ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року Справа № 913/1293/16

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі :

головуючого суддіХодаківської І.П.,
суддівБакуліної С.В.,
Данилової М.В.,
розглянувши
касаційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постанову від 24.04.2017 Донецького апеляційного господарського суду
у справі№913/1293/16 господарського суду Луганської області
за позовомЛисичанської міської ради
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
про звільнення земельної ділянки шляхом демонтажу тимчасової споруди

За участю представників сторін:

Від позивача - Оліфіренко Ю.Ю. (дов. від 03.01.17)

Від відповідача - не з'явились

У зв'язку з перебуванням судді Дроботової Т.Б. у відпустці, справа слухається колегією суддів у складі: головуючий - Ходаківська І.П., судді -Бакуліна С.В., Данилова М.В. (протокол автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.08.2017).

У задоволенні клопотання фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про відкладення слухання справи в зв'язку із зайнятістю його представника у іншій справі відмовлено, оскільки до клопотання не додано доказів в його обгрунтування та не додано клопотання про продовження строку розгляду справи.

ВСТАНОВИЛА:

Лисичанська міська рада Луганської області звернулась до господарського суду Луганської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про звільнення земельної ділянки, площею 0,0011 га, розташованої в Луганській області, АДРЕСА_1 шляхом демонтажу тимчасової споруди - торговельного кіоску.

Рішенням господарського суду Луганської області від 25.01.2017 (суддя Масловський С.В.) позовні вимоги задоволено у повному обсязі, зобов'язано ФОП ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0011 га, кадастровий номер НОМЕР_2 розташовану у АДРЕСА_1, привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення її від будівель та споруд.

Рішення суду мотивоване доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Постановою колегії судів Донецького апеляційного господарського суду від 24.04.2017 у складі: Будко Н.В., Склярук О.І., Дучал Н.М. рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін.

ФОП ОСОБА_4 у касаційній скарзі просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати, справу направити на новий розгляд. Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням судами норм чинного законодавства. При цьому касатор зазначає, що державна реєстрація особи з назвою Лисичанська міська рада () не проводилась, тому Лисичанська міська рада не є і не може бути учасником цивільних правовідносин, оскільки відповідно до ст. 80 ЦК України цивільною правоздатністю і дієздатністю, можливістю бути позивачем та відповідачем у суді наділяються лише юридичні особи, які є організаціями, створеними та зареєстрованими у встановленому законом порядку; позивачем не доведено право власності на спірну земельну ділянку у відповідності до вимог ч. 2 ст. 34 ГПК України, тому поданий позов не відповідає можливим способам захисту прав на земельну ділянку згідно з приписами ст. 152 ЗК України, якою таке право надається виключно власнику цієї ділянки; Лисичанська міська рада не вправі вчиняти будь-які дії щодо спірної земельної ділянки оскільки ця особа не є органом місцевого самоврядування; договір оренди є продовженим на тих же умовах до 01.01.2019 на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Лисичанська міська рада у відзиві просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 12.08.2005 на виконання рішення Лисичанської міської ради від 08.07.2005 за № 953, між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено договір оренди землі, зареєстрований 12.12.2005 у книзі записів державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок за № 13, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розташування та експлуатації торгового кіоску, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п. 1).

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0011 га, у тому числі: - під тимчасову споруду (п. 2), на земельній ділянці розташована тимчасова споруда торгового кіоску (п. 3), договір укладено до 01.01.2012 починаючи з дати його державної реєстрації. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п. 8).

Відповідно до висновку, зазначеному в акті звірки виконання умов договору оренди землі від 27.10.2011, орендар самовільно збільшив площу земельної ділянки яка використовується для розміщення торгівельного кіоску до 0,0025 га, у зв'язку з чим ним не дотримані умови договору оренди землі.

Листом управління власності Лисичанської міської ради № 1272-01/2 від 09.11.2011 відповідача повідомлено про неможливість поновлення договору оренди землі, у зв'язку з самовільним збільшенням розміру земельної ділянки у два рази, з 0,0011 га до 0,0025 га, а саме: встановлено холодильне обладнання та додаткова тимчасова споруда з тильної сторони кіоску.

06.04.2012 управління власності Лисичанської міської ради листом №411/01-02 повідомило відповідача про те, що після приведення земельної ділянки у відповідність до умов договору, буде розглянуто питання про поновлення договору оренди.

Рішенням Лисичанської міської ради сьомого скликання № 4/43 від 24.12.2015 затверджено перелік перейменованих вулиць, а саме: квартал Ленінського комсомолу перейменовано на АДРЕСА_1.

Рішенням комісії з питань благоустрою території міста Лисичанська, затвердженим протоколом засідання комісії від 12.10.2016, вирішено з матою дотримання вимог Порядку розміщення тимчасових споруд для продовження підприємницької діяльності, затв.наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244, надіслати фізичній особі підприємцю ОСОБА_4 попередження про демонтаж торгівельного кіоску в районі житлового будинку НОМЕР_3 в термін до 23.10.2016.

13.10.2016 Заступником міського голови, головою комісії з питань благоустрою території м.Лисичанська відповідачу направлено попередження № 3733/01-06, яким останнього зобов'язано провести демонтаж торгівельного кіоску до 23.10.2016. Попередження отримано відповідачем особисто 18.10.2016.

Актом обстеження території міста Лисичанська з питань благоустрою № 5 від 24.10.2016, складеному комісією з представників виконавчих органів, встановлено невиконання попередження щодо демонтажу торгівельного кіоску в районі житлового будинку № АДРЕСА_1.

В матеріалах справи також наявні: претензія, протокол зборів, колективна скарга, лист мешканців будинку № АДРЕСА_1 на ім'я голови міста Лисичанська про систематичне порушення громадського порядку та розпивання спиртних напоїв біля кіоску фізичної особи підприємця ОСОБА_4

Згідно з листом Лисичанського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області до даного органу надходили три звернення щодо порушень громадського порядку та порушень, пов'язаних з роботою кіоску, який розташований біля будинку АДРЕСА_1, за двома з яких інформація підтвердилася.

Крім того, в матеріалах справи міститься лист Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції від 24.10.2016, відповідно до якого за адресою м.Лисичанськ, АДРЕСА_1, в районі житлового будинку НОМЕР_3 зафіксовано 3 випадки порушення громадського порядку.

За наданою Державною податковою інспекцією у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області інформацією (лист № 9560/12-09-13-01 від 21.10.2016) згідно акту фактичної перевірки від 06.06.2016 за № 2/12-09-40/НОМЕР_1 об'єкт торгівлі, а саме кіоск, розташований за адресою м.Лисичанськ, АДРЕСА_1), район будинку НОМЕР_3 здається в оренду ФОП ОСОБА_4 для здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_9

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" № 5245-УІ від 06.09.2012, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Згідно з ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 31 Закону визначено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено умови поновлення договору оренди землі, зокрема, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі); орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі; до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди; при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін, у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється; орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, за наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення; у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 25.02.2015 за № 6-219цс14, стаття 33 Закону України "Про оренду землі" об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, у частині першій статті 33 цього закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини 2-5 цієї статті).

Так, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди:

- із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право;

- у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору, на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права;

- укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об'єкт оренди для власних потреб.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку, що доводи відповідача щодо пролонгації строку дії договору до 01.01.2019 на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" є необгрунтованими, оскільки орендарем самовільно збільшено площу земельної ділянки, яка використовується для розміщення торговельного кіоску до 0,0025 га, у зв'язку з чим ним не дотримані умови договору оренди землі, про що свідчить акт звірки виконання умов договору оренди землі від 27.10.2011, і що стало підставою для звернення позивача до відповідача з листом № 1272/01/2 від 09.11.2011, в якому повідомлено про неможливість поновлення договору після 01.01.2012. Тобто, позивач фактично відмовився від поновлення договору оренди земельної ділянки для розташування та експлуатації торгового кіоску.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази повідомлення орендарем орендодавця про бажання реалізувати переважне право на продовження договору оренди в порядку встановленому п. 8 договору оренди землі.

Таким чином, суди дійшли висновку, що договір оренди землі від 12.08.2005 припинив свою дію 01.01.2012.

Статтею 212 Земельного кодексу України встановлено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, - які відповідно до закону є правомірними.

На момент подачі даного позову відповідач користується земельною ділянкою без правовстановлюючих документів.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

14.06.2007 рішенням двадцять першої сесії Лисичанської міської ради №314, було затверджено правила благоустрою міста Лисичанська, відповідно до п. 11 яких заборонено без погодження з відповідними службами, самовільно займати земельні ділянки.

Механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності визначений Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011 р.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.20, 2.21, 2.30 та 2.31 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки тимчасової споруди; встановлення тимчасової споруди здійснюється відповідно до паспорта прив'язки; відхилення від паспорта прив'язки тимчасової споруди не допускається, у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив'язки, самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу; розміщення тимчасової споруди самовільно забороняється.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що земельна ділянка комунальної власності площею 0,0011 га самовільно зайнята ФОП ОСОБА_4 шляхом розташування тимчасової споруди у вигляді торговельного кіоску після припинення договору оренди землі від 12.08.2005. Доказів подальшого оформлення відповідного паспорта прив'язки для розміщення на спірній земельній ділянці тимчасової споруди, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, суди дійшли обгрунтованого висновку про задоволення позову.

Посилання касатора на те, що Лисичанська міська рада не може бути учасником цивільних правовідносин, оскільки її державна реєстрація не проводилась, не приймається до уваги з огляду на наступне.

Статтею 172 ЦК передбачено, що територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" представницький орган місцевого самоврядування може прийняти статут територіальної громади села, селища, міста. Статут територіальної громади підлягає державній реєстрації.

Згідно з ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Міська рада має виключну компетенцію в сфері розпорядження землею.

Частиною 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 12 Земельного кодексу України до виключних повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, організація землеустрою, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з даними Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 10.02.2016 Лисичанська міська рада зареєстрована як орган місцевого самоврядування.

На засіданні 16 сесії Лисичанської міської ради (рішення № 576 від 25.03.2004) прийнято Статут територіальної громади, реєстрацію якого проведено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1150 від 1998 року, внаслідок чого Лисичанським міським управлінням юстиції видано Лисичанській міській раді свідоцтво № 1 про державну реєстрацію статуту територіальної громади м. Лисичанська Луганської області.

Відповідно до приписів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції вірно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують зазначених вище висновків та пов'язані з вирішенням питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

З огляду на викладене, постанова апеляційної інстанції, якою залишено без змін рішення господарського суду першої інстанції про задоволення позову, відповідає нормам чинного законодавства і має бути залишена без змін.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Вищого господарського суду України

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову від 24.04.2017 Донецького апеляційного господарського суду у справі №913/1293/16 господарського суду Луганської області залишити без змін.

Головуючий суддя І. Ходаківська

Судді С. Бакуліна

М. Данилова