ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2017 р. Справа № 922/2800/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Деппа - Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивача - Родзинський А.А., за довіреністю від 20.03.2017 року;

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю від 16.03.2017 року НМА 890639;

третьої особи - Родзинський А.А., за довіреністю від 30.12.2016 року №3158;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (вх.№1900Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 02.09.2016року

у справі № 922/2800/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "НКМ4", с. Лук'янці, Харківський район, Харківська область

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - WORLD REAL ESTATE INVESTMENT & CONSULTING LTD (номер компанії 143496, місцезнаходження #7 Новая Дорога, місто Беліз, Беліз).

про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.09.2016 року у справі № 922/2800/16 позов задоволено повністю; витребувано на користь ТОВ "Інвестиційна компанія "НКМ4" з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 нежитлове приміщення, за адресою АДРЕСА_1, приміщення 1 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01); приміщення 2 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01); приміщення 3 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01); визнано за ТОВ "Інвестиційна компанія "НКМ4" право власності на нежитлове приміщення, за адресою АДРЕСА_1, приміщення 1 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01); приміщення 2 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01); приміщення 3 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01).

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 з рішенням суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 02.09.2016р. у справі № 922/2800/16 та прийняти нове рішення, яким провадження у справі припинити.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги та додаткових пояснень до апеляційної скарги зазначає про те, що постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2016р. у справі №922/665/14 скасовано рішення господарського суду Харківської області від 18.08.2016р., рішення господарського суду Харківської області від 07.03.2014р. у справі № 922/665/14, на яке покладене в основу прийнятого рішення у справі № 922/2800/16, залишено без змін, чим поновлено правові підстави набуття фізичною особою ОСОБА_4 права власності на спірні приміщення.

На думку заявника апеляційної скарги, зважаючи на те, що ОСОБА_4 не перебувала в господарських правовідносинах з позивачем та набула право власності на спірні приміщення як фізична особа, що підтверджується наданими договорами купівлі-продажу нежитлових приміщень від 14.07.2016р. та подальшою реєстрацією права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, спір про витребування майна із володіння фізичної особи на думку відповідача, повинен був розглядатись Червонозаводським районним судом м. Харкова, у зв'язку з чим провадження у справі № 922/2800/16 повинно бути припинено на підставі ч. 1 ст. 80 ГПК України, як таке, що не підлягає розгляду в господарських судах України.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 року у справі №922/2800/16 рішення господарського суду Харківської області від 02.09.2016 року скасовано; провадження у справі припинено.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.05.2017 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.02.2017 року у справі № 922/2800/16 скасовано, справу передано до Харківського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження.

Вищий господарський суд України, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції від 07.02.2017 року у даній справі та передаючи справу для здійснення апеляційного провадження до суду апеляційної інстанції, вказав на те, що суд апеляційної інстанції встановивши, що відповідач, на час розгляду справи в апеляційному суді, втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, не з'ясувавши обставин справи стосовно використання нею спірних приміщень в своїй господарській діяльності, передчасно припинив провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 статті 80 ГПК України.

Крім того, зазначив, що суб'єктний склад сторін у даній справі на час порушення місцевим господарським судом провадження у справі та на час винесення останнім рішення у справі, відповідав вимогам ст. 1 та ст. 21 ГПК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2017 року, суддею - доповідачем у справі №922/2800/16 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.06.2017 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 17.07.2017року.

14.07.2017 року на адресу суду від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№7409), які долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 17.07.2017 року представник відповідача просив долучити до матеріалів справи пояснення на апеляційну скаргу, які долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 17.07.2017 року оголошено перерву до 26.07.2017 року.

20.07.2017 року та 24.07.2017 року на адресу суду від позивача надійшли додаткові нормативно правові обґрунтування до заперечень на апеляційну скаргу (№7641, №7642, №7643, №7709, №7710), які долучені до матеріалів справи.

26.07.2017 року на адресу суду від представника відповідача надійшли пояснення до апеляційної скарги (вх.№7838), які долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 26.07.2017 року представник позивача зазначив про необхідність участі у справі іноземної компанії WORLD REAL ESTATE INVESTMENT & CONSULTING LTD (номер компанії 143496, місцезнаходження #7 Новая Дорога, місто Беліз, Беліз), оскільки остання на теперішній час є власником спірних приміщень.

Також, представник позивача у судовому засіданні 26.07.2017 року звернувся до суду апеляційної інстанції з письмовим клопотанням про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду апеляційної скарги на п'ятнадцять днів за межі встановленого законодавством строку, у зв'язку з необхідністю залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - WORLD REAL ESTATE INVESTMENT & CONSULTING LTD (номер компанії 143496, місцезнаходження #7 Новая Дорога, місто Беліз, Беліз).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 року залучено до участі у справі WORLD REAL ESTATE INVESTMENT & CONSULTING LTD (номер компанії 143496, місцезнаходження #7 Новая Дорога, місто Беліз, Беліз) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача; задоволено клопотання представника позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "НКМ4" про продовження строку розгляду апеляційної скарги на п'ятнадцять днів та відкладення розгляду справи; продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів; розгляд справи відкладено на 22.08.2017р.; зобов'язано позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "НКМ4" у строк до 02.08.2017 року здійснити переклад даної ухвали англійською мовою та надати Харківському апеляційному господарському суду два примірники нотаріально завіреного її перекладу англійською мовою для надіслання WORLD REAL ESTATE INVESTMENT & CONSULTING LTD (номер компанії 143496, місцезнаходження #7 Новая Дорога, місто Беліз, Беліз).

22.08.2017 року на адресу суду від апелянта надійшли пояснення до апеляційної скарги, в яких останній просить зупинити провадження у справі №922/2800/16 до розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 року у справі №922/665/14 (вх.№8774).

Колегія суддів розглянувши вказане клопотання про зупинення провадження у справі, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на те, що апелянтом не надано доказів порушення касаційного провадження Вищим господарським судом України у справі №922/665/14 на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 року у справі №922/665/14.

Також, таких відомостей не міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

22.08.2017 року на адресу суду від позивача надійшло додаткове нормативно правове обґрунтування до заперечень на апеляційну скаргу (вх.№8784), яке долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 22.08.2017 року представник відповідача (апелянта) підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник позивача та представник третьої особи заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Щодо сумнівів представника відповідача стосовно повноважень представника третьої особи Родзинського А.А. представляти інтереси WORLD REAL ESTATE INVESTMENT & CONSULTING LTD, колегія суддів зазначає про таке.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №85679489 сформованої 24.04.2017 року, власником нежитлових приміщень в літ. А-8 загальною площею 811,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - WORLD REAL ESTATE INVESTMENT & CONSULTING LTD, яка не є резидентом України, країна реєстрації Беліз) (т.3, а.с.65-66)

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - WORLD REAL ESTATE INVESTMENT & CONSULTING LTD (номер компанії 143496, місцезнаходження #7 Новая Дорога, місто Беліз, Беліз).

З довіреності від 30.12.2016 року №3158, виданої на ім'я Родзинського А.А. ТОВ ВОРЛД РЕАЛ ЕСТЕЙТ ІНВЕСТМЕНТ ЕНД КОНСАЛТИНГ ЛТД вбачається, що місце знаходження останнього є місто Беліз, номер компанії 143496. (т.3, а.с.191)

Вказана довіреність видана строком до 30.12.2019 року та надає право представнику, зокрема, вести справи та представляти інтереси у всіх судах, з усіма процесуальними правами та обов'язками, які надано законом позивачу, відповідачу тощо.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

У власності позивача перебували нежитлові приміщення підвалу №20-29, 1-го поверху №57-62, 2-го поверху №26-29 в літ. "А-8" загальною площею 811,4 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №1, (надалі - нежитлові приміщення) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.09.2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левченко В.Г. за реєстровим №759, про що до державного реєстру прав було внесено 26.09.2013 року запис про право власності №2659447.

26.09.2013 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестор-3" було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левченко В.Г. за реєстровим №762, відповідно до якого позивач передав ТОВ "Інвестор-3" в іпотеку нежитлові приміщення.

Рішенням господарського суду Харківської області у справі №922/665/14 від 07.03.2014 року задоволено позов ТОВ "Інвестор-3" до позивача та звернуто стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог ТОВ "Інвестор-3" по погашенню заборгованості перед ним позивача у розмірі 2280000,00 грн. Реалізацію нежитлових приміщень вирішено провести у спосіб, передбачений статтею 38 Закону України "Про іпотеку", з наданням ТОВ "Інвестор-3" права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за ціною 2280000,00 грн. При реалізації предмета іпотеки - нежитлових приміщень вирішено надати ТОВ "Інвестор-3" усі повноваження продавця, у тому числі отримання дублікатів правовстановлюючих документів, здійснення будь-яких платежів за продавця, надання заяв, отримання будь-яких необхідних документів, довідок, витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної влади, місцевого самоврядування, нотаріату тощо.

На підставі рішення господарського суду Харківської області у справі №922/665/14 від 07.03.2014 року ТОВ "Інвестор-3" реалізувало належні позивачу нежитлові приміщення компанії WREIC UK LTD, на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого 14.07.2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Клопотовою Л.Ю за реєстровим №553, про що до державного реєстру прав було внесено 14.07.2014 року 18:24:41 запис про право власності №6329502.

В подальшому вказані нежитлові приміщення були відчужені ТОВ "ВРАЙ УА ЛТД", на підставі договору міни, серія та номер: 1, виданий 02.04.2016 року, видавник: Компанія WREIC UK LTD, ТОВ "ВРАЙ УА ЛТД"; акт приймання - передачі, серія та номер: б/н, виданий 02.06.2016 року, про що до державного реєстру прав було внесено 14.06.2016 року 16:07:59 державним реєстратором приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур О.І. запис про право власності №6329502.

Надалі, державним реєстратором приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур О.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №30324953 від 05.07.2016 року, та внесено номер запису про право власності №15253387 від 16.06.2016 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №30325616 від 05.07.2016 року, та внесено номер запису про право власності №15253977 від 16.06.2016 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №30325456 від 05.07.2016 року, та внесено номер запису про право власності №15253856 від 16.06.2016 року, яким нежитлові приміщення було поділено на три об'єкти нерухомого майна: нежитлове приміщення, за адресою АДРЕСА_1, приміщення 1 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01), нежитлове приміщення, за адресою АДРЕСА_1, приміщення 2 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01), нежитлове приміщення, за адресою АДРЕСА_1, приміщення 3 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01).

Після зазначеного вище поділу було зареєстровано закриття об'єкту нерухомого майна №1 - нежитлових приміщень підвалу № 20-29, 1-го поверху №57-62, 2-го поверху № 26-29 вліт. "А-8"загальною площею 811,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Надалі, державним реєстратором приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур О.І. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №30479806 від 15.07.2016 року, та внесено номер запису про право власності №15416847 від 14.07.2016 року, яким право власності на нежитлове приміщення, за адресою АДРЕСА_1, приміщення 1 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01) було зареєстровано за відповідачем на підставі договору купівлі продажу, укладеного між ТОВ "ВРАЙ УА ЛТД" та відповідачем, посвідченого 14.07.2016 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур О.І. за реєстровим №432; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №30480153 від 15.07.2016 року, та внесено номер запису про право власності №15417062 від 14.07.2016 року, яким право власності на нежитлове приміщення, за адресою АДРЕСА_1, приміщення 2 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01) було зареєстровано за відповідачем на підставі договору купівлі продажу, укладеного між ТОВ "ВРАЙ УА ЛТД" та ОСОБА_4, посвідченого 14.07.2016 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур О.І. за реєстровим №436; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №30480292 від 15.07.2016 року, та внесено номер запису про право власності №15417228 від 14.07.2016 року, яким право власності на нежитлове приміщення, за адресою АДРЕСА_1, приміщення 3 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01) було зареєстровано за відповідачем на підставі договору купівлі продажу, укладеного між ТОВ "ВРАЙ УА ЛТД" та ОСОБА_4, посвідченого 14.07.2016 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур О.І. за реєстровим №440, з внесенням змін рішенням №30337045 від 06.07.2016 року.

Таким чином, нежитлові приміщення підвалу №20-29, 1-го поверху №57-62, 2-го поверху №26-29 в літ. "А-8" загальною площею 811,4 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №1), які раніше належали позивачу на теперішній час належать відповідачу ФОП ОСОБА_4, та поділені на три об'єкти нерухомого майна нежитлове приміщення, за адресою АДРЕСА_1, приміщення 1 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01), нежитлове приміщення, за адресою АДРЕСА_1, приміщення 2 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01), нежитлове приміщення, за адресою АДРЕСА_1, приміщення 3 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01).

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.08.2016 року у справі №922/665/14, що набрало законної сили, було переглянуто за нововиявленими обставинами та скасовано рішення господарського суду Харківської області у справі №922/665/14 від 07.03.2014 року; прийнято нове рішення, яким припинено провадження у справі №922/665/14 за відсутністю предмету спору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 року у даній справі рішення господарського суду Харківської області від 18.08.2016 року у справі № 922/665/14 скасовано; в задоволенні заяви ТОВ "Інвестиційна компанія "НКМ4" про перегляд рішення господарського суду Харківської області від 07.03.2014 по справі № 922/665/14 за нововиявленими обставинами відмовлено; рішення господарського суду Харківської області від 07.03.2014 по справі № 922/665/14 залишено без змін.

Позивач, вважаючи, що спірні нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_1, приміщення 1 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01), нежитлове приміщення, за адресою АДРЕСА_1, приміщення 2 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01), нежитлове приміщення, за адресою АДРЕСА_1, приміщення 3 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01) вибули з його власності без його волі звернувся до господарського суду Харківської області з відповідним позовом, в якому просив витребувати на користь позивача з чужого незаконного володіння відповідача нежитлового приміщення, за адресою АДРЕСА_1, приміщення 1 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01), нежитлового приміщення, за адресою АДРЕСА_1, приміщення 2 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01), нежитлового приміщення, за адресою АДРЕСА_1, приміщення 3 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01) та визнати за позивачем права власності на вказані нежитлові приміщення.

02.09.2016 року господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Так, предметом спору у даній справі є витребування на користь позивача з чужого незаконного володіння відповідача нежитлового приміщення, за адресою АДРЕСА_1, приміщення 1 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01), нежитлового приміщення, за адресою АДРЕСА_1, приміщення 2 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01), нежитлового приміщення, за адресою АДРЕСА_1, приміщення 3 (реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №01) та визнання за позивачем права власності на вказані нежитлові приміщення.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Верховним Судом України при узагальненні практики розгляду спорів щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, у тому числі від добросовісного набувача (віндікаційний позов), викладеної у листі від 01.07.2013 року «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ», зазначено наступне.

При розгляді спорів про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння необхідно враховувати, що позивачем за таким позовом може бути власник майна (фізичні, юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів), який на момент подання позову не володіє цим майном, а також особа, яка хоча і не є власником, але в якої майно перебувало у володінні за законом або договором, зокрема на підставі цивільно-правових договорів (зберігання, майнового найму тощо), в оперативному управлінні, на праві повного господарського відання, а також на інших підставах, встановлених законом.

Відповідачем у справах цієї категорії є особа, яка на момент подання позову фактично володіє майном без підстав, передбачених законом, адміністративним актом чи договором.

Від добросовісного набувача майно може бути витребувано лише в передбачених законом випадках (ст. 388 ЦК), а саме: у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі інших шляхом; у всіх випадках добросовісного заволодіння річчю на підставі безвідплатного договору з особою, яка не мала права на її відчуження.

У разі відчуження майна за відплатним договором відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункти 1-3 зазначеної норми). Наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Під час розгляду вимог про витребування майна у його набувача мають бути враховані всі умови, передбачені ст. 388 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 6 грудня 2010 р., справа № 3-13гс10).

У відповідності до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 330 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У відповідності до частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Вказана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

За змістом приписів статті 388 Цивільного кодексу України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Отже, приписами статті 388 Цивільного кодексу України передбачено можливість витребування майна власником від добросовісного набувача, такі випадки обмежені та можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він його передав, поза їх волею.

У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного (нікчемного) правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного чи нікчемного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України.

При цьому, в такому випадку діюче законодавство не пов'язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором права відчужувати це майно.

Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 11.10.2011 року у справі № 5002-8/5447-2010.

У постанові Верховного Суду України від 21.11.2012 року у справі №6-136цс 12 висловлено наступну правову позицію:

Відповідно до статті 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Погодившись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що спірне майно вибуло із володіння ТОВ «ЕЛІТА+» поза його волею, суд касаційної інстанції одночасно погодився і з висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для витребування майна у «ОСОБА_3» та «ОСОБА_4», оскільки вони придбали спірні приміщення у «ОСОБА_2» при належному його волевиявленню на відчуження цього майна.

Проте такий висновок суперечить нормам частини першої статті 388 ЦК України, яка передбачає необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не особи, яка в подальшому перепродала це майно відповідачу.

Так, як вже було зазначено вище, рішенням господарського суду Харківської області у справі №922/665/14 від 07.03.2014 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог ТОВ "Інвестор-3" по погашенню заборгованості перед ним позивача у розмірі 2280000,00 грн.; реалізацію нежитлових приміщень вирішено провести у спосіб, передбачений статтею 38 Закону України "Про іпотеку", з наданням ТОВ "Інвестор-3" права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за ціною 2280000,00 грн. При реалізації предмета іпотеки - нежитлових приміщень вирішено надати ТОВ "Інвестор-3" усі повноваження продавця, у тому числі отримання дублікатів правовстановлюючих документів, здійснення будь-яких платежів за продавця, надання заяв, отримання будь-яких необхідних документів, довідок, витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної влади, місцевого самоврядування, нотаріату тощо.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 року у справі №922/665/14 за результатами апеляційного розгляду апеляційної скарги ТОВ «ІК «НКМ4» на рішення господарського суду Харківської області від 07.03.2014 року, вказане рішення скасоване, провадження у справі припинено.

А отже, матеріалами справи встановлено, що спірні нежитлові приміщення вибули з володіння позивача без його волі шляхом укладення договору купівлі - продажу спірних нежитлових приміщень від 14.07.2014 року між ТОВ «Інвестор- 3» та Компанією WREIC UK LTD на підставі рішення господарського суду Харківської області від 07.03.2014 року у справі №922/665/14, яке було скасовано постановою Харківського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 року у справі №922/655/14.

Вказане судове рішення не скасовано у встановленому законом порядку, набрало законної сили, а отже в силу приписів статті 115 ГПК України є обов'язковим.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до параграфа 72 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. (рішення чинне з 06.11.2002р.) в справі "Совтрансавто-Холдінг" проти України" у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (аналогічний висновок мається також і в рішенні Суду по справі "Брумареску проти Румунії", параграф 61) (п.4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 24.07.2008 р. N 01-8/451 "Про внесення змін до інформаційного листа Вищого господарського суду України від 18.11.2003 року N 01-8/1427 "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Отже, позивачем, як на момент звернення до суду з даним позовом, так і на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не укладалися жодні зобов'язальні правочини щодо відчуження спірних нежитлових приміщень.

Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

А отже, оскільки спірне майно вибуло без волі його власника, то він має право витребувати це майно від добросовісного набувача на підставі статті 388 Цивільного кодексу України.

Вказаної правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові від 21.12.2016 року у справі 6-2233цс16.

Таким чином, місцевий господарський суд вірно встановив, що оскільки спірне майно вибуло з володіння позивача поза його волею внаслідок прийняття рішення господарського суду Харківської області від 07.03.2014 року у справі №922/665/14, яке скасоване постановою Харківського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 року, подальші набувачі цього майна не набули права власності на нього.

За таких обставин, позивач, як власник спірного майна, на підставі вимог закону має право витребувати його від набувача - відповідача, який без відповідної правової підстави володіє ним.

Отже, право позивача на визнання за ним права володіння, користування і розпорядження спірним майном, а також права вимагати його звільнення і повернення базується на визнанні права власності абсолютним правом, яке не втрачається із незаконним вибуттям речі з володіння власника і переходом у володіння інших осіб.

У відповідності до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Приписами статті 392 Цивільного кодексу України передбачено право власника майна пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Колегія суддів, також, враховує правову позицію викладену у постановах Верховного Суду України від 04.12.2012 року у справі №26/133, від 11.12.2012 року у справі №56/68 та від 29.04.2015 року у справі №903/134/13-г, відповідно до якої у зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст.388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

У випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до ст. 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

За таких обставин, оскільки рішення господарського суду Харківської області від 07.03.2014 року було скасоване постановою Харківського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 року, внаслідок чого спірне майно, власником якого є позивач, вибуло із його володіння не з його волі, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави щодо витребування спірного нерухомого майна у останнього набувача, в порядку ст. 388 Цивільного Кодексу України.

Таким чином, не приймаються до уваги посилання апелянта на те, що він є добросовісним набувачем спірного майна, оскільки це не є підставою для відмови у задоволені позову про витребування майна на підставі статті 388 Цивільного Кодексу України.

Окрім того, в обґрунтування доводів апеляційної скарги та додаткових пояснень до поданої апеляційної скарги, апелянт вказує на те, що місцевим господарським судом здійснено розгляд справи з порушенням правил підсудності справ за участю фізичних осіб, які мають розглядатися в судах загальної юрисдикції, оскільки ОСОБА_4 не є суб'єктом підприємницької діяльності на території України та постійно проживає в Федеративній республіці Німеччина.

Вищий господарський суд України, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції від 07.02.2017 року у даній справі та передаючи справу для здійснення апеляційного провадження до суду апеляційної інстанції, вказав на те, що суд апеляційної інстанції встановивши, що відповідач, на час розгляду справи в апеляційному суді, втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, не з'ясувавши обставини справи стосовно використання нею спірних приміщень в своїй господарській діяльності, передчасно припинив провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Також, зазначив, що виходячи з характеру спірних правовідносин та враховуючи, що суб'єктний склад сторін у даній справі на час порушення місцевим господарським судом провадження у справі та на час винесення останнім рішення у справі, відповідав вимогам ст. 1 та ст. 21 ГПК України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між громадянкою України ОСОБА_4 (орендодавець) та Приватним підприємством «Апрель 2000» (орендар) було укладено договір оренди нежитлових приміщень від 21.07.2016 року №21/07-1, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв за плату в оперативну оренду нежитлові приміщення підвалу - приміщення 31 літ. А-8 в будинку №2, загальною площею 220,4 кв.м., розтошовані за адресою: АДРЕСА_1, які належать орендодавцю на підставі договору купівлі - продажу нежитлового приміщення №1 літ. А-8 від 14.07.2016 року на строк 35 місяців.(т.2, а.с.108-109)

Вказані приміщення були передані за актом приймання - передачі приміщення до договору оренди приміщення №21/07-1 від 21.07.2016 року. (т.2, а.с.110)

21.07.2016 року між громадянкою України ОСОБА_4 (орендодавець) та Приватним підприємством «Апрель 2000» (орендар) було укладено договір оренди нежитлових приміщень від 21.07.2016 року №21/07-2, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв за плату в оперативну оренду нежитлові приміщення 1 поверху - приміщення №2 літ. А-8 в будинку №2, загальною площею 322,3 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які належать орендодавцю на підставі договору купівлі - продажу нежитлового приміщення №1 літ. А-8 від 14.07.2016 року на строк 35 місяців. (т.2, а.с. 111-112)

Вказані приміщення були передані за актом приймання - передачі приміщення до договору оренди приміщення №21/07-2 від 21.07.2016 року.(т.2, а.с.113)

22.07.2016 року між громадянкою України ОСОБА_4 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_11 (орендар) було укладено договір оренди нежитлових приміщень №22/07-1, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв за плату в оперативну оренду нежитлові приміщення 2поверху - приміщення №3 літ. А-8 в будинку №2, загальною площею 268,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які належать орендодавцю на підставі договору купівлі - продажу нежитлового приміщення №1 літ. А-8 від 14.07.2016 року на строк 35 місяців. (т.2, а.с.114-115)

За актом приймання - передачі до договору від 22.07.2017 року №22/07-1 вказані приміщення були передані орендарю.(т.2., а.с.116)

Відомості про право оренди спірних нежитлових приміщень на підставі зазначених договорів оренди укладених між ОСОБА_4 та ПП «Апрель - 2000» та ОСОБА_11 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційними довідками з реєстру прав на нерухоме майно щодо спірних нежитлових приміщень від 02.09.2016 року (т2, а.с.117-125)

Передання в оренду спірних нежитлових приміщень на строк 35 місяців є підприємницькою діяльністю, відповідно до частини 1 статті 42 ГК України та свідчить про використання спірних нежитлових приміщень відповідачем у своїй господарській діяльності.

Окрім того, згідно Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які наявні в матеріалах справи, до вказаного реєстру було внесено відомості про реєстрацію статусу відповідача, як суб'єкта підприємницької діяльності, вид діяльності: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

А отже, укладеними відповідачем 21.07.2016 року та 22.07.2016 року договорами оренди спірних нежитлових приміщень підтверджується той факт, що відповідач здійснював господарську діяльність шляхом надання послуг з оренди спірних нежитлових приміщень, а 19.08.2016 року у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань було здійснено державну реєстрацію права відповідача на підприємницьку діяльність з видом діяльності - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що використання відповідачем спірних нежитлових приміщень у своїй господарській діяльності, а також наявність у відповідача статусу суб'єкта підприємницької діяльності, як на час порушення провадження у даній справі, так і на час прийняття оскаржуваного рішення господарським судом першої інстанції має наслідком належний розгляд позову про витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 спірних нежитлових приміщень та визнання за позивачем права власності саме у господарському суді за правилами господарського судочинства.

Отже, доводи апелянта про те, що місцевим господарським судом здійснено розгляд справи з порушенням правил підсудності справ за участю фізичних осіб, які мають розглядатися в судах загальної юрисдикції, оскільки ОСОБА_4 не є суб'єктом підприємницької діяльності на території України є безпідставними.

Окрім того, не беруться до уваги посилання відповідача на те, що реєстр міжнародних комерційних компаній Беліза підтверджує неактивний статус WORLD REAL ESTATE INVESTMENT & CONSULTING LTD, з огляду на наступне.

В якості доказів на підтвердження своїх тверджень, представник відповідача надав суду апеляційної інстанції в перекладі копії: декларації про статус WORLD REAL ESTATE INVESTMENT & CONSULTING LTD від 17.04.2017 року, відповідно до якої WORLD REAL ESTATE INVESTMENT & CONSULTING LTD не сплатив податки і не надав звіти в державні органи, станом на 12 травня 2015 року компанія має неактивний статус в базі даних реєстру міжнародних комерційних компаній Беліза; інформації адвоката Александри Абель про те, що реєстр міжнародних комерційних компаній Беліза підтверджує неактивний статус WORLD REAL ESTATE INVESTMENT & CONSULTING LTD від 12.04.2017 року; інформації з сайту companysearch.bz, яка не містить дати, про те, що WORLD REAL ESTATE INVESTMENT & CONSULTING LTD за реєстраційним номером №143496 є недіючою, які долучені до матеріалів справи. (т.3, а.с. 192-204)

Однак, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованої 24.04.2017 року №85679489, відомостей про те, що WORLD REAL ESTATE INVESTMENT & CONSULTING LTD є неактивною компанією не має (т.3, а.с.65-66)

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов'язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, оскільки є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи та наявними у справі доказами.

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 02.09.2016р. у справі №922/2800/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 28.08.2017 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Слободін М.М.