ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2017 р. Справа № 921/576/16-г/6

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Кравчук Н.М.

Мирутенка О.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Теребовлянського районного споживчого товариства м.Теребовля

на рішення господарського суду Тернопільської області від 25.05.2017 р.

у справі № 921/576/16-г/6

за позовом: Теребовлянського районного споживчого товариства м.Теребовля

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м.Теребовля

про стягнення неустойки в сумі 21 060, 00 грн. за неповернення орендованих приміщень згідно договору оренди №28 від 01.06.2015 р.

за участю представників сторін від:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 25.05.2017 р. (суддя І.П.Шумський) відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду мотивоване тим, що іншими судовими актами, які набрали законної сили у справі №921/341/16-г/11 за участю тих самих сторін встановлено, що ФОП ОСОБА_2 за відсутності для цього правових підстав і поважних причин займав об'єкти, що були предметом договору №28 від 01.06.2015 р. в період з травня по серпень 2016 р. включно, що є підставою для стягнення позивачем неустойки згідно ст. 785 ЦК України. При цьому, доказів зайняття відповідачем спірних приміщень ще й у вересні - жовтні 2016 позивач суду не надав.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом неодноразово ухвалювались процесуальні документи, які не передбачені процесуальним законодавством, що призвело до несвоєчасного та неефективного розгляду справи і ухвалення неправосудного рішення. Крім цього, апелянт зазначає, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення у даній справі не здобуто доказів виселення відповідача ФОП ОСОБА_2 з орендованих приміщень в шестимісячний термін, за який заявлено стягнення неустойки. Також позивач зазначає, що обов'язок сплачувати орендну плату за весь час фактичного використання майна, яке виникло з договору оренди, не припиняється, оскільки його припинення у розумінні ст.795 ЦК України пов'язано не з закінченням строку, на який було укладено договір, а з моментом підписання сторонами відповідного документа (акта) про повернення орендарем предмета оренди.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав клопотання про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання.

А тому, суд вважає за можливе розгляд справи провести без участі представників за наявними в справі документами, враховуючи положення ст.75 ГПК України.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 01.06.2015 р. між Теребовлянським районним споживчим товариством (орендодавцем) та ФОП ОСОБА_2 (орендарем) укладено договір №28 оренди об'єкта нерухомості, відповідно до умов якого та акту від 01.06.2015 р. орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення та частину адмінбудинку ринку, загальною площею 65 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (об'єкт оренди).

Відповідно до п.п 2.2, 2.4, 3.1.4, 4.1, 5.1, 5.2, 10.2 вказаного договору, об'єкт оренди повертається орендодавцеві (позивачу) орендарем (відповідачем) за актом приймання-передачі протягом 3 (трьох) днів з моменту закінчення строку дії договору.

Обов'язок позивача по складанню акта приймання - передачі покладається на сторону, яка є власником об'єкту оренди.

Орендодавець зобов'язується у разі закінчення строку дії цього договору, прийняти від орендаря об'єкт оренди на підставі відповідного акта приймання-передачі об'єкта оренди.

Договір діє з 01.06.2015 по 01.05.2016 р. включно.

Загальний розмір орендної місячної плати за користування - 1755 грн.

Орендна плата сплачується орендарем на рахунок орендодавця до 10-го числа кожного місяця в якому здійснюється користування об'єктом оренди.

На відносини, що виникають з цього договору, не поширюється дія Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Судом першої інстанції також встановлено, що 01.06.2015 р. між сторонами у справі було також укладено договір №29 щодо оренди частини нежитлової будівлі, складу, бойні площею 118 кв.м. за тією ж адресою, строком до 01.05.2016 р., із щомісячною орендною платою 740 грн.

Як підтверджується матеріалами справи, Теребовлянське районне споживче товариство зверталось до ФОП ОСОБА_2 з листом - повідомленням від 23.03.2016 р. за №99, у якому орендодавець повідомив орендаря, що договір оренди №28 від 01.06.2015 р. на новий термін укладатись не буде. А відтак, просило невідкладно, після закінчення терміну дії вказаного договору оренди, звільнити об'єкт оренди та повернути його орендодавцю. Позивачем вищевказаний лист - повідомлення направлений 24.03.2016 р. на адресу ОСОБА_2 та отриманий останнім 25.03.2016 р.

В подальшому позивач звернувся до відповідача листом-повідомленням від 25.04.2016р. за №134 з проханням з'явитися 04.05.2016 р. на 10 год. за місцезнаходженням орендованого майна для його повернення власнику Теребовлянському районному споживчому товариству по акту приймання - передачі. Даний лист отримано адресатом 27.04.2016 р.

Проти отримання вказаних листів орендодавець (відповідач) також не заперечив.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту приймання - передачі орендованого майна - частин нежитлових будівель адмінбудинку ринку Теребовлянського Райст по АДРЕСА_1 від 04.05.2016 р., складений комісією в складі представників орендодавця, 04.05.2016 р. ФОП ОСОБА_2 не звільнив орендоване за договором №28 від 01.06.2015 р. приміщення, а тому провести його повернення немає можливості. Вищевказаний акт від 04.05.2016 р. підписаний лише зі сторони орендодавця та містить відмітку про те, що орендар (ФОП ОСОБА_2) від підписання акту відмовився.

При цьому, згідно акта від 04.05.2016 р., складений відповідачем за участю депутата Теребовлянської міської ради Мужа В.В. та члена виконавчого комітету ради Буковецького С., повернути раніше орендоване приміщення не вбачалось за можливе через відмову представників позивача представити документи для встановлення їх осіб та відповідних повноважень Теребовлянського РайСТ.

Як встановлено місцевим господарським судом, обставини укладення між сторонами у справі договору оренди об'єкта нерухомості №28 від 01.06.2015 р., закінчення його дії, а також правомірності користування відповідачем об'єктом оренди після цього були предметом судового розгляду у справі № 921/341/16-г/11.

Так, рішенням господарського суду Тернопільської області від 14.07. 2016 р. у справі №921/341/16-г/11 позовні вимоги Теребовлянського районного споживчого товариства до ФОП ОСОБА_2 про примусове виселення з приміщення задоволено та виселено ФОП ОСОБА_2 з нежитлового приміщення адмінбудинку ринку площею 65 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, що належить Теребовлянському районному споживчому товариству (провулок Кн. Василька, 6, м.Теребовля, Тернопільська область) на праві власності.

При цьому, судом було дано оцінку актам обох сторін від 04.05.2016 р., умовам договору №28 від 01.06.2015 р. щодо обов'язку сторін ініціювати складення акту приймання - передачі, моменту припинення дії угоди та іншим доводам і запереченням сторін, на які вони продовжують повторно посилатись вже у справі, що розглядається.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 14.07.2016 у справі №921/341/16-г/11 серед іншого встановлено таке:

- договір оренди приміщень №28 від 01.06.2015р. припинив свою дію 01.05.2016 р.;

- станом на 14.07.2016 р. ФОП ОСОБА_2 безпідставно не звільнив раніше орендоване за цим правочином приміщення.

Дане рішення суду у справі між тими ж сторонами набрало законної сили та встановлені ним вище перелічені обставини, згідно ч.3 ст. 35 ГПК України не потребують повторного доведення.

Після припинення дії договору №28 від 01.06.2015 р. (після 01.05.2016 р.) відповідач, відповідно до квитанцій від 23.05.2016 р. та від 04.06.2016 р. сплатив двічі по 2495 грн. орендної плати по договорах №28,29 від 01.06.2015 р. (1755 грн. + 740 грн. = 2495 грн.) за травень та червень 2016.

Не повернувши їх, позивач зарахував їх як відповідну орендну плату, про що зазначив у своїх письмових поясненнях від 17.10.2016 р. за №2/200.

В подальшому 26.07. 2016 р. видано наказ на примусове виконання рішення суду від 14.07.2016 р. у справі №921/341/16-г/11 щодо виселення ФОП ОСОБА_2 з нежитлового приміщення адмінбудинку ринку площею 65 кв.м. за адресою АДРЕСА_1, що належить Теребовлянському РайСТ на праві власності.

За результатами розгляду заяви Теребовлянського районного споживчого товариства від 02.09.2016 р. за №2/158 про виправлення описки в рішенні від 14.07.2016 р. та наказі від 26.07.2016 р. у справі №921/341/16-г/11, господарським судом Тернопільської області у справі №921/341/16-г/11 винесено ухвалу від 23.09.2016 р., якою:

- виправлено описку допущену в пункті 2 резолютивної частини рішення господарського суду Тернопільської області від 14.07. 2016 р. у справі № 921/341/16-г/11 та зазначено вважати за вірне: «виселити фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з частини нежитлового приміщення та частини адмінбудинку ринку, загальною площею 65 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, що належить Теребовлянському районному споживчому товариству (провулок Князя Василька, 6, м.Теребовля, Тернопільська область) на праві власності;

- виправлено описку допущену в наказі Господарського суду Тернопільської області від 26.07.2016 р. у справі № 921/341/16-г/11 та зазначено вважати за вірне: "виселити фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з частини нежитлового приміщення та частини адмінбудинку ринку, загальною площею 65 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, що належить Теребовлянському районному споживчому товариству (провулок Князя Василька, 6, м. Теребовля, Тернопільська область) на праві власності.

Ухвала господарського суду Тернопільської області від 23.09.2017р. у справі №921/341/16-г/11 залишена без змін постановами Львівського апеляційного господарського суду від 01.11.2016 р. та Вищого господарського суду України від 19.12.2016 р. При цьому, у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 01.11.2016 р., в обґрунтування відхилення доводів ФОП ОСОБА_2 зазначено, що: оскаржуваною ухвалою судом про виправлення описки не змінено ні підставу, ні предмет позову, ні суті рішення; зазначення в ухвалі про те, що відповідача виселено з частини нежитлового приміщення та частини адмінбудівлі ринку, загальною площею 65 кв.м, не можна вважати зміною підстав та предмету позову чи суті рішення, оскільки за будь-яких обставин судовим рішенням відповідача виселено з орендованих ним за договором оренди №28 приміщень, загальна площа яких становить 65 кв.м.

Названі обставини щодо конкретизації об'єкту оренди по договору №28 від 01.06.2015р., який відповідач повинен був звільнити, в силу ч.3 ст. 35 ГПК України, також не потребують встановлення при розгляді інших господарських спорів за участю цих сторін.

Крім цього, судом першої інстанції також встановлено, а судом апеляційної інстанції перевірено, що постановою Теребовлянського РВ ДВС ГТУЮ від 12.08.2016 р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу №921/341/16-г/11 від 26.07.2016 р., виданого господарським судом Тернопільської області, із зазначенням терміну його виконання - по 27.08. 2016 р. (вихідний день).

У зв'язку з цим, 29.08.2016 р. державним виконавцем складено акт, яким встановлено, що ОСОБА_2 звільнено приміщення адмінбудинку ринку, зазначеного у виконавчому документі у термін, наданий для самовільного виконання. Представник Теребовлянського районного споживчого товариства (який був присутній при виїзді за місцем виконання), від його підписання відмовився, про що міститься відмітка державного виконавця у даному акті від 29.08.2016 р.

В результаті проведених виконавчих дій, Теребовлянським РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області 04.10. 2016 р. винесено постанову ВП №51936977 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу №921/341/16-г/11, виданого 26.07.2016 р. господарським судом Тернопільської області у зв'язку з виселенням боржника ОСОБА_2 з приміщення адмінбудинку ринку зазначеного у виконавчому документі у термін наданий для самостійного виконання.

Не погоджуючись із діями державного виконавця щодо винесення постанови від 04.10.2016 р. ВП №51936977 Теребовлянське районне споживче товариство звернулось до господарського суду Тернопільської області із скаргою від 13.10.2016 р. за №2/198 на дії та бездіяльність Теребовлянського РВ ДВС ГТУЮ у справі №921/341/16-г/11, в ході судового розгляду якої ухвалою від 22.02.2017 р. у справі №921/341/16-г/11 відмовлено у її задоволенні. Ухвала мотивована тим, що винесена державним виконавцем постанова від 04.10.2016 р. ВП №№51936977 про закінчення виконавчого провадження була прийнята у відповідності до положень, встановлених Законом України «Про виконавче провадження».

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази надання стягувачем (Теребовлянським РайСТ) ухвали суду від 23.09.2016 р. про виправлення описки - Теребовлянському РВ ДВС ГТУЮ станом на 04.10.2016 р.

Ухвала Господарського суду Тернопільської області від 22.02.2017 р. у справі №921/341/16-г/11, якою встановлено правомірність закінчення виконавчого провадження, набрала законної сили та станом на 25.05.2017 р. не оскаржена в апеляційному порядку.

Необхідно зазначити, що доказів того, що після закінчення 04.10.2016 р. виконавчого провадження по виконанню рішення господарського суду Тернопільської області від 14.07.2016 р. у справі №921/341/16-г/11 в частині виселення ФОП ОСОБА_2 з орендованих приміщень, нове виконавче провадження з цього приводу (з урахуванням ухвали суду від 23.09.2016 р. про виправлення описки в рішенні та наказі) станом на 25.05.2017 р. не відкривалось.

Враховуючи те, що невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо повернення орендованого майна згідно договору оренди об'єкта нерухомості №28 від 01.06.2015 р., стало підставою для звернення позивача 14.09.2016 р. з вимогою про стягнення з відповідача в судовому порядку неустойки (з врахуванням збільшення позовних вимог) за період з травня по жовтень 2016 року в розмірі 21 060 грн.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що рішенням господарського суду Тернопільської області від 15.03.2017 р. у справі №921/14/17-г/11, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 р., Теребовлянському РайСТ відмовлено в задоволенні позову, пред'явленого до ФОП ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будівлею, у т.ч. з мотивів звільнення відповідачем (на час прийняття рішення судом першої інстанції) орендованого по договору №28 від 01.06.2015 р. приміщення та використання його іншою особою.

При прийнятті постанови судова колегія виходила з такого.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення Цивільного України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.1 ст.759, ч.1 ст. 762, ч.1 ст.785, ч.2 ст. 795 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

У разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Водночас, судом першої інстанції правомірно звернуто увагу на те, що рішенням господарського суду Тернопільської області від 14.07.2016 р. у справі №921/341/16-г/11, яке набрало законної сили встановлено, що приналежний до спірних відносин, укладений між сторонами договір оренди нерухомого майна №28 від 01.06.2015 р. припинив свою дію 01.05.2016 р. незалежно від складення сторонами акта приймання - передачі, передбаченого п. 2.4 цього договору.

Встановлений рішенням господарського суду Тернопільської області від 14.07.2016 р. у справі №921/341/16-г/11 момент припинення дії договору №28 від 01.06.2015 р., в силу ч.3 ст. 35 ГПК України, не потребує доказування у справі, що розглядається.

Одночасно необхідно зазначити, що вищезазначеним судовим рішенням також встановлено, що після 01.05.2016 р. і станом на 14.07.2016 р. ФОП ОСОБА_2 продовжував безпідставно використовувати приміщення, що були предметом оренди по договору №28 від 01.06.2015 р.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Суд апеляційної інстанції враховує, що неустойка, стягнення якої передбачено ч.2 ст. 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Як видно з умов договору, згідно п. 5.1 договору № 28 від 01.06.2015 р. загальний розмір орендної місячної плати становив 1755 грн.

У «Висновках Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 111-16 ГПК України, за ІІ півріччя 2014 року», викладених у листі Верховного Суду України від 01.04.2015 р. зазначено, що обов'язковою і необхідною умовою для застосування наслідків, передбачених ч.2 ст.785 ЦК України, відповідно до вимог ст. 614 ЦК України є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов'язання.

В процесі розгляду даної справи суд прийшов до висновку, що поданими ФОП ОСОБА_2 доказами, в т.ч. складеним за його участю актом від 04.05.2016 р., не доведено наявності обставин, які перешкоджали йому звільнити раніше орендоване ним приміщення після 01.05.2016 р.

З огляду на наявні матеріали справи, ФОП ОСОБА_2 звільнено орендоване приміщення лише 29.08.2016 р., що підтверджується актом державного виконавця від цього ж числа. На підставі даного акту від 29.08.2016 р. державним виконавцем 04.10.2016 р. винесено постанову ВП №51936977 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу №921/341/16-г/11, виданого 26.07.2016 р. господарським судом Тернопільської області.

При цьому, правомірність винесення державним виконавцем постанови ВП №51936977 від 04.10.2016 р. про закінчення виконавчого провадження встановлена ухвалою господарського суду Тернопільської області від 22.02.2017 р. у справі №921/341/16-г/11, яка набрала законної сили. А відтак, в порядку ч.3 ст. 35 ГПК України дана обставина також не потребує доказування.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, станом на 25.05.2017 р. нове виконавче провадження щодо виселення ФОП ОСОБА_2, з врахуванням ухвали від 23.09.2016р. про виправлення описки, у судовому рішенні не відкривалось.

Зайняття ОСОБА_2 спірних приміщень після 01.05.2016 р. підтверджується і самими діями відповідача, зокрема сплатою ним орендної плати за ці об'єкти у травні та червні 2016 р.

Достатніх доказів зайняття відповідачем спірних приміщень ще й у вересні - жовтні 2016 р. позивач суду не надав.

Судова колегія погоджується з позицією місцевого господарського суду про те, що розмір заявленої позивачем на підставі ч.2 ст. 785 ЦК України до стягнення неустойки за травень-серпень 2016 року підлягає зменшенню на суми плати, внесеної відповідачем у травні-червні 2016, а саме на (1755+1755) 3510 грн.

При цьому, не підлягає до зарахування позивачем цієї суми, як орендної плати за користування орендованим майном (окремо від неустойки), оскільки, після припинення 01.05.2016 р. дії договору оренди, у позивача відсутні правові підстави для нарахування орендної плати як зобов'язання за договором (додатково до нарахованої за ч.2 ст. 785 ЦК України неустойки). Вказаної позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 16.03.2016 р. у справі №3-64гс16, яка є обов'язковою для суду згідно ст. 111-28 ГПК України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог за фактичне користування приміщенням в сумі 10 530 грн. (14040 грн. - 3510 грн.) за травень-серпень 2016 року.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 4, 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Тернопільської області від 25.05.2017 р. у справі

№ 921/576/16-г/6 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скеровуються в господарський суд Тернопільської області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28.08.2017 р.

Головуючий-суддя Матущак О.І.

Судді Кравчук Н.М.

Мирутенко О.Л.