ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2017 року Справа № 904/8481/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Кощеєва І.М.,

при секретарі судового засідання: Дон О.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2016 у справі № 904/8481/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Дніпро

про стягнення 14 860, 59 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення з останнього на свою користь основного боргу у сумі 13 446, 00 грн., пені у сумі 1 414, 59 грн. відповідно до умов договору на транспортно-експедиційне обслуговування від 10.05.2016 № 100516.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2016 у справі № 904/8481/16 (суддя Рудь І.А.) позов задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 13 446, 00 грн. основного боргу, 1 407, 79 грн. пені, 1 377, 37 грн. витрат по сплаті судового збору; в решті позову відмовлено.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з обставин неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором на транспортно-експедиційне обслуговування від 10.05.2016 № 100516 щодо своєчасної та повної оплати вартості наданих позивачем відповідачу послуг, наявності боргу відповідача за надані послуги у сумі 13 446, 00 грн., передбаченої умовами договору відповідальності за порушення строків оплати наданих послуг у вигляді пені. В частині вимог щодо стягнення пені судом відмовлено, оскільки позивач неправильно визначив початок періоду їх нарахування.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач просить скасувати прийняте судом рішення.

Так, за доводами відповідача, останній не заперечує здійснення позивачем на його користь перевезення вантажу, однак у акті здачі-приймання від 19.05.2016 № 266 допущена механічна помилка та замість 13 446, 00 грн. визначена сума 25 946, 00 грн. Відповідач вважає, що сплатив усю суму по договору. Також, відповідач посилається, що не був присутній у судових засіданнях у суді першої інстанції, оскільки не був належним чином повідомлений про ці засідання.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що відповідач був належним чином повідомлений про слухання справи у суді першої інстанції, враховуючи його неявку у судові засідання суд виніс рішення за наявними у справі матеріалами. Позивач посилається, що належним чином виконав свої обов'язки за договором та вказані обставини підтверджені належними доказами у справі - міжнародною товарно-транспортною накладною, актом здачі-приймання послуг. Вартість послуг визначена сторонами у заявці № 147 від 10.05.2016 в євро, в перерахунку на гривневий еквівалент ця сума складає 25 946, 00 грн., як і вказано у рахунку на оплату та акті здачі-приймання послуг; у свою чергу відповідач розрахувався за послуги лише частково у сумі 12 500, 00 грн., залишок боргу становить 13 446, 00 грн.

Відповідач у судове засідання, призначене для розгляду апеляційної скарги, явку свого повноважного представника не забезпечив та не з'явився особисто, про причини неявки суд не повідомив; про дату, час та місце проведення судового засідання апеляційним господарським судом у даній справі відповідач повідомлений належним чином за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яким відповідачу направлена копія ухвали апеляційного господарського суду (а.с. 72, т. 1), а також особистим отриманням у суді копії вказаної ухвали за заявою (а.с. 69, т. 1).

За наведених вище обставин, враховуючи, що апеляційним господарським судом дотримані вимоги частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України щодо завчасного повідомлення відповідача про час і місце розгляду судом справи, неявка у судове засідання апеляційного господарського суду відповідача не перешкоджає апеляційному перегляду оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.07.2017 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), суддів - Верхогляд Т.А., Пархоменко Н.В.; розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання на 17.08.2017.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.08.2017 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), суддів - Білецької Л.М., Кощеєва І.М. (протокол автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.08.2017).

У судовому засіданні 17.08.2017 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.05.2016 Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (клієнт) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник-експедитор) укладено договір на транспортно-експедиційне обслуговування № 100516 (надалі-Договір, а.с. 15-16, т. 1), відповідно до умов якого клієнт замовляє, а перевізник-експедитор надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів клієнта автомобільним транспортом у міських, міжміських та міжнародних сполученнях, а клієнт оплачує ці послуги (п. 1.1 Договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін і скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2016 (п. 8.1 Договору).

За умовами п. 1.2 Договору об'єм і кількість перевезень, терміни їх виконання, вартість послуг визначаються за угодою сторін окремо для кожного перевезення в додатках, або замовленнях на перевезення, що є невід'ємною частиною даного Договору.

Згідно п. 3.1 Договору ціни на послуги узгоджуються сторонами і вказуються в замовленнях на перевезення, рахунках-фактурах експедитора, які є невід'ємною частиною Договору, на підставі діючих у експедитора тарифів, узгоджених сторонами.

У випадку, якщо сторонами в замовленні на перевезення визначено вартість перевезення вантажу в іноземній валюті, то розрахунки здійснюються в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на день розвантаження (п. 3.2 Договору).

У п. 4.1 Договору сторони узгодили, що розрахунки за цим Договором здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом переведення коштів з розрахункового рахунку клієнта на розрахунковий рахунок перевізника-експедитора протягом 5 банківських днів з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання - передачі наданих послуг на підставі рахунку-фактури перевізника-експедитора, товарно-транспортної накладної (СМR) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, підписаного сторонами акту приймання-передачі наданих послуг, якщо в замовленні на перевезення не вказані інші умови оплати за кожне окреме перевезення.

Клієнт протягом 5 робочих днів з моменту отримання від перевізника-експедитора актів приймання-передачі послуг та інших документів відповідно до п. 2.2.15. повертає перевізнику-експедитору 1 примірник підписаного акту або надає письмову відмову. Протягом 5 робочих днів з моменту отримання актів клієнт має право висловити зауваження щодо послуг перевізника-експедитора, відмовитись від підписання акту, вимагати відповідної компенсації, або вдатися до інших заходів у відповідності до цього договору та чинного законодавства України. Послуги перевізника-експедитора, надані за цим договором, не вважаються прийнятими клієнтом до моменту підписання акту або до моменту закінчення перебігу п'ятиденного строку для розгляду акту (п. 4.4. Договору).

Відповідно до умов Договору клієнтом перевізнику надана заявка № 147 від 10.05.2016 на транспортні послуги перевезення за маршрутом м. Нікополь, Україна - Франкфурт- на-Майні, Німеччина (а.с. 17, т. 1).

Згідно зазначеної заявки вартість перевезення складає 900 євро (по курсу на день оплати).

На виконання умов Договору та поданої відповідачем Заявки, позивач належним чином здійснив перевезення вантажу, що підтверджується міжнародними транспортними накладними СМR А№ 000001 та А№ 000002 від 12.05.2016.

Також, сторонами складено та підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 19.05.2016 № 266, в якому погоджено еквівалент 900 євро на суму 25 946, 00 грн. (а.с. 19, 20, т. 1).

Відповідно до вимог п. 4.1 Договору позивачем складений та направлений для оплати відповідачем рахунок на оплату від 19.05.2016 № 266 на суму 25 946, 00 грн. (а.с. 19, т. 1)

Відповідач за надані позивачем послуги розрахувався частково, сплативши на користь позивача 12 500, 00 грн., що підтверджується банківською випискою від 13.06.2016 (а.с. 26, т. 1); залишок заборгованості відповідача складає 13 446, 00 грн.

В порядку досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією від 26.08.2016 № 22, якою вимагав сплатити заборгованість в розмірі 13 446, 00 грн. (а.с. 13-14, т. 1). Вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Переглядаючи оскаржуване рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, колегія суддів зазначає наступне.

В силу приписів частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Правовідносини перевезення вантажів та їх експедирування врегульовані главою 32 Господарського кодексу України, главами 51, 65 Цивільного кодексу України, Законом України "Про транспорт", Статутом автомобільного транспорту УРСР, затвердженим Радою Міністрів УРСР від 27.06.1969 №401, Законом України "Про транспортно-експедиторську діяльність", а також Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956.

Відповідно до статті 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Положення цієї глави (глава 65, Транспортне експедирування) поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами (ч.ч. 2, 3 ст. 929 ЦК України).

Згідно статті 931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).

Враховуючи встановлені обставини справи, умови Договору (п. 4.1.), строк оплати наданих позивачем послуг за спірними міжнародними транспортними накладними СМR на підставі вищенаведеної заявки на дату звернення позивача з позовом до місцевого господарського суду є таким, що настав (26.05.2016).

Відповідач у встановлений Договором строк не розрахувався з позивачем за отримані послуги.

Доказів оплати вартості наданих послуг у сумі 13 446, 00 грн. відповідач на дату прийняття оскаржуваного судового рішення до місцевого господарського суду не надав, доводи позивача щодо наявності боргу у зазначеній сумі шляхом надання належних доказів не спростував.

Отже, враховуючи встановлені обставини справи, наведені вище положення законодавства, місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у сумі 13 446, 00 грн.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

За умовами п. 5.5 Договору у випадку прострочення оплати узгоджених сторонами послуг за цим Договором згідно з п. 4.1 даного Договору, клієнт виплачує перевізнику-експедитору пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати.

Враховуючи наявність прострочення оплати наданих послуг, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню за період прострочення з 26.05.2016 по 20.09.2016 у сумі 1 414, 59 грн.

Місцевий господарський суд, перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум, з яким погоджується апеляційний господарський суд, правомірно задовольнив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 1 407, 79 грн. за період прострочення з 27.05.2016 по 20.09.2016.

В решті позовних вимог в частині стягнення пені судом першої інстанції правомірно відмовлено, оскільки позивач неправильно визначив початок прострочення виконання зобов'язання.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи відповідача щодо допущення сторонами у акті здачі-приймання робіт (надання послуг) від 19.05.2016 № 266 описки стосовно суми наданих послуг.

Вказана у акті здачі-приймання робіт (надання послуг) від 19.05.2016 № 266 сума 25 946, 00 грн. є еквіваленом суми 900 євро, визначеної сторонами у заявці № 147 від 10.05.2016 на транспортні послуги. Вказана сума 25 946, 00 грн. зазначена позивачем і у виставленому на оплату рахунку. За викладеного, суд відхиляє доводи щодо допущення описки у акті здачі-приймання робіт (надання послуг), оскільки таж сама сума, яка підлягає оплаті, визначена і в інших документах, узгоджених сторонами, що виключає допущення описки.

Окрім того, як зазначено вище, згідно умов п. 4.4. Договору у випадку наявності заперечень щодо вартості послуг, визначеної актом, відповідач мав право висловити відповідні зауваження, відмовитись від підписання акту. Проте, у строки, визначені цим пунктом, відповідач свої зауваження не надав, підписав вказаний акт без заперечень.

Також, суд відхиляє доводи відповідача щодо оплати у повному обсязі наданих позивачем послуг.

За приписами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав доказів оплати у повному обсязі наданих послуг у сумі 25 946, 00 грн. Матеріалами справи підтверджено їх оплату лише у сумі 12 500, 00 грн.

Як вбачається з призначення платежу вказаної суми 12 500, 00 грн., який зазначено у банківській виписці (а.с. 26, т. 1), сам відповідач зазначив, що оплата вказаної суми є частковою.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи відповідача щодо порушення норм процесуального права в частині повідомлення останнього про дату та час судового засідання, що позбавило його можливості забезпечити явку представника у судове засідання.

Згідно з правовою позицією Вищого господарського суду України, наведеною у пункті 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з подальшими змінами і доповненнями, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Належне повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судових засідань з розгляду позовної заяви підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 35, т. 1) та поштовим поверненням відділенням зв'язку поштового відправлення, яке не вручене у зв'язку з закінчення строку зберігання поштового відправлення (а.с. 45-48, т. 1). Вказані відправлення направлялися за належною адресою відповідача.

Отже, судом першої інстанції дотримано усіх вимог законодавства для належного та завчасного, з урахуванням строків пересилання поштового відправлення згідно пункту 4 Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 12 грудня 2007 року № 1149, повідомлення відповідача про дату та час судових засідань.

При вирішенні спору апеляційний господарський суд приймає до уваги ті обставини, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 значиться як припинений з 21.02.2017 (а.с. 79-80, т. 1), проте, враховуючи, що на момент порушення провадження у справі у суді першої інстанції вказана особа мала статус фізичної особи-підприємця (а.с. 33-34, т. 1), обставина втрати такого статусу на теперішній час процесуальних наслідків при вирішенні даного спору не має, що узгоджується з положеннями п. 4.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Місцевим господарським судом правомірно не прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог, що надійшла 01.11.2016, оскільки копія останньої не направлена на адресу відповідача.

За наведеного вище, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених статтею 104 ГПК України, для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2016 у справі № 904/8481/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2016 у справі № 904/8481/16 залишити без змін.

Повна постанова складена 22.08.2017

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Л.М. Білецька

Суддя І.М. Кощеєв