ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2017 р.Справа № 916/3492/16

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Курка Д.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Борденюк В.М. за довіреністю №42 від 20.01.2017р.;

Від відповідача: Петров О.Е. за довіреністю №891 від 05.12.2016р.;

Від третьої особи: не з'явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Татарбунарської міської ради до приватного акціонерного товариства "КИЇВСТАР", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, про зобов'язання звільнити земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Татарбунарська міська рада звернулась до господарського суду Одеської області із позовом до приватного акціонерного товариства "КИЇВСТАР" (далі по тексту - ПрАТ "КИЇВСТАР") про зобов'язання відповідача виконати рішення Татарбунарської міської ради „Про зобов'язання ПрАТ "КИЇВСТАР" демонтувати (перенести) базову підстанцію мобільного зв'язку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1" №55-VII від 22.03.2016р. Позовні вимоги обґрунтовані фактом розміщення відповідачем базової станції мобільного зв'язку на земельній ділянці без будь-яких правових підстав.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.02.2017р. дана справа була передана за встановленою підсудністю до господарського суду м. Києва. Ухвалою від 15.03.2017р. справа була прийнята до провадження господарським судом м. Києва.

Ухвалою від 10.04.2017р. по даній справі господарським судом м. Києва у порядку ст. 27 ГПК України було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: фізичну особу-підприємця ОСОБА_4.

30.05.2017р. Татарбунарською міською радою було подано до господарського суду м. Києва уточнену позовну заяву, у відповідності до якої позивач просить суд зобов'язати ПрАТ "КИЇВСТАР" звільнити земельну ділянку від контейнеру з обладнанням та антенною щоглою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та повернути її в попередній стан.

Ухвалою від 19.06.2017р. господарським судом м. Києва, у зв'язку із зміною предмету позову, було вирішено передати справу №916/3292/16 за позовом Татарбунарської міської ради до ПрАТ "КИЇВСТАР" про зобов'язання звільнити земельну ділянку за виключною підсудністю до господарського суду Одеської області.

Після надходження даної справи до господарського суду Одеської області, на підставі ст. 2-1 ГПК України за результатами проведеного автоматичного розподілу матеріали справи № 916/3492/16 були передані на розгляд судді Желєзній С.П., яка ухвалою від 17.07.2017р. прийняла справу до свого провадження.

14.08.2017р. ПрАТ "КИЇВСТАР" звернулось до суду із клопотанням про припинення провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України, положеннями якої встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав. Розглянувши клопотання позивача про припинення провадження у справі, господарським судом було встановлено наступне.

Рішенням господарського суду Одеської області від 11.08.2015р. по справі №916/2514/15 за позовом Татарбунарської міської ради до ПрАТ "КИЇВСТАР" про зобов'язання відповідача демонтувати базову станцію мобільного зв'язку, розташовану в АДРЕСА_1, у задоволенні позовних вимог Татарбунарської міської ради було відмовлено. З тексту судового рішення від 11.08.2015р. по справі №916/2514/15 вбачається, що в основу позовних вимог Татарбунарської міської ради був покладений факт використання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 під розміщення базової підстанції мобільного зв'язку, по закінченню договірних відносин з оренди земельної ділянки за вказаною адресою, а також заперечення мешканців міста проти розташування такої станції, з огляду на можливий вплив такої станції на стан їх здоров'я.

З посиланням на факт вирішення господарським судом спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав у межах справи №916/2514/15, ПрАТ "КИЇВСТАР" наполягало на необхідності припинення провадження у даній справі, з приводу чого господарський суд зазначає наступне.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

У п. 4.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. за № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з наступними змінами та доповненнями) зазначено, що припинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 80 ГПК можливе за умов, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку. За відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах.

З огляду на вищенаведені законодавчі приписи, приймаючи до уваги доводи, покладені ПрАТ "КИЇВСТАР" в обґрунтування клопотання про припинення провадження по даній справі, а також враховуючи предмет та підстави позовних вимог Татарбунарської міської ради, господарський суд дійшов висновку про правомірність відмови у задоволенні клопотання відповідача, оскільки предмет та підстави позовних вимог Татарбунарської міської ради не є абсолютно тотожними предмету та підставам вимог, які були заявлені останнім та розглянуті судом у межах справи №916/2514/15.

Відповідач заперечує проти позову Татарбунарської міської ради з підстав його необґрунтованості та незаконності. Зокрема, ПрАТ "КИЇВСТАР" зазначає, що базова підстанція мобільного зв'язку була розташована останнім за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору про надання послуг з утримання обладнання №203А05 від 01.11.2005р., укладеного з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4. Доводи відповідача у названій частині були підтримані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, який також заперечує проти задоволення позовних вимог Татарбунарської міської ради.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

04.08.1999р. державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Єпішкіною С.В. було видано ОСОБА_4 свідоцтво НОМЕР_1, яким було підтверджено право приватної власності фізичної особи на промислове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, придбане з прилюдних торгів. 22.06.2006р. Татарбунарською міською радою було видано ОСОБА_4 свідоцтво право власності на нерухоме майно - комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1, який складається із нежитлового будинку, складів, гаражів, вагової, підвалу та дворових споруд.

01.11.2005р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Виконавець) та закритим акціонерним товариством "КИЇВСТАР Дж. Ес. ЕМ.", правонаступником якого згідно статуту є ПрАТ "КИЇВСТАР", (Замовник) було укладено договір №203А05 про надання послуг з утримання обладнання, відповідно до п. 1 якого на підставі взаємної згоди сторін Замовник передає, а Виконавець приймає на утримання і розміщує в погоджених сторонами місцях обладнання базової станції стільникового зв'язку комунікаційної мережі. Місце розташування визначене сторонами на території, яка належить Виконавцеві на праві довгострокової оренди, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та складається з місця для розміщення контейнеру з радіотехнічною апаратурою та фундаменту щогли для встановлення антенно-фідерних пристроїв та місця для встановлення чотирьох якорів означеної щогли. Місце розташування знаходиться на території промислових приміщень. 01.11.2005р. на виконання умов договору №203А05 між сторонами було складено та підписано акт готовності місця розташування.

Умовами п. 7.1 договору №203А05 про надання послуг з утримання обладнання від 01.11.2005р. визначено строк дії договору з дати укладення договору до 01.11.2008р. з можливістю подальшої пролонгації. Варто зазначити, що додатковою угодою №5 від 01.10.2014р. до договору №203А05 про надання послуг з утримання обладнання від 01.11.2005р. строк дії договору за взаємною згодою був продовжений до 31.10.2017р.

06.12.2005р. ПрАТ "КИЇВСТАР" було подано до Татарбунарської міської ради клопотання про погодження розміщення обладнання базової станції мобільного зв'язку, зокрема, за адресою: АДРЕСА_1, з метою підготування необхідних документів та укладання договорів оренди земельних ділянок.

Рішенням виконавчого комітету Татарбунарської міської ради від 15.12.2005р. ПрАТ "КИЇВСТАР" було надано дозвіл на отримання вихідних даних з метою розміщення обладнання базової станції мобільного зв'язку, зокрема, за адресою: АДРЕСА_1.

01.02.2006р. між Татарбунарською міською радою (Орендодавець) та приватним підприємцем ОСОБА_4 (Орендар) було укладено договір оренди, зареєстрований Татарбунарським відділом центу ДЗК від 03.02.2006р. за №02, відповідно до п. п. 1, 2, 7 якого Орендодавець надає, а Орендар приймає у строкове, платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, загальною площею 1,6040 га, для комерційного використання, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Договір укладено строком на 5 років, починаючи з дати його державної реєстрації.

17.08.2010р. фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було подано до Татарбунарської міської ради заяву про розірвання договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого Татарбунарським відділом центу ДЗК від 03.02.2006р. за №02.

17.08.2010р. Татарбунарською міською радою було прийнято рішення „Про розірвання договору оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1", відповідно до якого міська рада вирішила розірвати укладений з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 договір оренди земельної ділянки у межах міста АДРЕСА_2, зареєстрованого Татарбунарським відділом центу ДЗК від 03.02.2006р. за №02.

З інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №70873159 від 19.10.2016р. вбачається, що земельна ділянка, загальною площею 1,6043 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Татарбунари. Підставою внесення 02.11.2015р. запису про право власності територіальної громади є Закон України від 06.09.2012р. №5245-VІ „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності".

Рішенням Татарбунарської міської ради №98-V від 25.02.2011р. „Про продовження (поновлення) терміну дії та укладання договорів оренди (користування) земельними ділянками м. Татарбунари" було вирішено, зокрема, укласти з ПрАТ "КИЇВСТАР" договір оренди терміном до одного року (на термін необхідний для підготовки належним чином договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації) земельної ділянки площею 0,0900 га для розміщення щогли базової станції мобільного зв'язку за адресою: АДРЕСА_1.

01.11.2011р. між Татарбунарською міською радою (Орендодавець) та ПрАТ "КИЇВСТАР" (Орендар) було укладено договір короткострокової оренди землі №33424, зареєстрований у Татарбунарській міській раді, про що вчинено запис за №158 від 01.11.2011р., відповідно до п. п. 1, 2, 5 якого Орендодавець на підставі рішення Татарбунарської міської ради №98-V від 25.02.2011р. „Про продовження (поновлення) терміну дії та укладання договорів оренди (користування) земельними ділянками м. Татарбунари" та рішення №223- VІ від 05.08.2011р. надає, а Орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для розміщення обладнання базової станції зв'язку за адресою: АДРЕСА_1 В оренду передається земельна ділянка загальною площею 735 кв. м. На земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна - господарські будівлі та споруди, а також інші об'єкти інфраструктури. Договір укладено терміном на 1 рік або до виготовлення проекту землеустрою та отримання реєстраційної картки. Додатковою угодою №1 від 16.10.2012р. строк дії договору був продовжений сторонами до 31.10.2013р.

Згідно з умовами п. п. 13, 15 договору короткострокової оренди землі №33424 від 01.11.2011р. передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту відведення. Передача земельної ділянки Орендарю здійснюється у тридцятиденний строк після підписання цього договору за актом приймання-передачі.

Положеннями п. 16 договору №33424 короткострокової оренди землі від 01.11.2011р. визначено, що після припинення терміну дії договору, Орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому з тим, у якому він її одержав в оренду.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка, загальною площею 735 кв. м., яка розташована за адресою: міста Татарбунари, вул. Князева, 39а була передана в користування ПрАТ "КИЇВСТАР" на підставі договору короткострокової оренди землі №33424 від 01.11.2011р. та акта приймання - передачі від 01.11.2011р. Татарбунарська міська рада наполягає на допущенні при укладанні договору короткострокової оренди землі №33424 від 01.11.2011р. помилки у частині визначення адреси земельної ділянки та фактичної передачі земельної ділянки відповідачу в оренду саме за адресою АДРЕСА_1

З цього приводу суд зазначає, що згідно з відомостями інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №94933901 від 18.08.2017р., за адресою: АДРЕСА_1 розташований комплекс, який належить на праві приватної власності ОСОБА_7, право власності на земельну ділянку за вказаною адресою не зареєстровано.

Крім того, викопіюванням з плану інвентаризації земель міста Татарбунари, яке міститься в матеріалах справи, підтверджується факт розміщення ПрАТ "КИЇВСТАР" станції мобільного зв'язку на земельній ділянці, розташованої за адресою: АДРЕСА_1

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що базова станція мобільного зв'язку була розташована відповідачем за адресою: АДРЕСА_1, що в тому числі підтверджується фактом отримання ПрАТ "КИЇВСТАР" за вказаною адресою вихідних даних для розміщення обладнання базової станції. Крім того, вказана адреса була визначена сторонами за договором про надання послуг з утримання обладнання №203А05 від 01.11.2005р..

Підсумовуючи все вищенаведене, суд погоджується з позицією позивача про допущення технічної помилки при складанні тексту договору оренди землі №33424 від 01.11.2011р., укладеного між сторонами по справі.

Розпорядженням Татарбунарської міської ради від 10.03.2013р. №153а-р „Про поновлення договорів оренди землі у м. Татарбунари" було вирішено поновити ПрАТ "КИЇВСТАР" строк дії договору короткострокової оренди землі №33424 від 01.11.2011р. терміном до 1 року (до 31.10.2014р. включно).

Рішенням Татарбунарської міської ради від 12.03.2015р. №1124-УІ „Про розгляд листа ПрАТ "КИЇВСТАР", стосовно розташування базової підстанції мобільного зв'язку за адресою: АДРЕСА_1" вирішено не продовжувати термін дії договору оренди земельної ділянки з ПрАТ "КИЇВСТАР" під розміщення базової підстанції мобільного зв'язку за адресою: АДРЕСА_1

Листом №17380/01 від 30.06.2015р. ПрАТ "КИЇВСТАР" було повідомлено позивача, що базова станція, розташована за адресою: АДРЕСА_1, починаючи з 02.07.2015р. буде поетапно виводитись з експлуатації.

В подальшому, 22.03.2016р. Татарбунарською міською радою було прийнято рішення №55-VII „Про зобов'язання ПрАТ "КИЇВСТАР" демонтувати (перенести) базову підстанцію мобільного зв'язку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1", відповідно до якого відповідача було зобов'язано демонтувати (перенести) вказану вище станцію. Посилаючись на невиконання відповідачем вказаного рішення, а також не проведення останнім жодних дій з демонтажу базової підстанції мобільного зв'язку, позивач звернувся до господарського суду з даними позовними вимогами.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. . Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Приписами ст. 318 Цивільного кодексу України встановлено, що суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Згідно зі ст. 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 78, ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Приписами ст. 152 Земельного кодексу України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Можливість захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння передбачена ст. 391 Цивільного кодексу України відповідно до приписів якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (так званий негаторний позов).

При цьому, позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Положення ст. 391 Цивільного кодексу України застосовуються судом у разі відсутності між сторонами договірних правовідносин.

Разом з тим приписами ст. 212 Земельного кодексу України встановлено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Господарський суд зазначає, що обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, зареєстрованих у встановленому законом порядку, оскільки відсутність таких документів свідчитиме про самовільне використання земельної ділянки, а, отже, про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ст. 391 Цивільного кодексу України або ст. 212 Земельного кодексу України в залежності від матеріально-правових підстав позовних вимог.

Враховуючи предмет позовних вимог Татарбунарської міської ради про зобов'язання ПрАТ "КИЇВСТАР" звільнити земельну ділянку від контейнеру з обладнанням та антеною щоглою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та повернення земельної ділянки у попередній стан, та матеріально-правові підстави заявленого позову, які не ґрунтуються на договірних відносинах, суд доходить висновку про звернення позивача саме з негаторним позовом.

При цьому, враховуючи, що між сторонами існували договірні відносини з оренди земельної ділянки, суд звертає увагу позивача на наступне.

Відповідно ч. ч. 1, 2, 8, 9 до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно з приписами ст. 13 Закону України „Про оренду землі" від 6 жовтня 1998 року161-XIV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з положеннями ст.ст. 17, 18 Закону України „Про оренду землі" (в редакції чинній на дату укладання договору №33424 від 01.11.2011р.) передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Приписами ст. 34 Закону України „Про оренду землі" передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Слід зазначити, що позивачем не було наведено суду жодної правової кваліфікації спірним правовідносинам, а враховуючи, що питання щодо повернення земельної ділянки на користь територіальної громади не поставлено взагалі, у суду відсутні правові підстави для застосування приписів статті 34 Закону України „Про оренду землі".

При вирішенні даного спору господарський суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який в силу ст. 111-28 ГПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, викладений у постанові Судової палата у цивільних справах Верховного Суду України по справі № 6-92 цс 15 від 27.05.2015р., у відповідності до якого судом було зазначено, що передбачений ст. 391 Цивільного кодексу України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин (у справі, що переглядалась судом між сторонами було укладено договір оренди).

Виходячи з наведених законодавчих положень та характеру спірних правовідносин, які склалися між сторонами по справі, господарський суд доходить висновку, що Татарбунарською міською радою було обрано невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки неповернення з боку ПрАТ "КИЇВСТАР" земельної ділянки, переданої за договором оренди, свідчить про порушення відповідачем умов договору оренди та приписів діючого законодавства, якими врегульовані правовідносини щодо повернення орендованого майна після припинення орендних відносин.

При цьому, господарський суд критично оцінює доводи відповідача щодо розміщення такої станції на умовах укладеного з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 договору про надання послуг з утримання обладнання №203А05 від 01.11.2005р., оскільки станом на момент укладання такого договору правовстановлюючі документи на земельну ділянку у ОСОБА_4 були відсутні. Крім того, правовий аналіз умов укладеного між ПрАТ "КИЇВСТАР" та ОСОБА_4 договору про надання послуг з утримання обладнання №203А05 від 01.11.2005р. дозволяє суду зробити висновок про укладання між даними сторонами прихованої угоди, метою укладання якої є надання в оренду відповідачу земельної ділянки для розміщення базової станції мобільного зв'язку. Слід зазначити, ані на момент укладання цього договору ані на момент вирішення даного спору у ОСОБА_4 взагалі відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яка, в свою чергу, відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №70873159 від 19.10.2016р. належить на праві власності територіальній громаді міста Татарбунари.

Крім того, господарський суд звертає увагу на неможливості розташування ПрАТ "КИЇВСТАР" базової станції мобільного зв'язку у межах господарський будівель, які на праві приватної власності належать ОСОБА_4, оскільки такі будівлі згідно характеристики, наданої товариством з обмеженою відповідальністю „Татарбунарське районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості", за своєю конструкцією та цільовим призначенням не можуть бути використанні для розміщення базової станції мобільного зв'язку.

Господарський суд також відхиляє доводи ПрАТ "КИЇВСТАР", наведені по тексту відзиву, в частині визначення договору короткострокової оренди землі №33424 від 01.11.2011р. неукладеним, оскільки договір не може бути визначений як неукладений за наслідками його фактичного виконання сторонами.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим, ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Підсумовуючи вищезазначене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 316, 318, 327, 391, 631 Цивільного кодексу України, ст. ст. 78, 83, 93, 152, 212 Земельного кодексу України, ст. ст. 13, 17, 18, 34 Закону України „Про оренду землі", позов Татарбунарської міської ради заявлений в межах даної справи, задоволенню не підлягає.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судом покладаються на позивача у зв'язку із відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 35, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 04 вересня 2017 р.

Суддя С.П. Желєзна