ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2017 року Справа № 912/1182/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Кощеєва І.М.,

при секретарі судового засідання: Дон О.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Ларіна Д.С. адвокат, договір про надання правової допомоги б/н від 16.08.2017; адвокат Ларін А.С., договір про надання правової допомоги б/н від 16.08.2017;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: не з'явився;

від третьої особи-3: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення господарського суду Кіровоградської області від 19.06.2017 у справі № 912/1182/17

за позовом ОСОБА_3, с. Могутнє Кіровоградського району Кіровоградської області

до Фермерського господарства "ОСОБА_6", с. Могутнє Кіровоградського району Кіровоградської області

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_4, с. Могутнє Кіровоградського району Кіровоградської області

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_5, м. Кропивницький

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_6, м. Кропивницький

про визначення частки члена господарства у статутному фонді

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до Фермерського господарства "ОСОБА_6" про визначення частки члена Фермерського господарства "ОСОБА_6" ОСОБА_3 у статутному фонді (складеному капіталі) Фермерського господарства "ОСОБА_6".

За вказаною позовною заявою ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 24.04.2017 порушено провадження у справі № 912/1182/17, до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено ОСОБА_4 (третя особа-1), ОСОБА_5 (третя особа-2), ОСОБА_6 (третя особа-3).

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 19.06.2017 у справі № 912/1182/17 (суддя Вавренюк Л.С.) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд, врахувавши положення Закону України "Про фермерське господарство" та статуту відповідача, дійшов висновку, що член фермерського господарства має право на отримання частки майна господарства у разі його ліквідації або у разі припинення членства у ньому, а також зазначив, що розмір частки та порядок її отримання визначаються виключно статутом фермерського господарства. Прийнявши до уваги, що правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, суд першої інстанції вбачав підстави вважати, що право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути тільки порушено в майбутньому, і щодо якого невідомо буде воно порушено чи ні. Разом з тим, з огляду на наведене та враховуючи, що позивач є членом Фермерського господарства "ОСОБА_6" та не заявляла про намір припинення свого членства у Фермерському господарстві, чинний статут відповідача містить положення про порядок визначення частки члена Фермерського господарства у разі його виходу зі складу членів господарства, місцевий господарський суд не вбачав наявності порушеного права позивача, яке б, на час вирішення спору судом, підлягало захисту. Окрім цього, пославшись на ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, які визначають способи захисту цивільних прав та інтересів судом/способи захисту прав та законних інтересів суб'єктів господарювання, місцевий господарський суд дійшов висновку, що ані спеціальний закон, ані загальні норми матеріального права не містять обраного позивачем способу захисту порушеного права позивача, яким, за заявленим позивачем позовом, є визначення частки члена Фермерського господарства в його статутному капіталі. При цьому, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову у позові. Господарський суд зауважив і про те, що позивач не зверталась до суду з вимогами про внесення змін до статуту відповідача або ж визнання його недійсним у встановленому законом порядку, відтак вважав, що обраний позивачем у даній справі спосіб захисту є невиправданим.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення у справі норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, наведених у рішенні суду, обставинам справи, позивач просить скасувати це рішення та визначити частку члена Фермерського господарства "ОСОБА_6" ОСОБА_3 у статутному фонді (складеному капіталі) Фермерського господарств "ОСОБА_6".

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає про те, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на ст. 20 Закону України "Про фермерське господарство", яка визначає, що член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві; розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства. Також, за доводами апелянта, на підставі положень статуту Фермерського господарства суд дійшов висновку, що позивач не заявляла про свій вихід з господарства, тоді як чинний статут містить положення про порядок визначення частки члена Фермерського господарства у разі його виходу зі складу членів господарства. З цих підстав суд не вбачав наявності порушеного права позивача. Проте, за твердженням позивача, суд не вказав, який розмір частки члена Фермерського господарства - ОСОБА_3 у майні господарства визначений статутом Фермерського господарства, відповідно, на думку позивача, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки статут містить порядок визначення не частки члена господарства, а порядок компенсації вартості частки у майні господарства при виході з нього. Щодо висновку суду першої інстанції про обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права, то, за твердженням позивача, зі змісту ст. 16 Цивільного кодексу України слідує, що згадані у наведеній правовій нормі способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб'єктивних прав, а перелік способів захисту прав та інтересів не є вичерпним. Та обставина, що Фермерське господарство "ОСОБА_6" не визначило в статуті господарства частку члена господарства ОСОБА_3, а також, без скликання загальних зборів повернуло ОСОБА_3 внесок до статутного капіталу, за доводами позивача, порушує її корпоративне право на отримання частки прибутку (дивідендів) та активів у разі виходу чи ліквідації, тоді як за положеннями статуту Фермерського господарства частка засновника (членів) в майні господарства визначається виходячи з фактично внесеного ними вкладу до статутного капіталу. Порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення у справі норм процесуального права позивач вбачає у не задоволенні клопотання його представника - адвоката ОСОБА_7 про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що означений представник приймає участь у кримінальному провадженні, яке розглядалось Знам'янським міськрайонним судом Кіровоградської області 19.06.2017 о 09:30 год. з тих підстав, що учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою ст. 28 ГПК; позивач вважає, що відповідні положення постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18, на які послався суд першої інстанції, не поширюються на сторону судового процесу - фізичну особу.

Позивач у судове засідання, призначене для розгляду апеляційної скарги, явку свого повноважного представника не забезпечив та не з'явився особисто, про причини неявки не повідомив; про дату, час та місце проведення судового засідання апеляційним господарським судом у даній справі позивач повідомлений належним чином за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яким позивачу направлена копія ухвали апеляційного господарського суду (а.с. 149, т. 1). Клопотань про відкладення розгляду справи від позивача не надходило.

Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав, у судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та зазначав, що рішення місцевого господарського суду є правильним, підстави для його скасування відсутні.

Від третьої особи-1 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Третя особа-1 вважає рішення суд першої інстанції законним, обґрунтованим, підстав для його скасування немає.

Треті особи-2,3 відзив на апеляційну скаргу не надали.

Треті особи у судове засідання, призначене для розгляду апеляційної скарги, явку своїх повноважних представників не забезпечили; про дату, час та місце проведення судового засідання апеляційним господарським судом у даній справі треті особи повідомлені належним чином за їх місцезнаходженням згідно матеріалів справи, що підтверджується щодо третьої особи-1: рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, якими третій особі-1 направлена копія ухвали апеляційного господарського суду (а.с. 148, т. 1); щодо третьої особи-2: поштовим поверненням відділення зв'язку рекомендованого поштового відправлення, якими третій особі-2 направлена копія ухвали апеляційного господарського суду (а.с. 145-147, т. 1); щодо третьої особи-3: поштовим поверненням відділення зв'язку рекомендованого поштового відправлення, якими третій особі-3 направлена копія ухвали апеляційного господарського суду (а.с. 142-144, т. 1).

За наведених вище обставин, враховуючи, що апеляційним господарським судом дотримані вимоги частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України щодо завчасного повідомлення позивача та третіх осіб про час і місце розгляду судом справи, неявка у судове засідання апеляційного господарського суду повноважних представників позивача та третіх осіб не перешкоджає апеляційному перегляду оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.07.2017 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), суддів: Верхогляд Т.А., Пархоменко Н.В., розгляд скарги призначено у судове засідання на 17.08.2017.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.08.2017 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), суддів: Білецької Л.М., Кощеєва І.М. (протокол автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.08.2017).

У судовому засіданні 17.08.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розділу першого Статуту Фермерського господарства ОСОБА_6, затвердженого рішенням засновника Фермерського господарства ОСОБА_6 № 1 від 17.04.2013, державна реєстрація від 17.04.2013 (а.с. 10-17, т. 1), Фермерське господарство ОСОБА_6 діє відповідно до Конституції України, Цивільного, Господарського, Земельного, Податкового кодексів, Закону України "Про фермерське господарство", інших законодавчих актів України та цього Статуту.

Головою і засновником господарства є ОСОБА_6.

Членами господарства є: ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_4 (син), ОСОБА_8 (дочка).

09.09.2015 засновником Фермерського господарства ОСОБА_6 прийнято рішення № 1 (а.с. 18, т. 1), яким вирішено:

у зв'язку з розірванням шлюбу та втратою родинної спорідненості виключити зі складу членів Фермерського господарства ОСОБА_6 ОСОБА_3 (п. 1 рішення);

змінити відомості про члена Фермерського господарства ОСОБА_8 (доньку) в частині зазначення прізвища (у зв'язку з одруженням) на ОСОБА_5 (п. 2 рішення);

у зв'язку із вищевказаними змінами викласти статут Фермерського господарства ОСОБА_6 у новій редакції, затвердити його та провести державну реєстрацію відповідно до вимог чинного законодавства України (п. 3 рішення).

09.10.2015 проведено державну реєстрацію змін до установчих документів Фермерського господарства ОСОБА_6 - статуту у новій редакції, затвердженого рішенням засновника Фермерського господарства ОСОБА_6 № 1 від 09.10.2015 (статут - а.с. 26-34, т. 1). У відповідності до розділу 1 "Загальні положення" чинної редакції Статуту відповідача, засновником і головою ФГ "ОСОБА_6." є ОСОБА_6, членами господарства є ОСОБА_4 (син) та ОСОБА_5 (дочка).

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 06.07.2016 у справі № 912/2012/16 (а.с. 19-25, т. 1) за позовом ОСОБА_3 до відповідача: Фермерського господарства ОСОБА_6, за участю третіх осіб: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання недійсним п. 1 рішення засновника Фермерського господарства ОСОБА_6 № 1 від 09.09.2015 про виключення ОСОБА_3 із членів господарства та визнання недійсними змін до Статуту господарства в редакції, прийнятій та затвердженій рішенням засновника - ОСОБА_6 від 09.10.2015 № 1, зареєстрованих реєстраційною службою Кіровоградського районного управління юстиції Кіровоградської області від 09.10.2015 за № 6000561, позов ОСОБА_3 задоволено частково; визнано недійсним п. 1 рішення засновника Фермерського господарства ОСОБА_6 № 1 від 09.09.2015 про виключення ОСОБА_3 із членів Фермерського господарства ОСОБА_6; у задоволенні позову про визнання недійсними змін до Статуту Фермерського господарства ОСОБА_6 в редакції, прийнятій та затвердженій рішенням засновника Фермерського господарства ОСОБА_6 від 09.10.2015 № 1, зареєстрованих реєстраційною службою Кіровоградського районного управління юстиції Кіровоградської області від 09.10.2015 за № 6000561 відмовлено.

Отже, відповідно до матеріалів справи на дату звернення позивача з позовом, що розглядається у даній справі, Фермерське господарство ОСОБА_6 діє на підставі Статуту Фермерського господарства ОСОБА_6 (нова редакція), затвердженого рішенням засновника господарства № 1 від 09.10.2015, державну реєстрацію змін до установчих документів проведено 09.10.2015 за № 6000561.

Відповідні зміни до останньої редакції статуту ФГ "ОСОБА_6." в частині зазначення членом фермерського господарства ОСОБА_3, у зв'язку з визнанням недійсним рішення засновника господарства щодо виключення позивача зі складу членів господарства, у встановленому законом порядку не вносились.

ОСОБА_3 не зверталася до суду з вимогами про оскарження дій державного реєстратора, які були проведені державним реєстратором 09.10.2015.

ОСОБА_3 посилається, що будучи членом фермерського господарства, сплатила 100 відсотків грошового внеску до статутного капіталу фермерського господарства, та вважає, що її право власності на частку у статутному капіталі господарства порушено, оскільки не визначено відповідачем.

У зв'язку зі сплатою внеску до статутного капіталу господарства та відсутністю у статуті відповідача положень про розмір часток у статутному капіталі господарства голови та членів ФГ "ОСОБА_6.", 26.05.2017 позивачем подано до відповідача заяву, згідно якої позивач просила визначити розмір частки члена фермерського господарства ОСОБА_3 у статутному капіталі ФГ "ОСОБА_6." та розмір частки члена фермерського господарства ОСОБА_3 у цілісному майновому комплексі фермерське господарство "ОСОБА_6 (а.с. 97-98, т. 1).

У відповідь на заяву позивача від 26.05.2017 р., що містила прохання про визначення розмірів часток ОСОБА_3 у статутному капіталі ФГ "ОСОБА_6." та у цілісному майновому комплексі фермерське господарство "ОСОБА_6", відповідачем направлено лист, згідно змісту якого відповідач, посилаючись на положення статуту фермерського господарства, зазначив про те, що для визначення розміру частки члена фермерського господарства у цілісному майновому комплексі ФГ "ОСОБА_6." необхідна дата припинення членства у господарстві (а.с. 111-112, т. 1).

Оскільки позивач наразі є членом ФГ "ОСОБА_6.", про намір виходу зі складу членів фермерського господарства відповідача не повідомляла, відповідної заяви не подавала, відповідач вважає відсутнім порушення прав чи охоронюваних законом інтересів ОСОБА_3 як члена фермерського господарства.

Переглядаючи оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі в апеляційному порядку, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та третьої статті 114 Господарського кодексу України фермерське господарство є формою підприємництва громадян з метою виробництва, переробки та реалізації товарної сільськогосподарської продукції. Відносини, пов'язані із створенням та діяльністю фермерських господарств, регулюються цим Кодексом, а також законом про фермерське господарство, іншими законами.

За приписами частини першої статті 1 Закон України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону (ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство").

Залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного капіталу в Україні діють підприємства унітарні та корпоративні (ч. 3 ст. 63 ГК України).

Корпоративне підприємство утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об'єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства. Корпоративними є кооперативні підприємства, підприємства, що створюються у формі господарського товариства, а також інші підприємства, в тому числі засновані на приватній власності двох або більше осіб (ч. 5 ст. 63 ГК України).

За приписами частин першої та другої статті 65 ГК України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

За положеннями статті 79 ГК України господарськими товариствами визнаються підприємства або інші суб'єкти господарювання, створені юридичними особами та/або громадянами шляхом об'єднання їх майна і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку.

Як визначено частиною першою статті 1 Закону України "Про господарські товариства" та статтею 113 Цивільного кодексу України, господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Відповідно до положень статті 4 Закону України "Про господарські товариства", статей 87, 88 Цивільного кодексу України, статей 57, 82 Господарського кодексу України документом, який визначає правовий статус юридичної особи, є статут.

Згідно з частиною четвертою ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство діє на основі Статуту. У Статуті зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до розділу першого Статуту Фермерського господарства ОСОБА_6 (загальні положення) (редакція від 09.10.2015):

засновником і головою господарства є ОСОБА_6;

членами господарства є: ОСОБА_4 (син), ОСОБА_5 (дочка).

Згідно з положеннями розділу сьомого Статуту:

для забезпечення діяльності фермерського господарства створюється статутний капітал у розмірі 1 000, 00 грн.;

ОСОБА_6 за рахунок свого грошового внеску до статутного капіталу вносить кошти у сумі 1 000, 00 грн., що складає 100 відсотків статутного капіталу;

до складу майна фермерського господарства статутного капіталу можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його статутного капіталу;

частка засновника (членів) в майні фермерського господарства визначається виходячи з фактично внесеного ними вкладу до статутного капіталу; вартість частки засновника (членів) у майні фермерського господарства визначається на підставі балансу фермерського господарства;

засновник (члени) фермерського господарства можуть прийняти рішення про збільшення, зменшення статутного капіталу фермерського господарства;

збільшення статутного капіталу фермерського господарства допускається після внесення засновником (членами) вкладів у статутний капітал в повному обсязі;

збільшення статутного фонду капіталу може здійснюватися за рахунок майна фермерського господарства, додаткових вкладів до статутного капіталу засновника (членів) фермерського господарства та (або) за рахунок вкладів у статутний капітал громадян, що приймаються до складу членів фермерського господарства, як нових членів;

при збільшенні статутного капіталу фермерського господарства за рахунок майна фермерського господарства розмір частки засновника (члена) фермерського господарства може бути змінений з урахуванням внеску до статутного капіталу та (або) особистої трудової участі засновника (члена) фермерського господарства в його діяльності за рішенням засновника фермерського господарства;

рішення засновника (членів) фермерського господарства про зміну розміру статутного капіталу набирає чинності з дня внесення змін до статуту господарства та державної реєстрації.

Права та обов'язки фермерського господарства, його засновника (членів) визначає розділ шостий Статуту фермерського господарства.

Відповідно до п. 6.3. цього розділу Статуту засновник (члени) фермерського господарства мають право:

брати участь в управлінні справами фермерського господарства в порядку, визначеному цим Статутом;

брати участь у розподілі прибутку та отримувати частину прибутку від діяльності фермерського господарства пропорційно вартості майна, внесеного до статутного фонду (складеного капіталу);

мають право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або в разі припинення членства у фермерському господарстві вартістю пропорційно його частці в статутному фонді (складеному капіталі);

засновник (члени), які вийшли зі складу членів фермерського господарства, мають право на належну їм частину доходу (прибутку), одержаного фермерським господарством у поточному році до моменту виходу їх зі складу засновника (членів) фермерського господарства

Органи управління господарства, порядок прийняття ними рішень визначає одинадцятий розділ Статуту фермерського господарства.

Так, відповідно до положень цього розділу Статуту фермерського господарства:

управління господарством здійснює його голова (засновник);

голова фермерського господарства має право приймати рішення з усіх питань діяльності господарства;

до компетенції голови господарства належить, зокрема, визначення напрямів діяльності господарства і затвердження його планів та звітів про їх виконання; внесення змін до статуту господарства; прийняття рішень про прийняття і виключення членів господарства, визначення розміру, форми, порядку внесення членами господарства вкладів до складеного капіталу та визначення розміру часток членів господарства у складеному капіталі; порядок розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку, визначення порядку покриття збитків.

Зміни до статуту фермерського господарства приймаються рішенням засновника або голови фермерського господарства. Зміни в статуті підлягають державній реєстрації відповідно до чинного законодавства України (розділ 14).

Як встановлено вище, Статут Фермерського господарства ОСОБА_6 (редакція від 09.10.2015) передбачає, що єдиним засновником і одночасно головою господарства є ОСОБА_6; для забезпечення діяльності фермерського господарства створюється статутний капітал у розмірі 1 000, 00 грн., який формується за рахунок грошового внеску ОСОБА_6 у зазначеній сумі, та що складає 100 відсотків статутного капіталу.

Разом з тим, виходячи з наведених вище положень розділу сьомого Статуту Фермерського господарства ОСОБА_6 про те, що "до складу майна фермерського господарства статутного капіталу" може входити майно, майнові права, грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства; що частка засновника (членів) в майні фермерського господарства визначається виходячи з фактично внесеного ними вкладу до статутного капіталу; що як засновник, так і члени фермерського господарства наділені повноваженнями щодо прийняття рішень, пов'язаних зі зміною статутного капіталу, а також положень про те, що засновник (члени) фермерського господарства визначають джерела утворення резервного та інших фондів і напрямки витрачання їх, як і порядок контролю за правильністю і ефективністю витрачання коштів фондів (розділ 8 Статуту); що засновник (члени) фермерського господарства мають право брати участь в управлінні справами фермерського господарства, у розподілі прибутку та отримувати частину прибутку від діяльності фермерського господарства пропорційно вартості майна, внесеного до статутного фонду (складеного капіталу); на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або в разі припинення членства у фермерському господарстві, вартістю пропорційно його частці в статутному фонді (складеному капіталі); засновник (члени), які вийшли зі складу членів фермерського господарства, мають право на належну їм частину доходу (прибутку), одержаного фермерським господарством у поточному році до моменту виходу їх зі складу засновника (членів) фермерського господарства (розділ 6 Статуту), Фермерське господарство ОСОБА_6 має ознаки корпоративного підприємства.

Зміст корпоративних прав визначено статтею 167 Господарського кодексу України, відповідно до якої корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

З огляду на ті обставини, що у судовому порядку визнано недійсним рішення засновника Фермерського господарства ОСОБА_6 № 1 від 09.09.2015 про виключення ОСОБА_3 із членів цього господарства, позивач є членом зазначеного господарства та наділена щодо нього корпоративними правами.

Не внесення у встановленому порядку змін до Статуту Фермерського господарства ОСОБА_6 щодо складу його членів та відсутність державної реєстрації таких змін не спростовує тих обставин, при вирішенні цього спору за участю всіх членів фермерського господарства, що ОСОБА_3 відновлена у статусі члена фермерського господарства у судовому порядку.

Проте, розмір статутного капіталу, порядок його формування та зміни (збільшення/зменшення) визначено положеннями Статуту (розділ 7), прийняття рішення про зміну розміру статутного капіталу віднесено до компетенції засновників (членів) фермерського господарства. Також, лише установчим документом визначається розмір частки у статутному капіталі, який належить кожному члену (учаснику).

Внесення таких змін до розміру статутного капіталу та інший розподіл часток між членами внесків до статутного капіталу має наслідком внесення відповідних змін до статуту.

Внесення грошових коштів до статутного капіталу поза порядком, визначеним статутом (прийняття відповідного рішення засновниками/учасниками, внесення змін до статуту), не може змінювати розмір частки учасника фермерського господарства та загальний розмір статутного капіталу.

Розмір статутного капіталу Фермерського господарства ОСОБА_6 встановлено вище, також вище встановлено належність 100 % статутного капіталу ОСОБА_6.

Положеннями чинного законодавства та Статуту не передбачено можливості внесення вартості частки у статутному капіталі одного члена (учасника) замість іншого та набуття після цього його частки.

У разі коли Статутом передбачено прийняття рішення з того чи іншого питання виключно певним органом, ці повноваження не можуть бути надані або делеговані іншим органам.

Як за положеннями Закону України "Про господарські товариства", так і за положеннями Закону України "Про фермерське господарство" та Статуту визначення розміру статутного капіталу та його розподіл віднесено до компетенції зборів учасників цих товариств (членів, засновників), а не суду.

Отже, оскільки прийняття рішення про зміну розміру статутного капіталу та розподіл часток між членами внесків до статутного капіталу віднесено до компетенції засновників (членів) фермерського господарства, господарські суди не можуть приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції органів управління юридичної особи, у тому числі про внесення змін до установчих документів юридичної особи, перерозподіл часток між учасниками.

Господарським судам слід виходити із законодавчо встановленої заборони незаконного втручання органів державної влади, в тому числі і судів, у господарські відносини (стаття 6 ГК України).

Прийняття відповідних рішень судом виходить за межі компетенції господарського суду, є втручанням у господарську діяльність товариства, а тому суд не має права брати на себе функції органів управління товариством; суд перевіряє обґрунтованість та законність прийняття відповідних рішень у разі подання позову про визнання такого рішення чи статуту недійсним.

Стаття 22 Закону України "Про фермерське господарство" визначає фермерське господарство як цілісний майновий комплекс, що включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов'язання.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про фермерське господарство", член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються Статутом фермерського господарства.

Проаналізувавши наведені вище вимоги чинного законодавства та умови статуту відповідача, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що член фермерського господарства має право на отримання частки майна господарства у разі його ліквідації або у разі припинення членства у ньому. Розмір частки та порядок її отримання визначаються виключно статутом фермерського господарства; відповідні положення Статуту наведені вище.

За викладених обставин та враховуючи, що позивач є членом ФГ ОСОБА_6 та не заявляла про намір припинення свого членства у фермерському господарстві (докази звернення з відповідними заявами до фермерського господарства відсутні в матеріалах справи), чинний статут відповідача містить положення про порядок визначення частки члена фермерського господарства у разі його виходу зі складу членів господарства (п.п. 6.3., 6.4., 7.1.-7.3. статуту), господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність порушеного права позивача.

Також, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права.

Звертаючись до суду з вимогою щодо визначення частки члена фермерського господарства в його статутному капіталі, позивач фактично просить встановити певний юридичний факт.

Проте, встановлення певного факту виходить за межі повноважень господарських судів, оскільки розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин. Тому, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не відповідає способам, встановленим чинним законодавством, і, як наслідок, не призводить до поновлення його порушеного права.

Заявлена позивачем вимога про встановлення певного факту не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки ця вимога є нічим іншим як встановлення факту, що має юридичне значення. Цей факт може встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову, рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача без задоволення.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи позивача, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, як такі, що спростовуються вищенаведеним.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи позивача щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального права у зв'язку з проведенням судового засідання 19.06.2017 без участі представника позивача.

За роз'ясненнями абз. 3 п 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Згідно зі ст.77 ГПК України, питання про відкладення розгляду справи є правом суду, яким останній користується на власний розсуд, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні, а не його обов'язком.

Суд першої інстанції взявши до уваги, що не визнавав обов'язковою явку повноважного представника позивача в засідання суду, наявні матеріали справи є достатніми для вирішення спору, розглянув справу за відсутності представника позивача.

Подане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи правомірно відхилено судом першої інстанції, оскільки зайнятість представника відповідача в інших судових засіданнях не є поважною причиною незабезпечення позивачем явки у судове засідання свого повноважного представника, суд не обмежував позивача колом представників щодо явки в судове засідання для належного представництва його інтересів.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення господарського суду Кіровоградської області від 19.06.2017 у справі № 912/1182/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 19.06.2017 у справі № 912/1182/17 залишити без змін.

Повна постанова складена 22.08.2017 року.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Л.М. Білецька

Суддя І.М. Кощеєв