номер провадження справи 15/82/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2017 Справа № 908/1534/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Миронівський хлібопродукт", юридична адреса: 08800, Київська область, Миронівський район, м. Миронівка, вул. Елеваторна, буд. 1; поштова адреса: 03143, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 158

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, 69076, АДРЕСА_1

про стягнення коштів

Суддя Горохов І.С.

Секретар судового засідання Чернетенко А.С.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Суть спору:

До господарського суду Запорізької області звернулося Публічне акціонерне товариство "Миронівський Хлібопродукт", Київська область, Миронівський район, м. Миронівка до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Запоріжжя, про стягнення 43 329,62 грн. за договором поставки № 58П/ЗФ від 01.03.2015.

26.07.2017 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Горохову І.С.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.07.2017 порушено провадження у справі № 908/1534/17, присвоєно справі номер провадження 15/82/17, розгляд якої призначено на 09.08.2017. Ухвалою суду від 03.07.2017 розгляд справи відкладався на 17.07.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в порушення зобов'язань за договором поставки відповідач не виконав умови договору, заборгованість складає 39 835,78 грн., яку позивач просить стягнути. Враховуючи умови договору та приписи чинного законодавства про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позивачем нараховані пеня в розмірі 2337,76 грн., 3% річних в розмірі 275,03 грн., інфляційні втрати в розмірі 881,05 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на приписи ст. ст. 3, 11, 16, 509, 525, 526, 611, 625, 626, 629, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 174, 175, 231 Господарського кодексу України та умови договору поставки № 58П/ЗФ від 01.03.2015.

В судове засідання 29.08.2017 представники сторін не з'явились. Від позивача надійшли до суду оригінали документів, додані до позову.

22.05.2017 на адресу суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку із хворобою, та зазначив, що має намір особисто прийняти участь у судовому розгляді справи і надати суду свої доводи та заперечення щодо позовних вимог. Документи витребувані ухвалами суду не надав.

Суд розглянувши клопотання відповідача не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності).

Таким чином, учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участі в судовому засіданні іншого представника, з числа як своїх працівників , так і осіб не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Крім того, в ст. 77 Господарського процесуального кодексу України не передбачено такої підстави для відкладення розгляду справи, як перебування представника сторони по справі на лікарняному.

Також суд зазначає, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд визнав можливим розглянути справу відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності сторін на підставі наявних у справі документів.

Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу та закінчений в судовому засіданні 29.08.2017 з прийняттям рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив.

01.03.2015 між Публічним акціонерним товариством "Миронівський хлібопродукт" (постачальник за договором, позивач у справі) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупець за договором, відповідач у справі) укладено договір поставки № 58П/ЗФ.

30.12.2015 сторонами укладено додаткову угоду № 4 до договору поставки № 58П/ЗФ від 01.03.2015.

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов'язався поставити, а покупець - прийняти та оплатити товар у кількості, по найменуваннях і цінах, зазначених у накладних (товарно-транспортних), що виписуються на кожну партію товару.

У розділі 2 договору сторони узгодили порядок розрахунків.

Відповідно до п. 2.1 ціна по кожному найменуванню і на кожну партію товару визначається на підставі прайс - листів постачальника та вказується в накладних на кожну партію товару і містить у собі податок на додану вартість.

Згідно з п. 2.3. договору строки та порядок оплати товару визначається за кожним асортиментом товару й зазначаються в додатку № 1 до цього договору, який є його невід'ємною частиною. Оплата кожної партії товару здійснюється в безготівковій формі за реквізитами, як зазначено в розділі "Реквізити сторін" цього договору (банківськими рахунками тощо) (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 4.3. договору датою постачання вважається дата підписання товарно-транспортної накладної та акту прийому-передачі обома сторонами, що засвідчує прийняття товару покупцем від постачальника.

Відповідно до п. 6.1. договору (у редакції додаткової угоди № 4) набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2016.

Сторони не надали доказів припинення дії договору, отже, його умови є чинними на момент розгляду даної справи судом.

Сторонами до договору підписаний додаток № 1, відповідно до якого встановлений строк оплати товару ТМ "Наша Ряба" охол., ТМ «ФУА ГРА», гусятина (паштети) - 5 банківських днів із моменту поставки, іншого товару - 7 банківських днів із моменту поставки. Сторонами також підписаний додаток № 2 "Умови прийомки та передачі зворотної тари та пакування продукції".

У підтвердження факту виконання своїх зобов'язань за договором позивачем надані видаткові та товарно-транспортні накладні. Відповідачем оплата за отриманий товар не здійснена.

На виконання договору позивачем на адресу відповідача було проведено поставку товару на загальну суму 39 835,78 грн., що підтверджується наступними документами:

- видаткова накладна № ЗФ100519277 від 04.04.2017 на суму 4031,54 грн. (у видатковій накладній зазначена сума 4108,44 грн. проте згідно акту прийому-передачі продукції до ТТН № ЗФ100519277 від 04.04.2017 відповідачем прийнято товару на суму 4031,54 грн.);

- видаткова накладна №ЗФ100518818 від 03.04.2017 на суму 4611,77 грн. (у видатковій накладній зазначена сума 4619,99 грн. проте згідно акту прийому-передачі продукції до ТТН № ЗФ100518818 від 03.04.2017 відповідачем прийнято товару на суму 4 611,77 грн.);

- видаткова накладна № ЗФ 100518394 від 01.04.2017 на суму 701,53 грн.;

- видаткова накладна №ЗФ100518321 від 01.04.2017 на уму 4091,39 грн. (у видатковій накладній зазначена сума 4098,82 грн. проте згідно акту прийому-передачі продукції до ТТН № ЗФ100518321 від 01.04.2017 відповідачем прийнято товару на суму 4091,39 грн.);

- видаткова накладна № ЗФ100518440 від 01.04.2017 на суму 681,29 грн.;

- видаткова накладна № ЗФ100517935 від 31.03.2017на суму 6138,86 грн. (у видатковій накладній зазначена сума 6222,52 грн. проте згідно акту прийому-передачі продукції до ТТН №ЗФ100517935 від 31.03.2017 відповідачем прийнято товару на суму 6138,86 грн.);

- видаткова накладна № ЗФ100517372 від 30.03.2017 на суму 2098,76 грн. (у видатковій накладній зазначена сума 2101,63 грн. проте згідно акту прийому-передачі продукції до ТТН № ЗФ100517372 від 30.03.2017 відповідачем прийнято товару на суму 2098,76 грн.);

- видаткова накладна №ЗФ100516920 від 29.03.2017 на суму 2685,52 грн. (у видатковій накладній зазначена сума 2697,35 грн. проте згідно акту прийому-передачі продукції до ТТН № ЗФ100516920 від 29.03.2017 відповідачем прийнято товару на суму 2685,52 грн.);

- видаткова накладна № ЗФ100516604 від 28.03.2017 на суму 2058,55 грн.;

- видаткова накладна № ЗФ 100516138 від 27.03.2017 на суму 3102,82 грн. (у видатковій накладній зазначена сума 3466,13 грн. проте згідно акту прийому-передачі продукції до ТТН №ЗФ100516138 від 27.03.2017 відповідачем прийнято товару на суму 3102,82 грн.);

- видаткова накладна № ЗФ100515954 від 26.03.2017 на суму 2321,54 грн. (у видатковій накладній зазначена сума 2337,68 грн. проте згідно акту прийому-передачі продукції до ТТН № ЗФ 100515954 від 26.03.2017 відповідачем прийнято товару на суму 2321,54 грн.);

- видаткова накладна № ЗФ100515571 від 25.03.2017 на суму 3293,58 грн. (у видатковій накладній зазначена сума 3303,79 грн. проте згідно акту прийому-передачі продукції до ТТН № ЗФ1005Г5571 від 25.03.2017 відповідачем прийнято товару на суму 3293,58 грн.);

- видаткова накладна № ЗФ100515308 від 24.03.2017 на суму 4018,79 грн. (у видатковій накладній зазначена сума 4039,22 грн. проте згідно акту прийому-передачі продукції до ТТН № ЗФ100515308 від 24.03.2017 відповідачем прийнято товару на суму 4018,79 грн.).

16.06.2017 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію щодо несплати боргу та повідомлення (досудове попередження). Відповіді на претензію відповідачем не надано.

Посилаючись на те, що поставлений товар на суму 39 835,78 грн. не оплачений, позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача 39 835,78 грн. основного боргу.

Аналіз норм чинного законодавства та наданих матеріалів, дає суду можливість зробити висновки, що правовідносини сторін врегульовані договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні приписи містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Обставини справи свідчать, що відповідач свої зобов'язання з оплати поставленої позивачем продукції, всупереч умовам договору та вимог закону, в обумовлений договором строк не виконав.

Враховуючи вище викладене, суд вважає заявлений позов про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 39 835,78 грн., яка на час прийняття рішення не сплачена, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлена вимога про стягнення з відповідача на його користь пені в сумі 2337,76 грн. за загальний період із 14.04.2017 по 06.07.2017 включно.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 8.3 договору (у редакції додаткової угоди № 4) сторони встановили, що за прострочення оплати товару покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно з вимогами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Факт порушення відповідачем термінів розрахунків є доведеним. Вимога про стягнення пені заявлена обґрунтовано. Розрахунок пені позивачем здійснений вірно. Позовна вимога про стягнення з відповідача суми 2337,76 грн. пені судом задовольняється.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України суми 3 % річних в розмірі 275,03 грн. нарахованих за період з 14.04.2017 по 06.07.2017 та суми інфляційних втрат в розмірі 881,05 грн. нарахованих за період з 14.04.2017 по 06.07.2017.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 8.3 договору (у редакції додаткової угоди № 4) встановлено, що за прострочення оплати товару покупець несе відповідальність встановлену в ст. 625 Цивільного кодексу України в розмірі 3 % річних із простроченої суми за весь час прострочення.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат судом перевірено та визнано вірним та такими, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати наявної заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідач суду не надав.

Враховуючи вище викладене, суд вважає заявлений позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються відповідача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (69076, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Миронівський хлібопродукт" (юридична адреса: 08800, Київська область, Миронівський район, м. Миронівка, вул. Елеваторна, буд. 1; поштова адреса: 03143, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 158; ідентифікаційний код 25412361) суму основного боргу в розмірі 39 835,78 грн. (тридцять дев'ять тисяч вісімсот тридцять п'ять гривень 78 коп.), пеню в розмірі 2337,76 грн. (дві тисячі триста тридцять сім гривень 76 коп.), 3 % річних в сумі 275,03 грн. (двісті сімдесят п'ять гривень 03 коп.), суму інфляційних втрат в розмірі 881,05 (вісімсот вісімдесят одна гривня 05 коп.), суму судового збору в розмірі 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень 00 коп.). Видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 04 вересня 2017 року.

Суддя І. С. Горохов