ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року Справа № 915/741/17

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: ОСОБА_2 - дов. №65 від 18.01.2016,;

представників відповідача: Іванової Н.М. - договір від 22.01.2017,

Терещенко М.Г. - договір № 05/12-16 від 05.12.2016,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Комунального підприємства Миколаївської міської ради

«Миколаївелектротранс» (54020, м.Миколаїв, вул.Андрієва, буд.17),

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5

(АДРЕСА_1),

про: визнання припиненим Договору оренди окремого індивідуально визначеного майна №115 від 01.08.2016 та Договору №116 від 01.08.2016 на час виробничої необхідності з моменту прийняття судового рішення, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати припиненим договір оренди індивідуально визначеного майна №115 від 01.08.2016, №116 від 01.08.2016 на час виробничої необхідності, з моменту прийняття судового рішення.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 01.08.2016 між КП ММР «Миколаївелектротранс» було укладено договір №115 оренди окремого індивідуально визначеного майна та 01.08.2016 було укладено договір №116 предметом якого є компенсація витрат по сплаті податку на землю. Сторони домовились, що договір оренди може бути тимчасово припинений достроково у разі виникнення виробничої необхідності, або розірваний відповідно до п.7.4 договору. Листами позивач повідомляв відповідача про виникнення виробничої необхідності на припинення договору, а в подальшому про дострокове припинення договору за згодою сторін. Проте відповідач відмовився від розірвання договору за згодою сторін, у зв'язку з чим відповідач звернувся до суду за захистом своїх прав.

07.08.2017 від позивача на адресу суду надійшов лист, у якому він зазначив, що виробнича необхідність полягає в тому, що зважаючи на досить низьку прибутковість підприємства від перевезення пасажирів, відповідно до Статуту КП ММР «Миколаївелектротранс» має право надавати послуги паркувальних майданчиків, платних автостоянок, а тому бажає реалізувати своє право, тобто надавати послуги платної автостоянки, для отримання прибутку та покращення свого фінансового становища.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву б/н від 09.08.2017 (а.с.26-27) та письмові пояснення (а.с.39-40), в яких він проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні з наступних підстав.

Вимога позовної заяви визначена як: «визнати припиненим договір оренди індивідуально визначеного майна №115 від 01.08.2016, №116 від 01.08.2016 на час виробничої необхідності з моменту прийняття судового рішення». Статтею 291 ГК України передбачено вичерпний перелік випадків припинення договору найму. Позивач як на підставу виробничої необхідності посилається на низьку прибутковість підприємства, проте позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження виникнення виробничої необхідності, жодного розробленого економічного плану, технічної документації розташування паркувального майданчика та доказів низької прибутковості підприємства. Відповідач сумлінно виконує свої зобов'язання за Договором оренди індивідуально визначеного майна №115 від 01.08.2016 та за Договором компенсації податку на земельну ділянку №116 від 01.08.2016, який взагалі не передбачає тимчасового припинення у зв'язку з виробничою необхідністю.

22.08.2017 від відповідача на адресу суду надійшли письмові пояснення (а.с.39-40), в яких він вказує, що відповідач від КП ММР «Миколаївелектротранс» отримує рахунки на оплату за договорами, грошові кошти у якості оплати позивачем прийняті в повному обсязі, вказаний стан взаєморозрахунків підтверджується підписаним актом звірки від 17.08.2017, а виставлення КП ММР «Миколаївелектротранс» рахунків №713 та 714 від 07.08.2017 на оплату, виключає настання такої події як виробнича необхідність з 22.05.2017 та унеможливлює виникнення будь яких суперечностей щодо виконання умов договору у подальшому.

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у позовній заяві та у письмових поясненнях.

У судовому засіданні ухвалою суду від 10.07.2017 у відповідності до ст.77 ГПК України було відкладено розгляд справи.

У судовому засіданні 22.08.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони та їх представників суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно п.1 ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Стаття 283 ГК України як спеціальна норма передбачає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

01.08.2016 між КП Миколаївською міською радою «Миколаївелектротранс» - орендодавець (позивач у справі) та ФОП ОСОБА_5 - орендар (відповідач у справі) було укладено Договір №115 окремого індивідуально визначеного майна (надалі - Договір №115) (а.с.6-7), відповідно до умов якого позивач передає, а відповідач приймає в тимчасове платне користування окреме індивідуально визначене майно: ворота, кіоск металевий (інвентарний номер 296), асфальтове замощення площею 226 кв.м, (інвентарний номер 238), (надалі - майно), що розміщено за адресою: м.Миколаїв, вуд.Будівельншав, 22 на території енергогосподарства Тп-2 (п.1.2 Договору №115).

Згідно п.п.1.3, 1.4 Договору №115 майно передається в оренду з метою використання під автостоянку для тимчасового зберігання транспортних засобів. Передача майна в оренду здійснюється за актом приймання-передачі.

У відповідності до п.2.4. Договору №115, майно, що орендується, повинно бути передане позивачем та прийняте відповідачем протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту набрання чинності цього договору.

Пунктом 7.1. Договору №115 сторонами погоджено, що строк дії договору оренди складає з 01 серпня 2016 року по 01 липня 2019 року включно. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до п.7.4 Договору №115 договір може бути розірваний достроково за згодою сторін.

У відповідності до п.7.6 Договору №115 сторони домовились, що у разі виникнення виробничої необхідності, цей договір може бути тимчасово припинений, або розірваний відповідно до п.7.4 цього договору.

Також 01.08.2016 між КП Миколаївською міською радою «Миколаївелектротранс» (балансоутримувач) та ФОП ОСОБА_5 (користувач) було укладено Договір №116 (а.с.8), предметом даного договору є компенсація відповідачем витрат позивача по сплаті податку на землю за земельну ділянку по вул.Будівельників, 22 площею 395,0 кв.м., що використовується згідно з п.1.1 Договору оренди окремого індивідуально визначеного майна № 115 від 01.08.2016 (п.1.1 Договору №116).

Відповідно до п.3.1 Договору №116 даний договір набирає чинності з 01.08.2016 і діє до 01.07.2019.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.05.2017 позивач направив лист №743 на адресу відповідача, в якому повідомив, що листом №637 від 25.04.2017 на підставі п.7.4 запропоновано достроково розірвати договір з 22.05.2017, оскільки договір не відповідає вимогам чинного законодавства. Також, позивач просив повернути орендоване індивідуально визначене майно у зв'язку з виникненням виробничої необхідності (а.с.9). доказів отримання відповідачем зазначеного листа суду не надано.

09.06.2017 позивач направив лист №824 на адресу відповідача, в якому повідомив, що листами №637 від 25.04.2017 та №743 від 24.05.2017 надсилались повідомлення, які не отримані відповідачем, в зв'язку з чим просив відповідача у встановлений законом термін розглянути пропозиції щодо дострокового розірвання договору за згодою сторін (а.с.10).

У відповідь на лист №824 від 09.06.2017 відповідачем направлено на адресу позивача лист №22/06-07 від 22.06.2017, у якому відповідач зазначив, що вважає за неможливе розірвання договору №115 від 01.08.2016 (а.с.11).

Як вказано вище, позивач просить суд визнати припиненими Договір оренди індивідуально визначеного майна №115 від 01.08.2016 та Договір №116 від 01.08.2016 на час виробничої необхідності. Тобто, позивач просить тимчасово припинити дію вищевказаних договорів.

Суд зазначає, що законодавством України не передбачено таке поняття як тимчасове припинення договору. Договір між сторонами може бути припинено, розірвано за згодою сторін або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду, а також наймодавець має право відмовитися від договору найму в односторонньому порядку.

Відповідно до ч.7 ст.193 ГК України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до ст.291 ГК України, одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта господарювання-орендаря; загибелі (знищення) об'єкта оренди.

Так, ст.291 ГК України містить вичерпний перелік підстав для припинення договору, виникнення виробничої необхідності не входить до переліку цих підстав.

Відповідно до ч.3 ст.291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Згідно зі ст.782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму в односторонньому порядку і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Відповідно до п. 5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" від 29.05.13 року № 12 відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена частиною першою статті 782 ЦК України, є правом, а не обов'язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку.

Підстави для відмови позивача від Договору №115 від 01.08.2016 та Договору №116 від 01.08.2016, в порядку ст.782 ЦК України, у спірних правовідносинах відсутні.

Крім того, відмову від договору слід відрізняти від розірвання договору. Згідно з ч.3 ст.653 ЦК України, ч.4 ст.188 ГК України договір може бути розірвано або за домовленістю сторін, або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду.

Порядок розірвання договорів в односторонньому порядку визначається статтею 188 ГК України, згідно якої сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідачем не надано суду доказів розірвання Договору №115 від 01.08.2016 та Договору №116 від 01.08.2016 в судовому порядку.

Крім того, заявлені позивачем вимоги (визнання припиненим договору) мають своїм наміром встановлення певного юридичного факту, що не входить до юрисдикції господарських судів України.

За вказаних обставин, в задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до ст.49 ГПК України, судові витрати у разі відмови в позові підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст.33, 34, 44, 49, 82, 821, 84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 28 серпня 2017 року.

Суддя М.В.Мавродієва