, 87 430 грн. 03 коп. - інфляційних нарахувань, 20 926 грн. 91 коп. річних, та 7 547 грн. 59 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач неналежним чином виконав свої зобовязання за вищевказаним договором в частині своєчасного розрахунку за отриманий природний газ.

Не погодившись з зазначеним рішенням господарського суду Дочірнє підприємство Південьтеплоенерго Комунального підприємства Дніпротеплоенерго Дніпропетровської обласної ради звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що вищезазначене рішення господарського суду Дніпропетровської області підлягає скасуванню, в звязку з неповним зясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків.

Скаржник в апеляційній скарзі вказує на те, що пунктом 3 статті 7 Закону України № 1730-У 111 визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання горячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані ) підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Єдиною умовою списання заборгованості, нарахованої за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії, є набрання чинності Закону України № 1730-У111.

Отже, додаткові умови для не нарахування (як в даному випадку) або списання сум неустойки (штрафів, пені) інфляційних нарахувань, процентів річних при відсутності кредиторської заборгованості на день набрання чинності Закону України № 1730-У 111 не вимагаються.

В той же час, на момент звернення із позовом до суду у позивача було право нараховувати та вимагати сплатити пеню, інфляційні втрати та річні, однак звязку із набуттям чинності Закону України № 1730-У111, таке право було скасовано.

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ відзив на апеляційну скаргу не надало.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.06.2017 року

у складі колегії суддів головуючого судді Чимбар Л.О. (доповідача), суддів: Антонік С.Г. Вечірко І.О. було прийнято апеляційну скарги та призначено до розгляду на 01.08.2017 року.

01.08.2017 року розпорядженням керівника апарату Дніпропетровського апеляційного господарського суду ОСОБА_3 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №904/11460/16 у звязку із перебуванням у відпустці судді Чимбар Л.О., що унеможливлює участь головуючого судді (судді-доповідача) у розгляді даної справи, та перебуванням у відпустці судді Антоніка С.Г.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.08.2017 року

у складі колегії суддів головуючого судді Іванова О.Г. (доповідача), суддів:ОСОБА_4, ОСОБА_5 було прийнято справу №904/11460/16 до свого провадження та призначено до розгляду на 22.08.2017 року.

В судовому засіданні 22.08.2017 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 104 ГПК України серед підстав для скасування або зміни рішення місцевого суду є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

31.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, як продавцем, та Дочірнім підприємством Південьтеплоенерго Комунального підприємства Дніпротеплоенерго Дніпропетровської обласної ради, як покупцем, було укладено Договір №1533/15-БО-4 купівлі-продажу природного газу (а.с.14-19).

Згідно до пункту 1.1 договору продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015р. природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (надалі споживачам покупця).

Згідно нункту 2.1 Договору встановлено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2015 року по 31.12.2015р. газ обсягом до 3 725,755 тис. куб.м, у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб.м):

- у січні 649,098 тис. куб.м;

- у лютому 628,359 тис. куб.м;

- у березні 516,115 тис. куб.м;

- у квітні 167,664 тис. куб.м;

- у травні 103,718 тис. куб.м;

- у червні 103,718 тис. куб.м;

- у липні 51,861 тис. куб.м;

- у серпні 103,718 тис. куб.м;

- у вересні 103,718 тис. куб.м;

- у жовтні 207,333 тис. куб.м;

- у листопаді 491,196 тис. куб.м;

- у грудні 599,257 тис. куб.м.

Відповідно до пункту 3.3 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу; обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктом 3.4. договору, з урахуванням додаткової угоди №8 від 22.10.2015р., не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного/ газовидобувного/газотранспортного підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа повертає покупцю та газорозподільному/газовидобувному/газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно п.5.1. договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

Згідно пункту 5.2 Договору ціна за 1000 куб.м природного газу становить 5 900 грн. 00 коп. без урахуванням податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: - збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%; - податок на додану вартість за ставкою 20%; крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 366 грн. 70 коп., крім ПДВ 20% - 73 грн. 34 коп., всього з ПДВ 440 грн. 04 коп.; до сплати за 1000 куб.м. природного газу 6 384 грн. 70 коп., крім ПДВ 20% - 1 276 грн. 94 коп., всього з ПДВ 7 661 грн. 64 коп.

У звязку зі зміною вартості газу сторонами згідно додаткових угод від 24.02.2015р. №1, від 27.03.2015р. №2, від 15.04.2015р. №3, від 18.05.2015р. №4, від 30.06.2015р. №5, від 29.07.2015р. №6, від 21.10.2015р. №8, від 22.10.2015р. №9, від 25.11.2015р. №11 до пункту 5.2 Договору вносилися, зокрема, наступні зміни щодо ціни газу з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання:

- з 01.02.2015р. до сплати за 1000 куб.м. - 6 180 грн. 70 коп., крім того ПДВ 20% - 1 236 грн. 14 коп., всього з ПДВ 7 416 грн. 84 коп. (а.с. 20);

- з 01.03.2015р. до сплати за 1000 куб.м - 9 444 грн. 70 коп., крім того ПДВ 20% - 1 888 грн. 94 коп., всього з ПДВ 11 333 грн. 64 коп. (а.с. 21);

- з 01.04.2015р. до сплати за 1000 куб.м. - 8 000 грн. 20 коп., крім того ПДВ 20% - 1 600 грн. 04 коп., всього з ПДВ 9 600 грн. 24 коп. (а.с. 22);

- з 01.05.2015р. до сплати за 1000 куб.м. - 7 602 грн. 40 коп., крім того ПДВ 20% - 1 520 грн. 48 коп., всього з ПДВ 9 122 грн. 88 коп. (а.с. 23);

- з 01.06.2015р. до сплати за 1000 куб.м. - 7 388 грн. 20 коп., крім того ПДВ 20% - 1 477 грн. 64 коп., всього з ПДВ 8 865 грн. 84 коп. (а.с. 24);

- з 01.07.2015р. до сплати за 1000 куб.м. - 7 395 грн. 50 коп., крім того ПДВ 20% - 1 479 грн. 10 коп., всього з ПДВ 8 874 грн. 60 коп. (а.с. 26);

- з 01.10.2015р. до сплати за 1000 куб.м - 7 421 грн. 10 коп., крім того ПДВ 20% - 1 484 грн. 22 коп., всього з ПДВ 8 905 грн. 32 коп. (а.с. 28);

- з 01.11.2015р. до сплати за 1000 куб.м. - 7 288 грн. 12 коп., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 8 905 грн. 32 коп. (а.с. 29);

- з 01.12.2015р. до сплати за 1000 куб.м. - 7 292 грн. 52 коп., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 8 751 грн. 10 коп. (а.с. 31).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору у період з січня по грудень 2015 року позивачем було здійснено постачання відповідачу газу на загальну суму 14 300 350 грн. 93 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 32-38):

- від 31.01.2015р. за січень 2015р. на суму 2 754 374 грн. 91 коп.;

- від 28.02.2015р. за лютий 2015р. .на суму 2 249 312 грн. 49 коп.;

- від 31.03.2015р. за березень 2015р. на суму 2 608 743 грн. 26 коп.;

- від 30.04.2015р. за квітень 2015р. на суму 1 466 110 грн. 25 коп.;

- від 31.10.2015р. за жовтень 2015р. на суму 870 076 грн. 49 коп.;

- від 30.11.2015р. за листопад 2015р. на суму 1 863 516 грн. 89 коп.;

- від 31.12.2015р. за грудень 2015р. на суму 2 488 216 грн. 64 коп.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач повинен був остаточно розрахуватися за отриманий газ відповідно до 14.02.2015р. (включно), до 14.03.2015р. (включно), до 14.04.2015р. (включно), до 14.06.2015р. (включно), до 14.07.2015р. (включно), до 14.08.2015р. (включно), до 14.09.2015р. (включно), до 14.11.2015р. (включно), до 14.12.2015р. (включно) та до 14.01.2016р. (включно).

Згідно розрахунку (а.с. 10-13) та операціях по підприємству Дочірнього підприємства Південьтеплоенерго ДП КП Дніпротеплоенерго ДОР (а.с. 40) вбачається, що відповідач за поставлений газ розрахувався повністю, проте з порушенням строків, установлених Договором.

Таким чином, причиною виникнення спору є неналежне виконання відповідачем договірних зобовязань у частині своєчасної оплати природного газу, у звязку з чим позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за період з 15.02.2015 року по 27.12.2015 року у розмірі 394 815 грн.61 коп., інфляційні за період з березня 2015 року по грудень 2015 року у розмірі 87 430 грн.03 коп., 3 % річних за період з 15.02.2015 року по 27.12.2015 року у розмірі 20 926 грн.91 коп., які відповідачем у добровільному порядку не сплачені, що стало причиною звернення позивача з позовом, який є предметом спору у даній справі.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порушення умов договору Відповідач своєчасно не розрахувався за поставлений природний газ, що підтверджується матеріалами справи, та не спростовується Відповідачем.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, на час розгляду справи судом першої інстанції відповідач повністю розрахувався з позивачем за спожитий природний газ, але з порушенням строків передбачених п. 6.1 договору, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, який наявний в матеріалах справи (а.с. 10-13).

Згідно ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами; до відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Положення статей 216-218 Господарського кодексу України також встановлюють, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Сторонами в п. 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем умов п. 6.1. цього Договору, який встановлює строки розрахунків за фактично переданий газ, Покупець у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підтвердження понесення інфляційних втрат та в обґрунтування здійснених нарахувань 3% річних і пені у зв'язку із простроченням відповідачем строку оплати зазначених обсягів природного газу позивачем надані до матеріалів справи відповідні розрахунки.

За розрахунком позивача, підлягає стягненню пеня за порушення грошового зобов'язання за період з 15.02.2015 року по 27.12.2015 року у розмірі 394 815 грн.61 коп., розрахована за кожним актом окремо, з урахуванням здійснених відповідачем проплат.

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та вимагає стягнути з відповідача 3% річних за загальний період з 15.02.2015 року по 27.12.2015 року у розмірі 20 926 грн.91 коп., а також інфляційні за загальний період з 15 березня 2015 року по грудень 2015 року у розмірі 87 430 грн.03 коп.

Господарський суд, перерахувавши інфляційні втрати за період з квітня по грудень 2015р року, встановив, що вони складають 87 430 грн.03 коп. та підлягають стягненню. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат господарський суд відмовив в задоволенні позову.

Також, господарський суд, перерахувавши 3% річних, з урахуванням ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України, встановив, що за загальний період з 15.02.2015 року по 27.12.2015 року вони складають 20 926 грн. 91 коп. та підлягають до стягнення; пеня за загальний період з 15.02.2015 року по 27.12.2015 року складає 394 815 грн.61 коп. та підлягає до стягнення.

На підставі викладеного, враховуючи розрахунок позивача (межі зазначеного ним періоду), дні фактичної сплати відповідачем суми боргу, положення частини п'ятої ст. 254 Цивільного кодексу України, колегія суддів відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, погоджується з розрахованим господарським судом розміром пені у сумі 394 815 грн.61 коп. за період з 15.02.2015 року по 27.12.2015 року; розміром 3% річний у сумі 20 926 грн. 91 коп. за період з 15.02.2015 року по 27.12.2015 року; розміром інфляційних втрат у сумі 87 430 грн.03 коп. за період з квітня 2015 року по грудень 2015 року (без урахування інфляційних нарахувань попередніх періодів), який є арифметично та методологічно вірним.

Відповідач не заперечує ані факту прострочення оплати заборгованості, ані правильності здійснення розрахунків. Разом з тим, відповідач вважає, що відповідні нарахування не можуть бути стягнуті в силу приписів закону, з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та у апеляційній скарзі.

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції посилався на те, що на відповідача не розповсюджується дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 №1730-VIIІ, оскільки станом на момент розгляду справи відсутнє рішення керівника центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженої ним посадової особи про включення або про відмову у включенні Дочірнього підприємства Південьтеплоенерго Комунального підприємства Дніпротеплоенерго Дніпропетровської обласної ради до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, про що свідчить також відсутність на даний час механізму формування реєстру підприємств.

Відповідач не заперечує наведених судом обставин про відсутність відповідного рішення, однак, вважає, що такого рішення відносно нього і не може бути прийнято, оскільки воно приймається стосовно суми основного боргу, яка відповідачем погашена ще до прийняття названого вище закону (28.12.2015 року). Відтак, на думку відповідача, спірні суми нарахувань мають бути списані за відсутності такого рішення, в силу приписів ч. 3 ст. 7 названого вище закону.

Надаючи оцінку доводам сторін та висновкам суду першої інстанції стосовно цієї частини позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

30 листопада 2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно з частиною 3 статті 7 Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, отже до набрання чинності цим Законом.

Наведені вище положення Закону передбачають, що у такому випадку неустойка (пеня), інфляційні та проценти річних не нараховуються.

Як свідчать матеріали справи, позовна заява у даній справі була подана до суду першої інстанції 01.12.2016 року та відповідні нарахування були здійснені саме до цієї дати (зважаючи на факт погашення суми основного боргу до подання позову).

Тобто, предметом спору є пеня, інфляційні нарахування та 3% річних, нараховані на основну заборгованість за спожитий в 2015 році природний газ, вказана заборгованість за який була у повному обсязі погашена відповідачем 28.12.2015 року (останній платіж).

Отже, хоча на момент звернення із позовом до суду у позивача було право вимагати у відповідача сплатити пеню, інфляційні втрати та 3% річних за несвоєчасну оплату спожитого природного газу, однак у зв'язку з набуттям чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" таке право скасовано під час провадження у справі в силу даного Закону.

Відповідно до листа Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України № 8/10-1741-16 від 29.12.2015 року на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не враховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим законом.

Враховуючи викладене, а також те, що:

- на момент набрання чинності Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (30.11.2016 року) відповідач не мав перед позивачем кредиторської заборгованості за спожитий природний газ за Договором;

- матеріалами справи доводиться те, що на Відповідача поширюється дія вищевказаного Закону, оскільки Відповідач є теплогенеруючою організацією (є відповідні ліцензії) (а.с. 71-73);

- відповідно до п. 1.1. Договору купівлі-продажу природного газу №1533/15-БО-4 від 31.12.2014 року газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями;

- імперативними приписами вищевказаного Закону встановлено необхідність здійснення списання неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань та три відсотки річних з дня набрання чинності цим Законом на суму боргу, якщо його погашено до набрання цим Законом чинності, при цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом;

- з дня набрання чинності цього Закону Позивач спірні суми не списав, проте, ці обставини не надають Позивачеві права стягувати спірні суми з Відповідача в судовому порядку;

колегія суддів вважає, що нараховані позивачем пеня, 3 % річних та інфляційні втрати, які є предметом позову, не підлягають стягненню з відповідача в силу імперативних приписів Закону (як такі, що не нараховуються), а тому й відсутні підстави для задоволення позову, оскільки здійснення захисту прав позивача на нарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних за наявності імперативної норми Закону, яка обмежує позивача в цьому праві та задоволення такого позову (що, у свою чергу, породжує обов'язкове виконання в примусовому порядку судового рішення), суперечитиме як наведеній нормі Закону, так і принципам розумності, справедливості та належного урядування.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Вищого господарського суду України від 11.07.2017 року у страві № 904/10747/16, від 09.07.2017 року у страві № 910/19815/16.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача стосовно того, що оскільки відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, так як на даний час реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, не сформований Кабінетом Міністрів України, то на нього не розповсюджується дія ч. 3 ст. 7 даного Закону щодо списання неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, з огляду на наступне.

Колегія суддів зазначає, що дійсно, на час розгляду справи як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції відповідний реєстр не сформований. Однак, виходячи із системного аналізу положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", формування відповідного реєстру здійснюється відносно підприємств, які мають заборгованість (кредиторську заборгованість чи заборгованість з різниці в тарифах) (ст. 1 Закону).

Як встановлено під час розгляду даної справи, відповідач не має заборгованості, оскільки вона була погашена на час подання позову.

Таким чином, застосуванню до даних спірних правовідносин підлягають положення п. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", які встановлюють, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, додаткові умови для списання пені, сум інфляційних нарахувань та відсотків річних при відсутності кредиторської заборгованості на день набрання чинності законом, не вимагаються.

Приймаючи рішення про неправомірність стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат колегія суддів не перебирає на себе функції органу зі списання заборгованості, а визнає стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат безпідставним та незаконним в силу Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

За таких обставин, оскаржуване рішення про стягнення пені у розмірі 394 815 грн.61 коп. грн., 3% річних у розмірі 20 926 грн.91 коп., інфляційних втрат у розмірі 87 430 грн.03 коп. та 7547 грн. 59 коп. судового збору підлягає скасуванню, оскільки його прийнято при неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Необхідно прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, то судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 8305,00 грн. відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України необхідно стягнути з Позивача на користь Відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Південьтеплоенерго Комунального підприємства Дніпротеплоенерго Дніпропетровської обласної ради, м. Дніпро задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2017 року у справі 904/11460/16 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6 ) на користь Дочірнього підприємства Південьтеплоенерго Комунального підприємства Дніпротеплоенерго Дніпропетровської обласної ради, м. Дніпро (49005, м. Дніпро, вул. Феодосійська,7, ) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 8305,00 гривень (вісім тисяч триста пять гривень).

Видачу наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України

Повний текст постанови складений 28.08.2017 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін