РІШЕННЯ

16 серпня 2017 року Справа № 913/481/17

Провадження №18/913/481/17

За позовом дочірньої компанії «ОСОБА_1 України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м .Київ

до відповідача комунального підприємства «Лисичанськтепломережа», м. Лисичанськ Луганської області

про стягнення 4921764,06 грн.

Суддя Корнієнко В.В.

Секретар судового засідання помічник судді Шапошникова О.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_2 за дов. від 27.12.2016 № 273/16;

від відповідача: ОСОБА_1 за дов. від 03.01.2017 № 1;

ОСОБА_3 за дов. від 03.01.2017 № 2.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції в сумі 4478092,61 грн. та трьох процентів річних в сумі 443671,45 грн. за прострочення оплати вартості теплової енергії у вигляді пари, поставленої відповідачу за договором від 15.10.2009 № 01-11/09.

Відповідач відзивом на позовну заяву від 10.07.2017 № 1213 проти позову заперечує посилаючись на те, що відповідно до вимог Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» його заборгованість за теплову енергію підлягає реструктуризації, а на реструктуризовану заборгованість інфляційні нарахування та проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню.

За клопотанням відповідача по справі, ухвалою від 11.07.2017 строк розгляду справи був продовжений на 15 днів 29.08.2017 включно.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Луганської області від 27.09.2011 по справі № 18/137/2011, яке набрало законної сили 08.10.2011, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість в сумі 4.925.184,97 грн. за поставлену протягом жовтня грудня 2010 року, січня лютого 2011 року теплову енергію (в парі), за договором купівлі-продажу теплової енергії в парі від 15.10.2009 № 01-11/09 ТН, пеню в сумі 117168,02 грн., втрати від інфляції в сумі 269511,68 грн., три проценти річних в сумі 81285,02 грн. (за період: листопад 2010 р. червень 2011 р.), витрати на державне мито в сумі 25500 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236 грн.

Позивач у позовній заяві вказав, що станом на дату предявлення позову (07.06.2017) борг відповідача за поставлену теплову енергію (в парі) перед позивачем не змінився і складає 4.925.184,97 грн.

До теперішнього часу зобовязання відповідачем в повному обсязі не виконане, в тому числі не сплачені грошові кошти, стягнені за вищевказаним рішенням господарського суду.

На підставі вказаних доводів та ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції в сумі 4478092,61 грн. (за період з 01.06.2014 по 30.04.2017) та трьох процентів річних в сумі 443671,45 грн. (за період з 07.06.2014 по 07.06.2017) за прострочення оплати вартості теплової енергії у вигляді пари, поставленої відповідачу за договором від 15.10.2009 № 01-11/09.

Відповідач відзивом на позовну заяву від 10.07.2017 № 1213 проти позову заперечує посилаючись на те, що відповідно до вимог Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» його заборгованість за теплову енергію підлягає реструктуризації, а на реструктуризовану заборгованість інфляційні нарахування та проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав:

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини, встановлені рішенням господарського суду Луганської області від 27.09.2011 по справі № 18/137/2011, яке набрало законної сили 08.10.2011, про наявність у відповідача боргу за поставлену теплову енергію у вигляді пари та факт прострочення ним зобовязань за договором купівлі-продажу теплової енергії в парі від 15.10.2009 № 01-11/09 ТН, не потребують доказування у даній справі.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Рішенням господарського суду Луганської області від 27.09.2011 по справі № 18/137/2011, яке набрало законної сили 08.10.2011, з відповідача на користь позивача стягнуто інфляційні нарахування та три проценти річних за період: листопад 2010 р. червень 2011 р.

У даному позові заявлено до стягнення втрати від інфляції за період з 01.06.2014 по 30.04.2017 та три проценти річних за період з 07.06.2014 по 07.06.2017, нараховані на суму несплаченого боргу 4.925.184,97 грн.

Вказані втрати від інфляції та три проценти річних нараховані позивачем за інший, більш пізніший період, ніж було стягнуто рішенням господарського суду від 27.09.2011 по справі № 18/137/2011.

Відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем, в звязку з чим, на вимогу позивача на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно обґрунтованому, перевіреному судом розрахунку позивача втрати від інфляції за період з 01.06.2014 по 30.04.2017 складають 4478092,61 грн., три проценти річних за період з 07.06.2014 по 07.06.2017 складають 443671,45 грн.

Вимоги про стягнення вказаних втрат від інфляції та трьох процентів річних є законними та обґрунтованими і тому, підлягають задоволенню.

Доводи відповідача, якими він заперечує проти позову (про те, що відповідно до вимог Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» його заборгованість за теплову енергію підлягає реструктуризації, а на реструктуризовану заборгованість інфляційні нарахування та проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню) не приймаються судом до уваги за таких підстав:

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Як вбачається з наведених встановлених судовим рішенням, яке набрало законної сили, обставин, та умов договору купівлі-продажу теплової енергії в парі від 15.10.2009 № 01-11/09ТН (копія додається), КП «Лисичанськтепломережа» є боржником у зобовязанні щодо оплати заборгованості саме за отриману теплову енергію в парі, що була предметом продажу за договором купівлі-продажу теплової енергії в парі від 15.10.2009 № 01- 11/09ТН.

Статтею 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі Закон), на який відповідач посилається у відзиві на позовну заяву, визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Спожитими енергоносіями, у розумінні вказаного Закону, відповідно до абз. 11 ст. 1 цього Закону - є природний газ та електрична енергія.

В рамках даної справи розглядаються спірні правовідносини, які виникли з договору купівлі-продажу теплової енергії в парі від 15.10.2009 № 01-11/09 ТН, зокрема, відносини, повязані з простроченням відповідачем оплати за куплену теплову енергію в парі.

Таким чином, дія Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», не поширюється на спірні правовідносини.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати позивача на судовий збір в сумі 73826,46 грн. підлягають відшкодуванню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з комунального підприємства «Лисичанськтепломережа», м. Лисичанськ Луганської області, вул. Тепла, 17, ідентифікаційний код 13401321, на користь дочірньої компанії «ОСОБА_3 України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ідентифікаційний код 31301827, втрати від інфляції в сумі 4478092,61 грн., три проценти річних в сумі 443671,45 грн., витрати на судовий збір в сумі 73826,46 грн.; наказ видати.

16 серпня 2017 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 21 серпня 2017 р. і може бути оскаржене протягом 10 днів з цієї дати.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя В.В. Корнієнко