РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2017Справа №910/9846/17

За позовомФірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю
доОб'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2";
простягнення 265 000,00 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Случак О.О. - представник за довіреністю;
від відповідача:Новак В.В, - голова правління; Жорова Н.В. - представник за довіреністю;
СУТЬ СПОРУ :

Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю (надалі - позивач, Фірма "Т.М.М.") звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2" (надалі - відповідач, ОСББ) про стягнення неотриманої вигоди в розмірі 265 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем були вчинені неправомірні дії, в результаті яких було зупинено дію договору оренди №124 від 01.12.2012 р. про передачу в оренду групи нежилих приміщень № 60 площею 344,60 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Чаадаєва, 2-Б, що був укладений між фірмою "Т.М.М." та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альтон" та в результаті чого, позивачу було завдано шкоду у вигляді неотриманої вигоди від здачі зазначених приміщень в оренду за 53 місяці - з жовтня 2012 року по лютий 2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2017 р. порушено провадження у справі 910/9846/17, розгляд справи призначено на 04.08.2017 р.

04.08.2017 р. судове засідання не відбулося, у зв'язку із перебуванням судді Підченка Ю.О. на лікарняному.

Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Як зазначає Верховний Суд України в листі №1-5/45 від 25.01.2006 р. критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2017 р. розгляд справи призначено на 09.08.2017 р.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 4-2, 4-3 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

16.08.2017 р. відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити позивачу у позові, з тих підстав, що укласти договір оренди №124 від 01.12.2012 р. позивач не міг, оскільки станом на лютий 2012 року в нього було відсутнє право власності на групу нежилих приміщень № 60 площею 344,60 кв. м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Чаадаєва, 2-Б та окрім того, позивачем не доведено суму шкоди, а саме - складові збитків, період нарахування та докази того, що позивач дійсно міг отримати грошові кошти на підставі договору.

В судовому засіданні, що відбулось 16.08.2017 р. позивач наполягав на задоволенні позову, надав суду усні пояснення по суті спору, відповідач позов не визнавав, також надав суду усні пояснення по суті спору.

Суд дійшов висновку, що наданих доказів достатньо для вирішення спору по суті.

16.08.2017 р. у судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2012 р. між фірмою "Т.М.М.", як орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альтон", як орендарем, було укладено договір оренди № 124, відповідно до умов якого орендодавець передає орендарю у тимчасове оплачуване користування підвал ЛІТ "А", групу нежилих приміщень № 60 площею 344,60 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Чаадаєва, 2-Б та зобов'язується сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 р., яка вступила у законну силу, у справі № 910/23198/13 за позовом "Т.М.М." у формі Товариства з обмеженою відповідальністю до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - "Київське автотранспортне підприємство-13031", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна про визнання права власності, апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М." у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 р. у справі № 910/23198/13 задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 р. у справі № 910/23198/13 скасовано і прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю та визнано за Фірмою "Т.М.М." у формі Товариства з обмеженою право власності на групу нежилих приміщень № 60 площею 344,60 кв.м. та на нежиле приміщення № 57 площею 43,7 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Чаадаєва, 2-Б.

Згідно ч. 3. ст. 35 Господарського-процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином право власності позивача на групу нежилих приміщень № 60 площею 344,60 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Чаадаєва, 2-Б (надалі за текстом - приміщення) встановлено судом та є обставиною, що не потребує доказуванню.

Позивач вказує на те, що представники ОСББ перешкоджали та забороняли представникам Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтон" заходити до орендованих приміщень, мотивуючи це тим, що орендовані приміщення є власністю відповідача, водночас спроби позивача в усуненні перешкод в доступі до орендованих приміщень видалися невдалими та відповідач не допускав нікого до приміщень, мотивуючи це тим, що вони не є власністю позивача.

Таким чином, позивач зазначає, що відповідач, фактично неправомірно володів приміщеннями з жовтня 2012 року по лютий 2017 року (тобто 53 місяці) та позивач зміг отримати доступ до приміщень лише за участі представників Національної поліції України, на підтвердження чого надав Висновок дільничного офіцера Святошинського управління поліції ГУ НП в м. Києві від 03.03.2017 р.

Як вбачається з умов договору оренди №124 від 01.12.2012 р., підпунктом 5.2.1. сторони обумовили, що розмір місячної орендної плати за площу об'єкта оренди, яка зазначена в пункті 1.1. цього Договору, складає 5 000, 00 грн., яка сплачується Орендарем в термін до 15 числа місяця, наступного за звітним.

Так, позивач вказує на те, що йому було завдано майнову шкоду у вигляді не отриманої вигоди від здачі орендованих приміщень в оренду, розмір якої становить 5 000, 00 грн. * 53 місяці = 265 000,00 грн.

Статті 224, 225 Господарського кодексу України (надалі за текстом - ГК України) визначають порядок відшкодування збитків за порушення господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 224 ГК України. учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

- протиправної поведінки,

- факт понесення збитків,

- причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками,

- вину.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Згідно ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються зокрема:

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором (ч. 2 ст. 623 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Таким чином, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема, невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб'єктів тощо.

Пред'явлення вимоги про стягнення з відповідачів збитків на підставі ст.ст. 224-225 ГК України покладає на позивача обов'язок довести, що у позивача з відповідачем наявні господарські зобов'язання і відповідач несе відповідальність за їх порушення у тому числі у вигляді відшкодування збитків.

Крім того, позивач мав довести суду порушення відповідачами його прав, чи неналежного виконання відповідачами своїх договірних зобов'язань, наявності та розміру збитків, наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідачів та понесеними збитками.

Відповідно до приписів статті 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Водночас, розрахунки позивача щодо стягнення з відповідача шкоди у вигляді упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі використання приміщень з урахуванням середньомісячного прибутку за площу об'єкта оренди, який отримав-би позивач, з приміщень, які ним мали використовуватися. Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії.

Таким чином позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним був-би отриманий прибуток у розмірі 265 000,00 грн. внаслідок здавання приміщень в оренду у період з жовтня 2012 року по лютий 2017 року.

Окрім того позивачем не доведено факту протиправної поведінки відповідача, оскільки суду не надано доказів, які-б підтвердили перешкоджання відповідачем позивачеві, або іншим особам, у наданні доступу до приміщень за період з жовтня 2012 року по лютий 2017 року. Висновок дільничного офіцера Святошинського управління поліції ГУ НП в м. Києві від 03.03.2017 р., на який посилається позивач, не може слугувати належним доказом на підтвердження існування зазначених вище обставин за період з жовтня 2012 року по лютий 2017 року.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, з урахуванням недоведеності суми збитків у вигляді упущеної вигоди та факту протиправної поведінки відповідача, вимоги Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2 про стягнення неотриманої вигоди в розмірі 265 000,00 грн. є необґрунтованими та у позові слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 33-35, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2 про стягнення неотриманої вигоди в розмірі 265 000,00 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 21.08.2017р.

Суддя Ю.О. Підченко