ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року Справа № 905/3017/16

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівКартере В.І.,
Кролевець О.А.,
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 14.02.2017 (головуючий суддя Зубченко І.В., судді Радіонова О.О., Скакун О.А.)
на рішенняГосподарського суду Донецької області від 06.12.2016 (суддя Мельниченко Ю.С.)
у справі№ 905/3017/16 Господарського суду Донецької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
доСпільного Українсько-Британського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріво-Моторс"
простягнення 10.127,65 грн.,
за участю представників:
позивачаПоліщук Ю.В.,
відповідачане з'явились,
В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 06.12.2016 у справі №905/3017/16, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.02.2017, відмовлено в задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача авансу в розмірі 10.127,65 грн. за договором № 673 від 24.11.2011 на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Вимоги та доводи касаційної скарги мотивовані тим, що судами попередніх інстанцій було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 16, 651, 653 ЦК України, ст. 20 ГК України, ст. 43 ГПК України.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги, проте в судове засідання представники відповідача не з'явились. Зважаючи на те, що явку представників сторін не було визнано обов'язковою, а також на достатність матеріалів справи для прийняття рішення, колегія суддів, беручи до уваги встановлені ст. 111-8 ГПК України строки розгляду касаційних скарг, дійшла висновку про можливість розглянути справу за відсутності вказаних представників.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, 24.11.2011 між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (далі - замовник) та Спільним Українсько-Британським підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріво-Моторс" (далі - виконавець) був укладений договір № 673 на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів (далі - договір).

За умовами п. 1.1 договору виконавець бере на себе зобов'язання виконати роботи з ремонту та/або сервісному обслуговуванню автомобілів замовника, а замовник - прийняти та оплатити їх вартість в строки та на умовах, визначених в даному договорі.

Відповідно до п. 5.3.1 договору після погодження з виконавцем кількості та вартості робіт замовник протягом 3-х банківських днів оплачує виконавцю вартість зазначених робіт, запасних частин, паливно-мастильних матеріалів на підставі виставленого рахунка. Виконавець зобов'язаний видати замовнику податкову накладну після отримання передоплати.

Остаточний розрахунок за виконані роботи замовник здійснює протягом 3-х банківських днів з моменту отримання наряд-замовлення і додаткового рахунку (п. 5.3.3 договору).

До зазначеного договору сторонами було підписано додаткову угоду № 1 від 02.01.2014. Пунктом 1 додаткової угоди внесено зміни до п. 4.1 договору та визначено, що договір набирає чинності з 24.11.2011 і діє до 31.12.2014 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

В матеріалах справи наявні рахунок-фактура № 1213 від 22.04.2014 на суму 9.911,65 грн. та рахунок-фактура № 1311 від 29.04.2014 на суму 216,00 грн., на підставі яких позивачем здійснювалася оплата платіжними дорученнями № від 28.04.2014 у розмірі 9.911,65 грн. та № від 07.05.2014 у розмірі 216,00 грн.

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" перерахувало на користь Спільного Українсько-Британського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріво-Моторс" передоплату за договором № 673 від 24.11.2011 у загальному розмірі 10.127,65 грн.

Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" на адресу Спільного Українсько-Британського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріво-Моторс" було направлено лист б/н від 08.10.2014, за змістом якого позивач просив повернути перераховані кошти.

Спільне Українсько-Британське підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріво-Моторс" надіслало відповідь № 27 від 29.07.2015, в якій повідомило, що у зв'язку з ситуацією, котра виникла в країні, та проведенням антитерористичної операції повернути вказані грошові кошти поки не вбачається за можливе. Також відповідач зазначив, що у разі зміни ситуації на території Донецької області зобов'язання за договором будуть виконані за рахунок сплачених грошових коштів.

Неповернення грошових коштів, сплачених в якості передоплати за договором №673 від 24.11.2011, стало підставою звернення Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" з відповідним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду; положеннями ЦК України про підряд не передбачено право замовника вимагати повернення авансового платежу, що фактично є попередньою оплатою, у разі невиконання підрядником робіт; чинним законодавством не передбачено такого способу захисту порушеного права як стягнення авансового платежу.

Колегія суддів вважає зазначені висновки судів помилковими та такими, що зроблені за неповного з'ясування обставини, які мають значення для справи, а також за невірного застосування норм матеріального права з огляду на таке.

Як встановлено судами, 24.11.2011 між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (далі - замовник) та Спільним Українсько-Британським підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріво-Моторс" (далі - виконавець) був укладений договір № 673 на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів.

В п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" зазначено, що рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Колегія суддів відзначає, що суди, вирішуючи спір по суті, помилково застосували до договору № 673 від 24.11.2011 на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів загальні положення ЦК України про договір підряду та не врахували того, що особливості договору про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу встановлені Законом України "Про автомобільний транспорт".

Зокрема, ст.ст. 25 - 27 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено особливості договору про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу, обов'язки та відповідальність виконавця за договором про технічне обслуговування і ремонт транспортних засобів, права замовника за договором про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу тощо.

Таким чином суди при вирішенні спору не застосували до спірних правовідносин норм матеріального права, які належало застосувати до договору про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу, в т.ч. норми, встановлені "Правилами надання послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів", затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 11.11.2002 N 792, які були чинними станом на час укладення договору, та "Правилами надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів", затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2014 № 615.

Відтак висновки судів про наявність чи відсутність підстав для задоволення позову є передчасними та такими, що не ґрунтується на законодавстві, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Також колегія суддів вважає, що суди дійшли помилкового висновку про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, виходячи з такого.

Згідно з позовними вимогами позивач просить стягнути на свою користь грошові кошти у розмірі 10.127,65 грн., що узгоджується з положеннями ст. 16 та ст. 20 ГК України. В свою чергу суди не позбавлені можливості надати кваліфікацію правовій природі заявлених до стягнення коштів, будь то авансовий платіж, передоплата тощо.

При цьому колегія суддів відзначає, що відповідно до статті 2 Закону України "Про судоустрій України" суд, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Стаття 6 Закону України "Про статус суддів" відносить до обов'язків суддів при здійсненні правосуддя дотримувати Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об'єктивний розгляд судових справ.

Частиною першою ст. 1 ГПК України передбачено, що звернення до господарського суду зазначених у цій нормі юридичних осіб і громадян здійснюється за захистом їх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

У частинах першій і четвертій ст. 4 ГПК України йдеться про вирішення господарським судом спорів на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також норм права інших держав.

З урахуванням наведеного господарські суди у вирішенні спорів не лише можуть, а й повинні застосовувати норми права, якими регулюються спірні правовідносини у конкретних справах, незалежно від того, чи посилаються на відповідні норми сторони та інші учасники судового процесу (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Аналогічну позицію викладено в п. 16 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 29.06.2010 N 01-08/369 "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України".

Таким чином суди попередніх інстанцій в порушення ч. 1 ст. 43 ГПК України не встановили в судовому процесі всіх обставин справи всебічно, повно і об'єктивно в їх сукупності.

Як визначено ст. 111-5 ГПК України, у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Невстановлення судами попередніх інстанцій відповідних фактичних обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спорів у справі, входять до предмету доказування, а отже підлягають обов'язковому дослідженню, і ненадання їм належної правової оцінки в сукупності є порушенням вимог ст. 43 ГПК України, що виключає можливість висновку суду касаційної інстанції про правильність застосування судами норм матеріального права при вирішенні спору.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними фактичні обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, а також з урахуванням наведених вище процесуальних порушень, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції для встановлення зазначених обставин і надання їм належної правової оцінки в сукупності з врахуванням вищевикладених вказівок цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11, 111-12 ГПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Донецької області від 06.12.2016 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.02.2017 у справі № 905/3017/16 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Господарського суду Донецької області.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіВ.І. Картере
О.А. Кролевець