КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2017 р. Справа№ 910/6372/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

представників

Позивача Риженко О.С.

Відповідача Мостовенко С.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою

відповідальністю "М.Консальт"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2017 по справі №910/6372/17 (суддя Турчин С.О. )

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "М.Консальт"

до Публічного акціонерного товариства "Жуляни"

про стягнення 71 455,50 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.06.2017 по справі №910/6372/17 в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "М.Консальт" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2017 скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 колегією суддів у складі головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді Чорногуз М.Г., Пашкіна С.А. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду 29.08.2017.

Розпорядженням від 28.08.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв'язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 28.08.2017, в зв'язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. який не є головуючим суддею у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя - Сітайло Л.Г. судді: Баранець О.М., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2017 колегією суддів, в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "М.Консальт" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2017 по справі №910/6372/17 до свого провадження.

28 серпня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання 29.08.2017 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2017.

Представники позивача в судовому засіданні заперечив, проти доводів викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2017.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "М.Консальт" перерахувало на рахунок Публічного акціонерного товариства "Жуляни", відкритому у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", грошові кошти в розмірі 71455,50 грн.

08 лютого 2017 року позивач направив на адресу відповідача вимогу від 06.02.2017 № 1 про повернення помилково перерахованих коштів в сумі 71455,50 грн.

Проте, відповідач на вказану вимогу відповіді не надав та не задовольнив її, в зв'язку з чим позивач звернувся до місцевого господарського суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 71455,50 грн., набутих без достатньої правової підстави, посилаючись на ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З аналізу статті 1212 Цивільного кодексу України вбачається, що цей вид позадоговірних зобов'язань (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави) породжують такі юридичні факти, як набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Необхідною умовою для встановлення того факту, що мало місце зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави, є обов'язкова відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи.

Тобто, позивач повинен довести, що мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження спірного майна відповідачем, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним і не підпадає під регулювання ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, договору або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Тобто, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно (кошти).

Як зазначає відповідач, в листопаді 2016 сторони домовились в усному порядку про купівлю-продаж товару «кріплення шахтне» на умовах попередньої оплати.

Частиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідачем виставлено позивачу рахунок-фактуру № Я-419 від 24.11.2016 на оплату шахтних кріплень 75Н, 75К1, 75К2, у загальній кількості 108 шт. на суму 285822,00 грн.

В рахунку-фактурі № Я-419 від 24.11.2016, погоджено предмет поставки - кріплення шахтне 75Н, 75К1, 75К2, кількість - 108 шт., ціну - 285822,00 грн.

Також, в зазначеному рахунку вказано, що постачальником є Публічне акціонерне товариство "Жуляни" (р/с 2495 в Печерській філії КБ "Приватбанк"), покупцем - Товариство з обмеженою відповідальністю "М.Консальт".

Відповідно до платіжного доручення № 264 від 24.11.2016 позивачем здійснено перерахування грошових коштів у розмірі 71 455,50 грн. з призначенням платежу "оплата за шахтне кріплення зг. рах. № Я-419 від 24.11.2016".

Вищезазначене свідчить, що рахунок фактури № Я-419 від 24.11.2016 прийнято позивачем до виконання.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, згідно з якими позивач зобов'язався здійснити попередню оплату товару, а відповідач, в свою чергу, здійснити поставку товару, тобто між сторонами укладено договір поставки.

Також, колегія суддів звертає увагу, що позивач сплатив кошти не в сумі, визначеній в рахунку фактури, а в меншій. Зазначене свідчить про сплату авансу або передплати на виконання умов договору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, на підставі ст.. 1212 Цивільного кодексу України

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "М.Консальт" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2017 по справі №910/6372/17.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "М.Консальт" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2017 по справі №910/6372/17 залишити без змін.

2.Матеріали справи №910/6372/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді О.М. Баранець

С.А. Пашкіна