ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року № 925/1440/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Стратієнко Л.В.
суддів Кондратової І.Д. Нєсвєтової Н.М.
за участі представників: позивача: відповідача: 3-іх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: не з'явився не з'явився не з'явилися
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище
на рішення та постановуГосподарського суду Черкаської області від 23 січня 2017 року Київського апеляційного господарського суду від 07 червня 2017
у справі№ 925/1440/16
за позовомкомунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище
до 3-і особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 ОСОБА_4, фізична особа-підприємець ОСОБА_5
про визнання договору укладеним

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року позивач звернувся в суд з позовом про визнання укладеним між ним та відповідачем фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 договору купівлі-продажу теплової енергії № 77-ТІ від 27 вересня 2016на 1/3 частину магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться в багатоквартирному жилому будинку по вул. Соборна, 130 в м. Монастирище, на умовах, викладених позивачем у проекті договору.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 23.01.2017 (суддя Васянович А.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 (головуючий - Чорногуз М.Г., судді - Кропивна Л.В., Агрикова О.В.), в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення та постановити нове, яким позов задовольнити.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами, згідно з копією витягу № 32465983 від 13.12.2011 р. про державну реєстрацію прав Монастирищенського виробничого відділку комунального підприємства "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" співвласниками об'єкта нерухомості - магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", загальною площею 109 м2, розташованого у АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 1/3 частина; ОСОБА_4 1/3 частина; ОСОБА_5 1/3 частина (а.с. 11,т.1). Підставою набуття у вказаних осіб прав є рішення виконавчого комітету Монастирищенської міської ради від 26.10.2011 № 190, відповідно до якого було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 13.12.2011 р. (а.с. 105,т.1).

Виділення співвласниками своїх часток в натурі не здійснювалося.

25.11.2005 між дочірнім підприємством "Теплокомуненерго" ПАТ "Монастирищенський ордена Трудового Червоного Прапора машинобудівний завод" (правонаступником якого є комунальне підприємство "Теплокомуненерго" міста Монастирище) та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір № 127-Т від на поставку теплової енергії в магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1", який припинив свою дію 31.12.2012 (а.с. 93-95, т.1).

27.09.2016, враховуючи те, що магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1", розташований у багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_1, знаходиться у спільній часткові власності громадян: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, КП "Теплокомуненерго" м. Монастирище направило зазначеним особам разом з листом № 337 від 27.09.2016 р. договори купівлі-продажу теплової енергії у та договори на технічне обслуговування внутрішньобудинкових мереж теплопостачання (а.с.18,19-22,т.1). Заявою б/н б/д про повернення договорів без розгляду, зареєстрованою позивачем за вх. № 305 від 19.10.2016, власники магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", відмовилися від укладення, в тому числі, і договорів купівлі-продажу теплової енергії на приміщення, що перебуває у їхній спільній частковій власності, посилаючись на відсутність наміру отримувати від цієї теплопостачальної організації послуг на підставі вищезазначених договорів (а.с. 23,т.1), в зв'язку з чим позивач звернувся з позовом до суду, зазначаючи, що укладення цього договору є обов'язковим в силу закону.

Відповідно до ч.3 ст. 179 ГК України є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язковим для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з вимогами ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" одним з основних обов'язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

П.4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 також передбачає, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією.

Відповідно до п.3 Правил споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Враховуючи викладене, господарські суди правильно вказали про те, що укладення спірного договору є обов'язковим в силу вимог закону, система опалення приміщення, що належить відповідачу та 3-ім особам підключена до внутрішньобудинкової системи опалення через засіб обліку та є невід'ємною частиною системи опалення будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1, і для повного відключення окремих приміщень у вказаному будинку від централізованої системи теплопостачання, відсутні як правові підстави, так і технічні можливості, а крім того, відповідачем не надано доказів наявності у магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" індивідуальної системи опалення чи відповідного договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного з іншим виконавцем та не спростовано наявності тепловіддачі поверхні централізованого опалення.

Аналізуючи вказані вище положення закону, суди також дійшли правильного висновку про те, що постачання теплової енергії до одного об'єкту (в цьому випадку - нежитлового приміщення, розташованого в багатоквартирному житловому будинку) здійснюється на підставі одного договору купівлі-продажу теплової енергії

Разом з тим, не можна погодитися з висновком апеляційного господарського суду щодо відмови у позові з тих підстав, що у цій справі позивач просить суд укласти договір на постачання теплової енергії з відповідачем на 1/3 частину приміщення магазину, але доказів того, що теплоспоживче обладнання 1/3 приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" (внутрішньобудинкові системи, мережі, устаткування, тощо) через тепловий ввод приєднане, або має технічні можливості для приєднання до місцевої (розподільчої) теплової мережі судам надано не було, а крім того, власниками вказаного приміщення з рівними частками 1/3 у власності кожного є ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5, як фізичні особи і кожен із співвласників повинен брати участь в утриманні спільного майна, в тому числі щодо оплати вартості спожитої теплової енергії, відповідно до своєї частки у спільному майні. При цьому, право визначення відповідальної особи належить самим співвласникам і з метою укладення договору позивач має звертатись саме до вказаних фізичних осіб, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

За таких обставин суд апеляційної інстанції при розгляді справи мав надати відповідно до ст. 43 ГПК України належну правову оцінку наданій позивачем 18.04.2017 копії постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2017 у справі за № 925/1437/16 (залишена в силі постановою ВГСУ від 27.06.2017), якою було змінено рішення Господарського суду Черкаської області від 04.01.2017 у справі за № 925/1437/16 (а.с.37-44,т.2), яким було задоволено позов комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище до ОСОБА_5 та визнано укладеним між ними договір купівлі-продажу теплової енергії № 77-ТІ від 27.09.2016 в редакції позивача. При цьому предметом договору згідно резолютивної частини постанови є постачання теплової енергії до магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" загальною площею 109м 2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в якому споживачеві ОСОБА_5 належить 1/3 частина (підпункти 1.1., 1.2).

Кількість теплової енергії, що буде постачатися, визначена, виходячи з загальної площі нежилого приміщення, а не 1/3 частини (пункт 2).

Отже, на час розгляду справи судом апеляційної інстанції існував договір купівлі-продажу теплової енергії, укладений за рішенням суду з іншим співвласником цього ж спірного нежитлового приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Питання відшкодування витрат ОСОБА_5 за вказаним договором має вирішуватися з іншими співвласниками відповідно до правил ст. 360 ЦК України.

За таких обставин в укладенні договору на постачання теплової енергії з ОСОБА_3 на 1/3 приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" необхідно відмовити в зв'язку з існуванням укладеного за рішенням суду договору купівлі-продажу теплової енергії № 77-ТІ від 27.09.2016 з іншим співвласником приміщення, об'єктом постачання теплової енергії в якому визначено приміщення магазину площею 109 м2 в цілому.

Оскільки вказане порушення процесуального закону не призвело до постановлення неправильного рішення та в силу ч.2 ст. 11110 ГПК України не є безумовною підставою для скасування судового рішення, суд вважає можливим залишити судові рішення без змін з мотивів, викладених у цій постанові.

При цьому необхідно зазначити, наявність вказаного вище договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного за рішенням суду, спростовує всі доводи касаційної скарги щодо необхідності задоволення позовних вимог та укладення ще одного договору купівлі-продажу теплової енергії на 1/3 частину цього ж приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", в зв'язку з чим підстави для її задоволення відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу комунального підприємства "Теплокомуненерго" міста Монастирище залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 23 січня 2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07 червня 2017 року у справі за № 925/1440/16 - без змін.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді І. Кондратова

Н. Нєсвєтова