РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2017 р. Справа № 918/1203/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Дужич С.П.

при секретарі Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

від стягувача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю від 14.04.2017р. №14-75

від боржника: ОСОБА_2 - представник за довіреністю від 05.01.2017р. №03-05/41/41

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

на ухвалу господарського суду Рівненської області

від 01.08.17 р. у справі № 918/1203/16 (суддя Марач В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго", м.Рівне

про стягнення боргу, інфляційних втрат, 3% річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов'язання в сумі 19 713 698,17 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго", м.Рівне

до Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

про визнання недійсним пункту 9.3 договору №4063/15-БО-28 від 29.12.2014 року купівлі-продажу природного газу в частині формулювання визначення строку позовної давності, щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних тривалістю у 5 (п'ять) років

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 01.08.2017р. у справі №918/1203/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про стягнення боргу, інфляційних втрат, 3% річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов'язання в сумі 19713698,17грн., та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсним п.9.3 договору №4063/15-БО-28 від 29.12.2014р. купівлі-продажу природного газу в частині формулювання визначення строку позовної давності, щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних тривалістю у 5 (п'ять) років заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" №03-05/2545/2549 від 17.07.2017р. задоволено.

Визнано наказ господарського суду Рівненської області №918/1203/16 від 19.06.2017р. таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 акціонерна компанія "Нафтогаз України" 15126319,12грн. основного боргу, 3390139,57грн. пені, 347075,16грн. три проценти річних, 856164,32грн. інфляційних втрат.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_3 акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу господарського суду Рівненської області №918/1203/16 від 19.06.2017р..

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає ухвалу місцевого господарського суду незаконною та необґрунтованою, такою, що винесена з порушенням норм матеріального права та процесуального права;

- стверджує, що судом першої інстанції зроблено лише висновок що відповідно до протоколу №3 від 13.07.2017р., зазначена комісія вирішила провести списання з обліку ТОВ "Рівнетеплоенерго" кредиторську заборгованість перед ПАТ НАК "Нафтогаз України" в частині неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань та процентів річних, які підлягають стягненню по договору №4063/15-БО-28 від 29.12.2014р., за наказом господарського суду Рівненської області від 19.06.2017р. №918/1203/16, в порядку визначеному Законом України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність";

- звертає увагу суду, що докази списання зазначеної заборгованості кредитором ОСОБА_3 акціонерною компанією "Нафтогаз України" в матеріалах вказаної справи відсутні, отже припинення зобов'язання згідно з наказом господарського суду Рівненської області від 19.06.2017р. №918/1203/16, належним чином відповідачем не підтверджені, а отже судами не встановлено;

- обґрунтовує, що доводи відповідача, що Закон №1730-VIII не вимагає двостороннього списання а лише списання дебітором (боржником), не є вірними;

- звертає увагу суду на те, що позивач не вважає обов'язок боржника за рішенням суду у справі №918/1203/16 припиненим, а отже між сторонами існує спір про відповідне право, який до його вирішення в загальному порядку та встановлення судом обставин наявності/відсутності вказаного права, позбавляє господарський суд підстав для застосування приписів ч.4 ст.117 ГПК України до судового наказу в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних;

- констатує, що таким чином, при винесені ухвали від 01.08.2017р., господарським судом Рівненської області не було встановлено факту припинення зобов'язання відповідача за наказом господарського суду Рівненської області від 19.06.2017р. №918/1203/16.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.08.2017р. відновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено її розгляд на 05.09.2017р..

В судовому засіданні 05.09.2017р. від представника скаржника надійшло усне клопотання про відкладення розгляду апеляційної скаргу для підготовки доповнень до апеляційної скарги з врахуванням обставин справи та приписів ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" №1730-VIII. Також, надав відповідні пояснення на обґрунтування вказаного клопотання.

В судовому засіданні представник боржника відносно клопотання скаржника про відкладення розгляду апеляційної скарги поклався на розсуд суду, а також надав відповідні пояснення про застосування ним при поданні заяви №03-05/2545/2549 від 17.07.2017р. Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" №1730-VIII.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судом враховано, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25.01.2006р. №1-5/45 у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей ст.6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З врахуванням вищенаведеного та пояснень сторін, а також приписів ч.2 ст.102 України, в судовому засіданні 05.09.2017р. судова колегія не знаходить підстав для відкладення розгляду справи та відмовляє в задоволенні вказаного клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 05.09.2017р. представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає ухвалу місцевого суду незаконною та необґрунтованою. Просить суд ухвалу господарського суду Рівненської області від 01.08.2017р. у справі №918/1203/16 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу господарського суду Рівненської області №918/1203/16 від 19.06.2017р..

Представник боржника у письмовому відзиві від 04.09.2017р. №03-05/3006/3010 та в судовому засіданні 05.09.2017р. заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просить суд ухвалу господарського суду Рівненської області від 01.08.2017р. у справі №918/1203/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відповідності до ч.5 ст.106 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали оскарження ухвали суду, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені оскарженої ухвали, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали суду у справі, рішенням господарського суду Рівненської області від 25.01.2017р. у справі №918/1203/16 позов Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" про стягнення боргу, інфляційних втрат, 3% річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов'язання в сумі 19713698,17грн. - задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 акціонерна компанія "Нафтогаз України" 15126319,12грн. основного боргу, 2834738,32грн. пені; 308725,69грн. три проценти річних; 544062,96грн. інфляційних втрат та 206700,00грн. витрат по сплаті судового збору. В решті позову Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 акціонерна компанія "Нафтогаз України" відмовлено в задоволенні. В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.06.2017р. рішення господарського суду Рівненської області від 25.01.2017р. у справі № 918/1203/16 в частині відмови у стягненні 555401,25грн. пені, 38349,47грн. 3% річних та 312101,36грн. інфляційних втрат та прийнято в цій частині нове рішення про задоволення позову. В решті рішення господарського суду Рівненської області від 25.01.2017р. у справі №918/1203/16 залишено без змін. Викладено резолютивну частину рішення господарського суду Рівненської області від 25.01.2017р. у справі №918/1203/16 в наступній редакції: "1. Позов Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволити. 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 акціонерна компанія "Нафтогаз України" 15126319,12грн. основного боргу, 3390139,57грн. пені; 347075,16грн. три проценти річних; 856164,32грн. інфляційних втрат та 206700,00грн. витрат по сплаті судового збору. 3. В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" відмовити".

На виконання вказаного рішення господарським судом 19.06.2017р. видано накази №918/1203/16.

10.07.2017р. до господарського суду Рівненської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" із заявою про визнання наказу від 19.06.2017р. таким, що не підлягає виконанню повністю.

Ухвалою господарського Рівненської області від 18.07.2017р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" призначено до розгляду.

Як вже зазначалося, ухвалою господарського суду Рівненської області заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" №03-05/2545/2549 від 17.07.2017р. задоволено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

В силу приписів ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч.2 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Згідно ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

В силу ч.2 ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до п.18 ч.1 ст.106 ГПК України, окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду внесення виправлень до наказу, визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Згідно зі ст.115 ГПК України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.117 ГПК України господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким наказом уже відбулося повністю або частково, господарський суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.

У п.3.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" роз'яснено, що частина четверта статті 117 ГПК містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті:

- якщо його видано помилково;

- якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

Відтак, ст.117 ГПК України передбачає правовий механізм визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, у разі, зокрема, коли обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником і за інших підстав, тобто не обмежено переліком таких обставин.

30.11.2016р. набрав чинності Закон України від 03.11.2016р. №1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" (далі Закон України №1730-VIII).

Зокрема, Закон України №1730-VIII визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення.

Абзацом 9 ч.1 ст.1 Закону України №1730-VIII визначено поняття "процедури врегулювання заборгованості", тобто це заходи, спрямовані в першу чергу на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України №1730-VIII, для участі в процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Як встановлено судом, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" є теплопостачальним підприємством і здійснює закупівлю природного газу для виробництва теплової енергії та послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до матеріалів заяви про визнання наказу господарського таким, що не підлягає виконанню додано наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №142 від 08.06.2017р. з додатком.

Відповідно до даного додатку, в перелік суб'єктів господарювання які включаються до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії включено під №14 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" з наступними даними, а саме: код згідно з ; основний вид діяльності (згідно ліцензії) - виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, виробництво та постачання електричної енергії за регульованими тарифами; фактичне місцезнаходження підприємства - 33027, м.Рівне, вул.Данила Галицького, буд.27; обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно Закону (грн.) - 107398071,42; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 1 липня 2016 року (грн.) та не погашеної станом на 31 грудня 2016 року - 28 846 289,29.

Також, Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" надано повідомлення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, про включення боржника (відповідача) до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Отже, ТОВ "Рівнетеплоенерго" є учасником процедури врегулювання заборгованості, в розумінні положень Закону України №1730-VIII.

У відповідності до актів звіряння розрахунків, узгоджених між сторонами, станом на 25.05.2017р., сума основного боргу за договором 4063/15-БО-28 від 29.12.2014р., погашена повністю.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України №1730-VIII, реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Таким чином, сума основного боргу ТОВ "Рівнетеплоенерго", по договору №4063/15-БО-28 від 29.12.2014р. підлягала врегулюванню у відповідності до норм Закону України №1730-VIII, в тому числі і шляхом реструктуризації на 60 місяців, з можливістю дострокового погашення, як це визначено ч.2 ст.5 Закону України №1730-VIII.

В силу ч.1 ст.7 Закону України №1730-VIII, сума неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на погашену заборгованість, підлягають списанню.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.

Порядок списання заборгованості підприємства, як правило, складається з таких етапів: утворення учасником процедури списання комісії зі списання заборгованості; здійснення списання заборгованості відповідно до фінансової звітності підприємства зі складенням протоколу списання, який надсилається компанії постачальнику природного газу, яка проводить відповідне списання заборгованості, яка обліковується за цим підприємством, у своїй звітності, про що надсилає повідомлення підприємству виробнику теплової енергії.

Отже, зазначений процес є двостороннім, із впорядкуванням фінансової документації для обох підприємств.

Зазначене, узгоджується із позицією Вищого господарського суду України, викладеною у постанові від 04.07.2017р. у справі №908/2114/16.

Як встановлено судом, що 12.06.2017р. наказом директора ТОВ "Рівнетеплоенерго" ОСОБА_4, на підприємстві було створено комісію з питань реструктуризації заборгованості.

Згідно протоколу №3 від 13.07.2017р., зазначена комісія вирішила провести списання з обліку ТОВ "Рівнетеплоенерго" кредиторську заборгованість перед ПАТ НАК "Нафтогаз України" в частині неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань та процентів річних, які підлягають стягненню по договору №4063/15-БО-28 від 29.12.2014р., за наказом господарського суду Рівненської області від 19.06.2017р. №918/1203/16, в порядку визначеному Законом України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність", а саме:

- 3390139,57грн. пені;

- 347075,16грн. три проценти річних;

- 856164,32грн. інфляційних втрат;

Вказаний протокол було узгоджено всіма членами комісії без зауважень та направлено на адресу стягувача цінною кореспонденцією, докази чого надано до заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню та не заперечувалось позивачем (стягувачем).

У відповідності до ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Отже, враховуючи вище викладене, на підставах, встановлених Законом України №1730-VIII зобов'язання ТОВ "Рівнетеплоенерго" перед ПАТ НАК "Нафтогаз України" з оплати суми основного боргу, пені, інфляційних втрат та 3% річних, що підлягали стягненню на підставі рішення господарського суду Рівненської області у справі №918/1203/16 від 16.06.2017р. виконано.

Також, слід зазначити, що постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.06.2017р. рішення господарського суду Рівненської області від 25.01.2017р. у справі №918/1203/16, в частині відмови у стягненні 555401,25грн. пені, 38349,47грн. 3% річних та 312101,36грн. інфляційних втрат скасовано, в цій частині прийнято нове рішення про задоволення позову ПАТ НАК "Нафтогаз України" в повному обсязі і присуджено до стягнення з ТОВ "Рівнетеплоенерго" 15126319,12грн. основного боргу, 3390139,57грн. пені; 347075,16грн. 3% річних; 856164,32грн. інфляційних втрат та 206700,00грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову. При цьому апеляційний суд керувався тим, що ТОВ "Рівнетеплоенерго" не було включено до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Однак, як встановлено матеріалами оскарження ухвали суду, на момент винесення даної ухвали ТОВ "Рівнетеплоенерго", згідно наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №142 від 08.06.2017р., включений до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, про що товариству надано відповідне повідомлення.

Відповідно до додатку до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №142 від 08.06.2017р., визначено обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно Закону України №1730-УІП в сумі 107398071,42грн., в тому числі і заборгованість за спожитий природний газ за договором №4063/15-БО-28 від 29.12.2014р., яка станом на 01.07.2016р. становила 15126319,12грн., що підтверджено актом звіряння розрахунків від 15.03.2017р., узгодженого сторонами.

Таким чином, з огляду на вказане вище, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком господарського суду Рівненської області, що заява ТОВ "Рівнетеплоенерго" про визнання наказу господарського суду Рівненської області №918/1203/16 від 19.06.2017р. таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних є правомірною, обґрунтованою, а тому підлягає до задоволення на підставі ч.1 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" і ч.4 ст.117 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 та ч.2 ст.34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків, визначитись чи потребуються спеціальні знання для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами оскарження ухвали суду та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

За наведених обставин, ухвалу господарського суду Рівненської області від 01.08.2017р. у справі №918/1203/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 акціонерна компанія "Нафтогаз України" без задоволення.

Керуючись ст.ст.101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду Рівненської області від 01.08.2017р. у справі №918/1203/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ - без задоволення.

2. Матеріали оскарження ухвали суду у справі №918/1203/16 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Дужич С.П.

Віддрук. прим.:

1 до справи,

2 стягувачу (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6),

3 боржнику (33027, м.Рівне, вул.Д.Галицького, 27),

4 в наряд.