КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2017 р. Справа№ 910/5478/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Зеленіна В.О.

при секретарі Позюбан А.С.

за участю представників

від позивача: Богач М.М.- за дов. № б/н від 31.12.2017р.

від відповідача: не з»явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2017р.

по справі № 910/5478/17 (суддя - Шкурдова Л.М.)

за позовом Одеської митниці Державної фіскальної служби України

до Командитного товариства "Донтрансгарант і компанія"

про стягнення 121 433 879,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2017р. у справі № 910/5478/17 провадження у справі припинено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Одеська митниця Державної фіскальної служби України звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2017р. у справі № 910/5478/17 та передати справу на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2017р. апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України було прийнято до провадження та призначено розгляд справи № 910/5478/17 на 15.08.2017р.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Згідно зі ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Одеська митниця Державної фіскальної служби України звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Командитного товариства "Донтрансгарант і компанія" про стягнення 121 433 879,63 грн.

Статтею 546 Митного кодексу України (далі - МКУ) визначено, що митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на органи доходів і зборів. До таких завдань належить, зокрема, забезпечення справляння митних платежів, контроль правильності обчислення, своєчасності та повноти їх сплати, застосування заходів щодо їх примусового стягнення у межах повноважень, визначених цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими актами законодавства України, організація застосування гарантій забезпечення сплати митних платежів, взаємодія з банківськими установами та незалежними фінансовими посередниками, що надають такі гарантії (стаття 544 МКУ).

Митниця ДФС за організаційно-правовою формою - орган державної влади.

Відповідно до пункту 27 частини першої статті 4 МКУ до митних платежів належать: а) мито; б) акцизний податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції); в) податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).

Судом встановлено, що у лютому 2014 року згідно митних декларацій №500090008/2014/00121, №500090008/2014/000122, №500060705/2014/000246, №500060705/2014/000254, №500060705/2014/000255, №500060705/2014/000256, №500060705/2014/000260, №500060705/2014/000261, №500060705/2014/000262, №500060705/2014/000263 компанією "Ksandro Enterprise Ltd" ввезено на митну територію України товар - дистиляти, газойли, дизельне паливо, бензин автомобільний. У вказаних митних деклараціях зазначено, що особою, відповідальною за фінансове врегулювання є КТ "Донтрансгарант і Компанія", якою надано компанії "Ksandro Enterprise Ltd" гарантійні документи з метою забезпечення сплати митних платежів. У березні 2014 року Південною митницею Міндоходів складені акти про настання гарантійного випадку №1-10, в яких визначено суму податків та зборів, які повинні були бути сплачені за митне оформлення товару, направлені вимоги відповідачу про сплату коштів за гарантійним документом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача суму митних платежів у розмірі 121 433 879,63 грн., в зв'язку з несплатою гарантом (відповідачем) коштів за фінансовими гарантіями.

Відповідно до п.1. ч.1. ст. 306 Митного кодексу України фінансова гарантія - це спосіб забезпечення сплати митних платежів.

Забезпечення сплати митних платежів фінансовою гарантією здійснюється у таких формах: 1) надання фінансової гарантії, виданої гарантом (гарантія, що надається у вигляді документа); 2) внесення коштів на відповідний рахунок або в касу органу доходів і зборів (грошова застава) (ст. 309 Митного кодексу України).

Згідно з ч. 8, 9 ст. 313 Митного кодексу України при невиконанні зобов'язання, забезпеченого грошовою заставою, сума митних платежів, що підлягає сплаті, перераховується до державного бюджету із сум грошової застави. Порядок внесення грошової застави та її повернення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

З матеріалів справи вбачається, що заявлена позивачем до стягнення з відповідача сума нараховувалася податковими органами як податкове зобов'язання відповідача.

Статтею 1 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно до статті 4 Господарського кодексу України не є предметом регулювання цього Кодексу, зокрема: адміністративні та інші відносини управління за участі суб'єктів господарювання, в яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є суб'єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб'єкта господарювання.

Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України (п.1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Одеська митниця Державної фіскальної служби України є державним органом.

Заявляючи вимогу про стягнення грошових коштів в розмірі 121 433 879,63 грн., позивач фактично ставить вимогу про стягнення суми митних платежів до Державного бюджету України, що свідчить про наявність публічно-правових відносин.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про припинення провадження у справі на підставі до п.1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, в зв'язку з його непідвідомчістю господарському суду.

Згідно статей 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються судом письмовими та речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду міста Києва від 06.06.2017р. у справі № 910/5478/17 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає, а отже підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2017р. у справі № 910/5478/17 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/5478/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Н.Ф. Калатай

В.О. Зеленін