ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2017 р. Справа № 911/3175/16

Господарський суд Київської області у складі судді Янюк О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Лайн», м.Вишгород Київської області

до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області

про стягнення 222 700,97 грн

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 31.05.2016 б/н);

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

28.09.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто-Лайн» (далі позивач, ТОВ «Авто-Лайн») звернулось до Господарського суду Київської області (далі суд) із позовною заявою до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області (далі відповідач, Управління), у якій просить стягнути з останнього відшкодування витрат за перевезення пільгових категорій громадян у розмірі 222 700,97 грн та 3 340,52 грн витрати зі сплати судового збору.

Рішенням суду від 08.12.2016, залишеним у силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2017, позовні вимоги задоволені частково: стягнуто на користь позивача 152 216,97 грн, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.07.2017 були скасовані вказані рішення та справа № 911/3175/16 була передана на новий розгляд до суду першої інстанції. Підставою для скасування стало не повне дослідження достовірності заперечень відповідача про відсутність субвенцій з Державного бюджету, та відповідно щодо неотримання ним коштів за рахунок субвенції з Державного бюджету у встановленому чинним законодавством порядку для здійснення розрахунків з позивачем за надані послуги з перевезення окремих пільгових категорій громадян у Вишгородському районі, зокрема, за листопад, грудень 2015 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2017 зазначена справа була розподілена судді Янюк О.С., яка ухвалою суду від 21.07.2017 прийняла її до свого провадження та призначила її до розгляду на 31.07.2017.

На підставі ст.77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 21.08.2017.

У судове засідання відповідач явку свого повноважного представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив. Так, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України. У разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомлено суду стороною, а у разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п.3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»). За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (т.2 а.с.143, 146-147).

Письмових пояснень щодо вказівок Вищого господарського суду України відповідач суду не надав.

До того ж, явка обов'язковою судом не визнавалась, а тому, ураховуючи, що явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача на підставі ст. 75 ГПК України за наявними у справі матеріалами.

Під час судового засідання представник позивача підтримав позовні вимоги, та надав пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві та поясненнях. Зокрема, зазначив, що обставини, на які посилається відповідач, заперечуючи проти позову, в т.ч. і щодо відсутності бюджетних асигнувань на 2016 рік, були досліджені судами першої і апеляційної інстанції і їм була надана належна правова оцінка. Крім того, посилання відповідача на відсутність передбаченого обсягу субвенції для перерахування позивачу коштів за надані ним послуги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відсутність бюджетного асигнування не є підставою для звільнення від виконання зобовязання в частині оплати вартості фактично наданих позивачем послуг.

На підставі ст.85 ГПК України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини.

21.07.2014 між Київською обласною державною адміністрацією (організатор) та ТОВ «Авто-Лайн» (перевізник) було укладено договір №61.2014 про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування (далі-Договір №61.2014, т.1 а.с.14-20), відповідно до умов якого організатор надає перевізникові право на здійснення перевезень пасажирів на приміському автобусному маршруті загального користування №397 «Вишгород Київ АС «Полісся» (п. 1.1 Договору №61.2014).

Відповідно до п.2.3.1 Договору №61.2014 перевізник зобовязаний перевозити пасажирів на визначеному у цьому договорі маршруті (маршрутах) згідно із затвердженою організатором схемою руху.

Згідно з п. 5.1 Договору №61.2014 цей договір укладений терміном на 5 років і набуває чинності з дня його підписання сторонами.

03.06.2015 між Управлінням (замовник) та ТОВ «Авто-Лайн» (перевізник) було укладено договір №68 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом та компенсацію витрат за перевезення окремих пільгових категорій громадян району Київської області у 2015 році (далі Договір №68, а.с.24).

Відповідно до п. 1.1 Договору №68 перевізник перевозить пасажирів автомобільним транспортом пільговиків, встановлених чинним законодавством, на приміських та міжміських маршрутах Вишгородського району, згідно з розпорядженням голови Вишгородської районної державної адміністрації (далі-Вишгородська РДА) від 17.05.2011 № 674, а замовник здійснює компенсацію перевізнику за фактично надані послуги в межах обсягів субвенції з Державного бюджету 2015 року по 31.12.2015 на підставі рахунків, згідно форми « 2-пільга» (списки), наданих перевізниками та акту звірки на момент надання розрахунку та додаткової угоди.

Так, відповідно до додаткових угод, зокрема, від 06.10.2015 №3 сума компенсації становить 72 450,00грн; від 05.11.2015 №4 сума компенсації становить 78 876,00 грн; від 17.12.2015 № 5 сума компенсації становить 79 044,00 (т.1 а.с.25-27).

У п. 2.1.2 Договору №68 встановлено, що перевізник зобовязаний надати до Управління документи зазначені в ст.31 Закону про автомобільний транспорт.

Також перевізник зобовязаний не пізніше як 22 числа наступного місяця за звітнім надавати замовнику розрахунки по компенсації за безкоштовний проїзд пільгових категорій пасажирів затверджені Вишгородською РДА (п.2.1.4 Договору №68).

У свою чергу замовник зобовязаний здійснювати компенсаційні виплати перевізнику за безкоштовне перевезення пільгових категорій пасажирів, згідно постанови №256, Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», листа Мінсоцполітики від 27.05.2015 №7776/0/14-15/6 (п.2.2 Договору №68).

Договір №68 укладено строком на один рік і діє з дня підписання до 31.12.2015 (п.5.4 Договору №68).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, зокрема, з червня по грудень 2015 року надавались послуги з перевезення пільгових категорій пасажирів Вишгородського району на загальну суму 508 404,00 грн., що підтверджується розрахунками видатків по відшкодуванню пільг на проїзд в міському та приміському транспорті пільгових категорій громадян по ТОВ «Авто-Лайн» за червень 2015 року на суму 60 186,00 грн, за липень 2015 року на суму 69 048,00 грн, за серпень 2015 року на суму 72 450,00 грн, за вересень 2015 року на суму 78 876,00 грн, за жовтень 2015 року на суму 79 044,00 грн, за листопад 2015 року на суму 78 316,00 грн, за грудень 2015 року на суму 70 484,00 грн. Зазначені розрахунки як того і вимагає п. 2.1.4 Договору №68 затверджені Вишгородською РДА.

Жодних зауважень щодо якості та обсягів наданих позивачем послуг від Управління не надходило. Доказів, які б свідчили про протилежне суду надано не було.

Крім того, заборгованість за надані послуги за жовтень 2015 року відповідачем не заперечується, проте відповідних виплат останнім також здійснено не було.

У свою чергу відповідач за надані послуги з червня по вересень 2015 року розрахувався повністю (280 560,00грн), за надані послуги у жовтні 2015 року - частково у сумі 5 144,00 грн., за листопад та грудень 2015 року відповідних оплат взагалі не було здійснено (т.1 а.с.51-57, 131, 144-145,147, 149-150, 152, 154-156, 158, 160-162, 164-167).

04.02.2016 позивач звернувся до відповідача з листом від 04.02.2016 № 42, в якому повідомив про наявну заборгованість відповідача у сумі 222 700,97 грн. та просив надати відповідь щодо причин невиконання зобовязання за договором № 68 від 03.06.2015 (т.1 а.с.62)

У відповідь на лист позивача відповідач листом від 11.02.2016 № 332 повідомив позивача про те, що відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» кошти на відшкодування збитків автотранспортних підприємств від пільгових перевезень не передбачено (т.1 а.с.63).

У звязку із наявністю заборгованості, яка є непогашеною у добровільному порядку, позивач звернувся із відповідним позов до суду.

Ураховуючи викладене та вказівки Вищого господарського суду України, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст.179 Господарського кодексу України (далі ГК України), сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а ст.ст.525, 526 ЦК України і ст.193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч.1 ст.530 ЦК України якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Отже, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, Договір №68 регулює взаємовідносини сторін щодо відшкодування коштів за транспортні послуги, які надаються ТОВ «Авто-Лайн» як перевізником по перевезенню пільгових категорій громадян у 2015 році, який укладався сторонами у відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», Закону України «Про автомобільний транспорт» та Бюджетного кодексу України.

Так, засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт», відповідно до ст.37 якого пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про автомобільний транспорт» органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 48 Бюджетного кодексу України, зокрема, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, довгострокових зобовязань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України.

За рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам здійснюються, зокрема, компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян (ч.5 ст.102 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 102 Бюджетного кодексу України Кабінет Міністрів України може здійснювати перерозподіл обсягів субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту між їх видами та між місцевими бюджетами, виходячи з фактично нарахованих обсягів відповідних пільг, субсидій і допомоги населенню в межах загального обсягу таких субвенцій.

Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік» передбачено субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг, в тому числі, за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 було затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі-Порядок, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), в п. 2 якого передбачено, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (п.3 Положення).

Відповідно до п. 5 Положення про управління соціального захисту населення Вишгородської райдержадміністрації, затвердженого розпорядженням голови Вишгородської РДА від 28.03.2013 № 105 (т.1 а.с.133-141), управління соціального захисту населення Вишгородської райдержадміністрації організовує в межах своєї компетенції роботу щодо надання населенню, зокрема, пільгового проїзду окремим категоріям громадян та здійснює розрахунки з організаціями-надавачами послуг за надані пільги окремим категоріям громадян.

Ураховуючи вищевикладене, на відповідача покладено обовязок здійснення розрахунків за послуги з перевезення пільгових категорій пасажирів Вишгородського району та відповідно до Положення вчиняти дії для їх виплати.

Як встановлено судом, за умовами п.2.2 Договору №68 Управління зобов'язалось здійснювати відшкодування витрат ТОВ «Авто-Лайн» за безкоштовне перевезення пільгових категорій громадян. При цьому, заборгованість про стягнення якої заявлено позов у даній справі, стосується перевезень, здійснених ТОВ «Авто-Лайн» у 2015 році, а у відповідних додаткових угодах до Договору №68 сторони вносили зміни до п.1.1, яким врегульовано порядок здійснення розрахунків, відповідно до суми субвенції, яка передбачалась кошторисом на 2015 рік. Тобто, сторонами погоджувався обсяг послуг за Договором №68 саме з урахуванням коштів, які були включені до кошторису та підлягали нарахуванню Управлінню для здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Доказів протилежного сторонами суду надано не було.

До того ж, відповідач вказує на відсутність відповідного фінансування саме у 2016 році, тобто вже після надання послуг ТОВ «Авто-Лайн» та виникнення відповідного зобовязання у Управління.

Виходячи з положень Бюджетного кодексу України та умов укладеного між сторонами Договору, надані у 2015 році послуги підлягали оплаті до кінця цього року, а тому строк виконання зобов'язання настав і Управління повинно було розрахуватись із позивачем за фактично надані послуги не пізніше 31.12.2015.

А тому, посилання Управління на відсутність передбаченого обсягу субвенції для перерахування ТОВ «Авто-Лайн» коштів за надані ними послуги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відсутність бюджетного асигнування не є підставою для звільнення від виконання зобов'язання в частині оплати вартості фактично наданих позивачем послуг, оскільки, як було вищезазначено, обсяг та вартість послуг визначались за погодженням сторін, жодних зауважень щодо виконання Договору №68 від Управління до ТОВ «Авто-Лайн» не надходило.

Таким чином, відсутність бюджетного асигнування не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання, взятого на себе державою відповідно до чинного законодавства України та будь-який договір незалежно від його правової природи повинен виконуватись (аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду України від 13.10.2009 у справі № 09/209, від 15.05.2012 у справі № 11/446, від 22.03.2017 у справі №905/2358/16, постанові Вищого господарського суду України від 21.06.2017 у справі № 925/1485/16 та рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 ).

Щодо розміру заборгованості, яка виникла у відповідача за Договором №68 суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.1.4 Договору №68 позивачем надавались відповідачу погоджені Вишгородською РДА розрахунки видатків по відшкодуванню пільг на проїзд в міському та приміському транспорті пільгових категорій громадян по ТОВ «Авто-Лайн» за червень-листопад 2015 за формою, що була встановлена відповідачем, та які були прийняті відповідачем. Також, позивач готував та подавав на підпис за формою, що встановлена відповідачем, акти звірки взаєморозрахунків, які підписані відповідачем, окрім актів за листопад та грудень 2015 року.

Як вбачається з розрахунку видатків по відшкодуванню пільг на проїзд в міському та приміському транспорті пільгових категорій громадян по ТОВ «Авто-Лайн» за листопад 2015 року, вказаний розрахунок був прийнятий представником відповідача 28.12.2015, що підтверджується підписом останнього на розрахунку. Факт отримання розрахунку не заперечувався представником відповідача у минулих судових засіданнях.

Таким чином, у відповідача утворилась заборгованість за надані позивачем послуги за жовтень та листопад 2015 року у розмірі 152 216,97грн.

Щодо акту від 28.12.2015, який був складений та підписаний директором ТОВ «Авто-Лайн», головним бухгалтером та секретарем комісії, відносно відмови відповідача реєструвати розрахунок за грудень 2015 року (т.1 а.с.106), то судом він до уваги не приймається, оскільки був складений в односторонньому порядку, а тому не може бути доказом повернення відповідачем без підпису зазначеного розрахунку.

Як вбачається з розрахунку видатків по відшкодуванню пільг на проїзд в міському транспорті пільгових категорій громадян по ТОВ «Авто-Лайн» за грудень 2015 року, сума витрат склала 70 484,00 грн, проте на розрахунку відсутня відмітка відповідача про прийняття ним вказаного розрахунку, а доказів направлення його відповідачу матеріали справи не містять. Підсумовуючи зазначене, суд вважає, шо позивачем не в повному обсязі виконані вимоги визначені в п.2.1.4 Договору №68, а тому в цій частині вимоги не можуть бути задоволені.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-33, 44, 49, 75, 82-85, 11112 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області (07300, Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Набережна, буд. 6А, ідентифікаційний номер юридичної особи 03193815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Лайн» (07300, Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Кургузова, буд. 9А, ідентифікаційний номер юридичної особи 32108002) 152 216,97 грн. (сто пятдесят дві тисячі двісті шістнадцять грн. 97 коп) відшкодування витрат за перевезення пільгових категорій громадян та 2 283,25 грн (дві тисячі двісті вісімдесят три грн. 25 коп) судового збору.

3.В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текс рішення складений та підписаний 28.08.2017.

Суддя О.С. Янюк