ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2017 Справа № 904/7011/17
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський завод перетворювальної техніки», м. Дніпро

До: Комунального підприємства «Кривбасводоканал», м. Кривий Ріг

Про: стягнення 355 442, 94 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: ОСОБА_1 (дов. вих.№208/1 від 21.06.17р.);

Від відповідача: ОСОБА_2 ( дов. вих.№48 від 26.06.17 р.)

СУТЬ СПОРУ:

ТОВ «Дніпропетровський завод перетворювальної техніки» (позивач), з урахуванням уточнень розміру позовних вимог (а.с.64) звернувся з позовом до КП «Кривбасводоканал» (відповідач) про стягнення 355 442, 94 грн. заборгованості ( в т.ч.: 284 296, 00 грн. основна заборгованість; 13 753, 13 грн. пеня; 46 878, 29 грн. інфляційні втрати та 10 515, 52 грн. 3% річних ) за поставлений товар за договором поставки №364-ЕНЕРГО від 25.09.15р., укладеним між сторонами. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх обовязків за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару.

КП «Кривбасводоканал» (відповідач) проти задоволення позовних вимог заперечував , посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання відповідачем від нього товару за вищезазначеним договором; в порушення п. 9 ст. ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» видаткові накладні (які наявні в матеріалах справи) не містять реквізитів посадових осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. Окрім того відповідачем подано заяву про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення з нього пені.

По справі були оголошені перерви з 13.07.17р. по 15.08.17р. та з 15.08.17р. по 29.08.17р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників в сторін , господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

25.09.15р. між ТОВ «Дніпропетровський завод перетворювальної техніки» (постачальник) та КП «Кривбасводоканал» ( покупець ) укладено договір №364-ЕНЕРГО, відповідно до умов якого та специфікацій №1 та №2 від 25.09.15р. постачальник 19.10.15р. та 25.03.2016р. за видатковими накладними №24 від 19.10.15р. на суму 169 020, 00 грн. (в т.ч. ПДВ) , №12 від 25.03.16р. на суму 214 296, 00 грн. ( в т.ч. ПДВ) та довіреностями на отримання товару серії ААЕ №317135-672 від 19.10.15р. та серії ААЕ №317683-159 від 25.03.16р. (виданих на імя ОСОБА_3П.) здійснив поставку покупцю товару на загальну суму 383 316, 00 грн. (а.с.26, 32, 28-29, 32 , 34-35). Здійснення вищезазначеної поставки товару відповідачу також підтверджується товарно-транспортними накладними №Р24 від 19.10.15р. та №Р12 від 25.03.16р. (а.с.30-31, 36-37).

Згідно з п.3.1. договору оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника у термін, що не перевищує 60 календарних днів з дати постачання товару (п.3.1. договору).

В п. 7.1. договору сторони погодили, що у випадку не виконання покупцем термінів оплати товару, зазначених у п.3.1. договору він сплачує постачальнику пені з розрахунку облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення, від простроченої до сплати суми, за кожний день прострочення, але не більш подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. (а.с.21-23).

В порушення прийнятих на себе зобовязань відповідач поставлений на його адресу товар у встановлений договором строк не оплатив (сплачено лише 99 020, 00 грн.); у звязку з чим (згідно наданого позивачем акту звірки розрахунків станом на 11.07.17р.) , за ним рахується заборгованість за вищезазначеним договором в розмірі 284 296, 00 грн. (383 316, 00 грн. 99 020, 00 грн. = 284 296, 00) (а.с.50).

Окрім того , позивач відповідно до пункту 7.1 договору та приписів ст.625 ЦК України нарахував відповідачу: 13 753, 13 грн. пені в розмірі облікової ставки НБУ , за період з 26.06.16р. по 25.11.16р. (а.с.64) ; 46 878, 29 грн. інфляційних втрат та 10 515, 52 грн. 3% річних (а.с.12-13).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін ( ст.712 ЦК України ). За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму ( ст.655 ЦК України ). У відповідності із ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.(ст.525 ЦК України).Відповідно до приписів ст.33 ГПК України : кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV ( 996-14 ) «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ( 996-14 ) первинні документи мають містити обов'язкові реквізити, зокрема посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані (електронний підпис), що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Під час судових засідань судом були дослідженні надані позивачем оригінали первинних документів (договору поставки №364-ЕНЕРГО від 25.09.15р. та всіх видаткових та товарно-транспортних накладних на поставку товару за цим договором, довіреностей на отримання товару повноважним представником відповідача ОСОБА_4П.) , що підтверджують фактичну передачу позивачем відповідачу товару. А тому , заперечення відповідача відносно того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання відповідачем від нього товару за вищезазначеним договором суд оцінює критично.

Стосовно заяви відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення з нього пені , суд зазначає наступне. Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частинами 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до пункту 2.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Згідно п.4.3. постанови, якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором);порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за угодою сторін, тому, зокрема, умови договору, за якими сторони встановили, що така давність обчислюється не з моменту прострочення платежу, а з іншої дати, що визначається шляхом зворотного відрахування шести місяців від дати пред'явлення вимоги, суперечать вимогам закону і не застосовуються судом.

Відповідно до п.2.5. постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.13р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи вищезазначене та те, що прострочення з оплати виконання зобовязання за договором ( за видатковою накладною №12 від 25.03.16р. на суму 214 296, 00 грн.) у відповідача розпочалось з 26.05.16р., та в той же день і розпочався період, за який позивач мав право нарахувати відповідачу пеню ( а саме з 26.05.16р. по 26.11.16р., в розумінні приписів ст.232 ГК України); при цьому, строк позовної давності (щодо до вимог про стягнення з відповідача пені, в розумінні ст.258 ЦК України) закінчився у позивача 26.11.17р.; а з позовом до суду позивач звернувся лише 30.06.17р. ; тому суд дійшов висновку про те , що позивач пропустив строк позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 386, 44 грн. за період з 26.06.16р. по 29.06.17р. Обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку позовної давності за цей період, суд не знаходить. За викладених обставин в цій частині в позові слід відмовити. Здійснивши перевірку нарахування пені за вірний період ( з 30.06.16р. по 25.11.16р.), суд дійшов до висновку про те, що з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 13 314, 46 грн.

Враховуючи вищевикладене суд , суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача: 284 296, 00 грн. основної заборгованості; 13 314, 46 грн. пені; 46 878, 29 грн. інфляційних втрат та 10 515, 52 грн. 3% річних; в задоволенні іншої частини позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, з вищенаведених підстав.

Суд звертає увагу на те, що при поданні позовної заяви позивачем (згідно платіжного доручення №5879 від 27.06.17р.) сплачено судовий збір у розмірі 5 930, 74 грн., що є більшим за розмір судового збору за подання уточнення позовної заяви майнового характеру , встановлений згідно вимог Закону України «Про судовий збір» .Необхідно було сплатити з позовних вимог майнового характеру по цій справі 5 331, 64 грн. Таким чином, позивачем зайво сплачений судовий збір в розмірі 599, 10 грн.

Відповідно до приписів ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сума судового збору, переплаченого позивачем в зв'язку зі зменшенням розміру позовних вимог, підлягає поверненню за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

На підставі вищевикладеного , керуючись ; ст.ст.33, 49, 82-85 ГПК України , господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача - Комунального підприємства «Кривбасводоканал» (50027, м. Кривий Ріг, вул. Єсеніна, 6а; ) на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський завод перетворювальної техніки» ( 49000, м. Дніпро, вул. Молодо гвардійська, буд. 6, майданчик 2А, корпус 51; ): 284 296, 00 грн. основної заборгованості; 13 314, 46 грн. пені; 46 878, 29 грн. інфляційних втрат ; 10 515, 52 грн. 3% річних та 5 325, 06 грн. витрат на сплату судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити, судові витрати в цій частині покласти на позивача.

Суддя Васильєв О.Ю.

Повне рішення складено 31.08.2017 року.