ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2017р. Справа № 914/1285/17

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (м. Львів)

до відповідача: Львівського національного аграрного університету (м. Дубляни, Львівська область)

про: стягнення боргу в розмірі 41156,50 грн.

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Вашкевич Н.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №Lv007.2-сл-71-0117 від 03.01.2017 року.

від відповідача: ОСОБА_2 дов. №2 від 20.07.2017 року.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» до Львівського національного аграрного університету про стягнення боргу в розмірі 41156,50 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.06.2017 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 06.07.2017 року. Ухвалою суду від 06.07.2017 року розгляд справи відкладено до 10.08.21017 року, в звязку з відсутністю представника відповідача. В засіданні 10.08.2017 року оголошено перерву до 17.08.2017 року, для надання доказів.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 26.06.2017 року, про відкладення від 06.07.2017 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

06.07.2017 року № 2964/17 представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду справи понад такий, що встановлений ст. 69 ГПК України.

Клопотання позивача судом задоволено. Продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

10.08.2017 року № 27474/17 представник позивача подав клопотання.

17.08.2017 року за вх. № 3504/17 позивач подав заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 21934,40 грн. основного боргу, 3840,42 грн. пені, 424,45 грн. 3% річних та 1676,10 грн. інфляційних втрат.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 23.06.2017 року, про відкладення від 06.07.2017 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

10.08.2017 року № 27453/17 представник відповідача подав клопотання про долучення документів.

10.08.2017 року № 27475/17 представник відповідача подав клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні.

17.08.2017 року за вх. № 28470/17 відповідач подав заяву про визнання суми основного боргу в розмірі 21934,40 грн. основного боргу та відсутності зауважень щодо розмірі в нарахованих позивачем 3840,42 грн. пені, 424,45 грн. 3% річних та 1676,10 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 17.08.2017 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, між ПАТ «Львівгаз» (надалі - позивач) та Екологічний коледж Львівського державного Агарного університету (надалі - відповідач), укладено Договір на розподіл природного газу № 09420YARAIAB016 від 01.01.2016 року, шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) (надалі - Договір), відповідно до умов якого, Оператор ГРМ зобов'язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Відповідно до п. 6.4. Договору, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ.

Ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач зазначає, що ПАТ «Львівгаз» свої зобов'язання згідно умов Договору виконало, що підтверджується актами наданих послуг з розподілу природного газу за грудень 2016 року - квітень 2017 року.

Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого, станом на 06 червня 2017 року заборгованість відповідача перед позивачем за розподілений природний газ становить 35215,53 грн.

Крім цього, відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності зі ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підстав, передбачених цивільним законодавством України.

Відповідно до п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором та законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені), зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з статтею 3 вказаного Закону, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 8.2. Договору, у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором, він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Таким чином, загальна сума пені за договором складає 3 840, 42 грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, на відповідача, як на боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, покладається обов'язок щодо сплати суми боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми.

За твердженням позивача, загальна сума інфляційних втрат за Договором складає 1676,10 грн., розмір 3% річних складає 424, 45 грн., розмір пені складає 3840,42 грн.

17.08.2017 року за вх. № 3504/17 позивач подав заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог, в якій просить суд, у звязку із оплатою відповідачем 13281,13 грн. основного боргу, стягнути з відповідача 21934,40 грн. основного боргу, 3840,42 грн. пені, 424,45 грн. 3% річних та 1676,10 грн. інфляційних втрат.

17.08.2017 року за вх. № 28470/17 відповідач подав заяву про визнання суми основного боргу в розмірі 21934,40 грн. основного боргу та відсутності зауважень щодо розмірі в нарахованих позивачем 3840,42 грн. пені, 424,45 грн. 3% річних та 1676,10 грн. інфляційних втрат.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Як встановлено в ході судового розгляду справи, між ПАТ «Львівгаз» (надалі - позивач) та Екологічний коледж Львівського державного Агарного університету (надалі - відповідач), укладено Договір на розподіл природного газу № 09420YARAIAB016 від 01.01.2016 року, шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) (надалі - Договір), відповідно до умов якого, Оператор ГРМ зобов'язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Відповідно до п. 6.4. Договору, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ.

Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих послуг.

ПАТ «Львівгаз» свої зобов'язання згідно умов Договору виконало, що підтверджується актами наданих послуг з розподілу природного газу за грудень 2016 року - квітень 2017 року.

Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого, станом на 06 червня 2017 року заборгованість відповідача перед позивачем за розподілений природний газ становить 35215,53 грн.

Відповідно до п. 8.2. Договору, у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором, він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За твердженням позивача, загальна сума інфляційних втрат за Договором складає 1676,10 грн., розмір 3% річних складає 424,45 грн., розмір пені складає 3840,42 грн.

17.08.2017 року за вх. № 3504/17 позивач подав заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог, в якій просить суд, у звязку із оплатою відповідачем 13281,13 грн. основного боргу, стягнути з відповідача 21934,40 грн. основного боргу, 3840,42 грн. пені, 424,45 грн. 3% річних та 1676,10 грн. інфляційних втрат.

17.08.2017 року за вх. № 28470/17 відповідач подав заяву про визнання суми основного боргу в розмірі 21934,40 грн. основного боргу та відсутності зауважень щодо розмірі в нарахованих позивачем 3840,42 грн. пені, 424,45 грн. 3% річних та 1676,10 грн. інфляційних втрат.

Згідно ч. 5 ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Отже, судом встановлено, що з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сума основного боргу в розмірі 21934,40 грн., пеня у розмірі 3840,42 грн., 3% річних у розмірі 424,45 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1676,10 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належних доказів наявності передбачених законом чи договором підстав для звільнення відповідача від відповідальності суду не надано.

На час розгляду справи, відповідач не подав докази погашення боргу в повному обсязі, позовні вимоги не заперечив, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх уточнених (зменшених) позовних вимог, а відповідач позовні вимоги визнав, суд прийшов до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» до Львівського національного аграрного університету про стягнення суми основного боргу в розмірі 21934,40 грн., пені у розмірі 3840,42 грн., 3% річних у розмірі 424,45 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1676,10 грн. є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно п. 2 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення № 8980 від 14.06.2017 року на суму 1600,00 грн. про сплату судового збору.

Господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Уточнені (зменшені) позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Львівського національного аграрного університету (80381, Львівська обл., м. Дубляни, вул. В. Великого, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (79014, м. Львів, вул. Золота, 42, ) суму основного боргу в розмірі 21934 (двадцять одну тисячу девятсот тридцять чотири) грн. 40 коп., пеню у розмірі 3840 (три тисячі вісімсот сорок) грн. 42 коп., 3% річних у розмірі 424 (чотириста двадцять чотири) грн. 45 коп., інфляційні втрати у розмірі 1676 (одна тисяча шістсот сімдесят шість) грн. 10 коп. та судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Наказ видати, в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 21.08.2017 року.