ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.08.2017 Справа № 905/3599/16

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Сковородіної О.М., судді Ніколаєвій Л.В., судді Тарапати С.С.

при секретарі судового засідання Сапожніковій Ю.Б.

у справі за позовом: Слов'янської місцевої прокуратури, м. Слов'янськ Донецької області

до відповідача-1: Слов'янської міської ради, м. Слов'янськ Донецької області

до відповідача-2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Слов'янськ Донецької області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1

про визнання незаконним рішення Слов'янської міської ради №32-ХХХLIII-6 від 16.10.2015р. "Про укладання договору строкового особистого сервітуту на платне користування земельною ділянкою з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1", яким передбачено укладення договору особистого строкового сервітуту на платне користування земельною ділянкою для розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території Слов'янської міської ради з ФОП ОСОБА_1; визнання недійсним договору особистого строкового сервітуту № б/н, укладеного 11 листопада 2015 року між Слов'янською міською радою та фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1; зобов'язання звільнити ФОП ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1) та повернути Слов'янській міській раді земельну ділянку площею 0,0030 га, вартістю 23387,70 грн., кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, привівши вказану земельну ділянку у попередній стан, -

за участю представників:

від позивача: прокурор Хряк О.О., службове посвідчення №028256

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

В провадженні господарського суду Донецької області знаходиться справа №905/3599/16 за позовом Слов'янської місцевої прокуратури до відповідача-1 Слов'янської міської ради та до відповідача-2 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1 про визнання незаконним рішення Слов'янської міської ради № 32-ХХХLIII-6 від 16.10.2015 "Про укладання договору строкового особистого сервітуту на платне користування земельною ділянкою з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1", яким передбачено укладення договору особистого строкового сервітуту на платне користування земельною ділянкою для розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території Слов'янської міської ради з ФОП ОСОБА_1; визнання недійсним договір особистого строкового сервітуту № б/н, укладеного 11 листопада 2015 року між Слов'янською міською радою та фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1; зобов'язання звільнити ФОП ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1) та повернути Слов'янській міській раді земельну ділянку площею 0,0030 га, вартістю 23387,70 грн., кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, привівши вказану земельну ділянку у попередній стан.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що рішенням відповідача1 від № 32-ХХХLIII-6 від 16.10.2015р. було надано відповідачу 2 в платне користування на умовах особистого строкового сервітуту на строк дії паспорту прив'язки земельну ділянку площею 0,0030 га та зобов'язано укласти договір особистого строкового сервітуту. В подальшому між відповідачами був укладений договір особистого строкового сервітуту від 11.11.2015р., відповідно до якого відповідачу2 встановлений земельний сервітут. Однак, на думку прокурора, в даному випадку відповідачі мали укладати договір оренди земельної ділянки, отже сторонами договору вчинений удаваний правочин, у зв'язку з чим до таких правовідносин належить застосовувати законодавство про оренду землі. Всупереч вимогам ст.124 Земельного кодексу України, земельна ділянка була передана в користування без проведення торгів. З огляду на викладене, прокурор звернувся до суду з зазначеними позовними вимогами.

Відповідач1 у запереченнях на позовну заяву просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на відсутність будь-яких матеріалів органу контролю з питань регулювання земельних відносин - Держсільгоспінспекції щодо порушення вимог земельного законодавства Слов'янською міською радою, та відсутність факту порушення інтересів держави щодо повноважень, делегованих конкретному органу державної влади, що унеможливлює захист інтересів держави шляхом подання позову Слов'янською місцевою прокуратурою.

Посилався на неврегульованість законодавством, на той час, механізму проведення земельних торгів, які передбачені Земельним кодексом України. Зазначив, що Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території Слов'янської міської ради, на підставі якого відповідачу2 був встановлений земельний сервітут, був затверджений рішенням органу місцевого самоврядування, яке є чинним, та в силу приписів Закону України «Про місцеве самоврядування» підлягає обов'язковому застосуванню.

Відповідач2 в листі від 01.02.2017р., що надійшов до суду 02.02.2017р. висловив заперечення щодо задоволення позовних вимог прокурора. Зазначив, що договір строкового особистого сервітуту є таким, що укладений із додержанням вимог чинного законодавства, та відповідає вимогам ст.12, п. «в» ст.99 Земельного кодексу України, п. «г» ч.1 ст.20, ст.55-1 Закону України «Про землеустрій». Зауважив на тому, що відповідач2 своєчасно справляє плату за користування правом особистого строкового сервітуту до бюджету міста, а тому є безпідставним ствердження прокурора про порушення інтересів держави.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача2 - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 письмові пояснення щодо позовних вимог прокурора суду не надала.

В судове засідання 23.08.2017р. з'явився прокурор, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши прокурора, дослідивши письмові докази у судовому засіданні, встановив наступне.

28.09.2015р. на замовлення фізичної особи- підприємеця ОСОБА_1 управлінням архітектури та містобудування Слов'янської міської ради був виданий Паспорт прив'язки розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності по вул.Батюка, у м.Слов'янську, дійсний до 28.09.2020р. (а.с.21).

Згідно з Рішенням Слов'янської міської ради №59-LХХVІ-6 від 03.04.2015р., було затверджено технічну документацію із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0030 га (кадастровий номер НОМЕР_2) за адресою: м. Слов'янськ, вул.Батюка для розміщення тимчасової споруди фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 (а.с. 102).

Згідно з Рішенням Слов'янської міської ради № 32-ХХХLIII-6 від 16.10.2015р. «Про укладання договорів особистого строкового сервітуту на платне користування земельною ділянкою з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1» Слов'янською міською радою було вирішено укласти договір особистого строкового сервітуту з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 на строк дії паспорта прив'язки на платне користування земельними ділянками загальною площею 0,0030 га для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності (а.с. 76).

11.11.2015р. між Слов'янською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 Митрофановичемна був укладений договір строкового особистого сервітуту (далі - Договір), предметом якого є надання земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,0030 га, за адресою: АДРЕСА_2 на праві особистого строкового сервітуту, для розміщення тимчасової споруд для провадження підприємницької діяльності (а.с. 28-31).

Договір укладено строком до 28.09.2020р. Строк дії договору відповідає строку дії паспорту прив'язки.

В п.28. Договору зазначено, що він набуває чинності після державної реєстрації.

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений відбитком печатки Слов'янської міської ради.

Відповідно до акту приймання-передачі межових знаків на зберігання від 30.01.2014р., межі земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,0030 га, яка надається у користування відповідачеві2 для розташування тимчасової споруди, закріплені межовими знаками довільного зразку, в зв'язку з небажанням власника/користувача закріплювати межі земельної ділянки межовими знаками зразку згідно інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, яка затверджена наказом Держкомзему № 376 від 18.05.2010р. (а.с.72).

11.11.2015р. земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2, площею - 0,0030 га була передана фізичній особі- підприємемцю ОСОБА_1 за актом приймання-передачі земельної ділянки (а.с. 35).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №47678355 від 16.11.2015р., містяться відомості про реєстрацію за Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 іншого речового права - право користування (сервітут) на земельну ділянку, площею 0,003 га, кадастровий номер НОМЕР_2, на підставі договору строкового особистого сервітуту від 11.11.2015р. (а.с. 75).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 395 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), сервітут є речовим правом на чуже майно, яке полягає у обмеженому користуванні чужим майном для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом.

Статтею 98 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), встановлено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Частиною 1 статті 404 ЦК України встановлено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Згідно з ст. 99 ЗК України (в редакції на час прийняття рішення №32-ХХХLIII-6), власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вказаних норм, право земельного сервітуту є правом саме обмеженого використання чужої земельної ділянки (ділянок), що надається особі, яка вимагає його встановлення від власника (володільця) цієї земельної ділянки для обслуговування своєї земельної ділянки або іншій конкретно визначеній особі. Суб'єктами, що мають право вимагати встановлення земельного сервітуту, є власники або землекористувачі земельних ділянок.

Земельний сервітут може бути встановлений лише для задоволення певних потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом, ніж встановлення сервітуту.

Відповідачами не доведено неможливість задоволення потреб в користуванні земельною ділянкою іншим способом, ніж встановлення сервітуту.

Також, договором земельного сервітуту не встановлено жодних обмежень у використанні чужої земельної ділянки.

Посилання відповідача на приписи ст.99 Земельного кодексу України та Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджений наказом Мінрегіонбуду України №244 від 21.10.2011 року та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.11.2011 року за №1330/20068, не приймаються судом, як належні обґрунтування встановлення сервітутних відносин, оскільки, зазначені норми регулюють ті випадки, коли існують обставини (в т.ч. пов'язані з технічними, інженерними ті іншими показниками), які обумовлюють неможливість доступу до іншої земельної ділянки або майна сервітуарія (користувача).

Так, наприклад, особистим сервітутом є доступ до підземних, наземних, повітряних комунікацій, повітряних ліній електропередач, розташованих відносно земельної ділянки, яка не належить власнику такого майна.

Суд не приймає доводи відповідача1 щодо неможливості задовольнити потреби відповідача1 в інший спосіб, виходячи з наступного.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду визначений ст.124 ЗК України, відповідно до ч.2 якої, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Отже, виходячи з вищезазначеного, для підприємницької діяльності спірна земельна ділянка могла бути передана в оренду з дотриманням процедури визначеної законодавством.

За приписами ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Викладене вище свідчить, що рішення ради №32-ХХХLIII-6 від 16.10.2015р. прийняте з грубим порушенням норм земельного законодавства, а отже, вимога прокурора щодо визнання незаконним цього рішення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Посилання відповідача, що спірне рішення прийнято на підставі рішення відповідача1, яким затверджений порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території Слов'янської міської ради, суд відхиляє, оскільки відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України, господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України такими вимогами є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою для укладання договору особистого строкового сервітуту від 11.11.2015р. було рішення №32-ХХХLIII-6 від 16.10.2015р. відповідача1, а оскільки судом задоволено позов в частині визнання незаконним зазначеного рішення, то, відповідно, підлягає задоволенню і вимога прокурора про визнання договору особистого строкового сервітуту від 11.11.2015р. недійсним.

Щодо позовних вимог прокурора в частині зобов'язання відповідача звільнити та повернути відповідачу1 спірну земельну ділянку, привівши її у попередній стан, суд, з урахуванням вище викладеного та виходячи з приписів ст. 216 ЦК України, також вважає вказану вимогу обґрунтованою.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Водночас, судом зазначається, що, на підставі ст. 38 ГПК України, господарський суд витребовує докази за наявності відповідного клопотання, у разі неможливості самостійно надати докази сторонами.

Згідно ч.1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню повністю.

Суд покладає судові витрати на відповідачів в рівних частинах у відповідності до вимог ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Слов'янської місцевої прокуратури, м. Слов'янськ Донецької області, до відповідача-1: Слов'янської міської ради, м. Слов'янськ Донецької області, до відповідача-2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Слов'янськ Донецької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1, про визнання незаконним рішення Слов'янської міської ради №32-ХХХLIII-6 від 16.10.2015р. "Про укладання договору строкового особистого сервітуту на платне користування земельною ділянкою з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1", яким передбачено укладення договору особистого строкового сервітуту на платне користування земельною ділянкою для розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території Слов'янської міської ради з ФОП ОСОБА_1; визнання недійсним договору особистого строкового сервітуту № б/н, укладеного 11 листопада 2015 року між Слов'янською міською радою та фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1; зобов'язання звільнити ФОП ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1) та повернути Слов'янській міській раді земельну ділянку площею 0,0030 га, вартістю 23387,70 грн., кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, привівши вказану земельну ділянку у попередній стан, - задовольнити повністю.

Визнати незаконним рішення Слов'янської міської ради №32-ХХХLIII-6 від 16.10.2015р. "Про укладання договору строкового особистого сервітуту на платне користування земельною ділянкою з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1".

Визнати недійсним Договір особистого строкового сервітуту №б/н, укладеного 11.11.2015р. між Слов'янською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) звільнити та повернути Слов'янській міській раді (84130, Донецька область, м.Слов'янськ, пл.Соборна, б.2, ідентифікаційний код юридичної особи - 04052821) земельну ділянку площею 0,0030 га, кадастровий номер НОМЕР_2, вартістю 23387,70грн., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, привівши вказану земельну ділянку у попередній стан.

Стягнути з Слов'янської міської ради Донецької області (84130, Донецька область, м.Слов'янськ, пл.Соборна, б.2, ідентифікаційний код юридичної особи - 04052821) на користь прокуратури Донецької області (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Університетська, 6, ідентифікаційний код юридичної особи - 25707002; реквізити: отримувач - прокуратура Донецької області; банк - Держказначейська служба України; МФО - 820172; розрахунковий рахунок - 6251) 2067,00грн. витрат з оплати судового збору.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь прокуратури Донецької області (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Університетська, 6, ідентифікаційний код юридичної особи - 25707002; реквізити: отримувач - прокуратура Донецької області; банк - Держказначейська служба України; МФО - 820172; розрахунковий рахунок - 6251) 2067,00грн. витрат з оплати судового збору.

В судовому засіданні 23.08.2017р. оголошено повний текст рішення.

Рішення набирає законної сили 04.09.2017р.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд, згідно розділу XII ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Сковородіна

Суддя Л.В. Ніколаєва

Суддя С.С. Тарапата