ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.08.2017 Справа № 904/6892/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "КРИВОРІЖГАЗ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення боргу у розмірі 148 303 270,33 грн. за договором купівлі - продажу природного газу

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 - представник дов. № 14-66 від 14.04.2017

Від відповідача: ОСОБА_2 представник - дов. № 007.1Др-57-0617 від 02.06.2017

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулось до господарського суду з позовом в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» заборгованість в сумі 148 303 270, 33 грн. з яких: основнй боргу в сумі 109 228 155, 83 грн., пеня в сумі 109 228 155, 83 грн., 3% річних в сумі 3 894 707, 35 грн., інфляційні втрати в сумі 13 589 082, 39 грн. за договором купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013 в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ.

В ході розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив, у відзиві на позов від 31.07.2017 просив припинити провадження по справі. Свої заперечення обґрунтовував тим, що в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебувала справа № 904/5511/16, порушена за позовом ПАТ «НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" до ПАТ «Криворіжгаз» про стягнення заборгованості щодо оплати наданих послуг у січні 2013- грудні 2015 року згідно договору на купівлю-продаж природного газу № 13-156-ВТВ у розмірі 133 712 830,25 грн., з яких 110 225 584,11 грн. основний борг, 17 586 200,58 грн. пеня, 1 379 878,18 три відсотки річних, 4 521 167,38 грн. інфляційні втрати. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2016 в задоволенні позову відмовлено. Мотивувальна частина цього рішення обґрунтована тим, що умови п. 6.1., 11 договору № 13-156-0ВТВ від 04.01.2013 року, є відповідно зміненими з дня прийняття постанови Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/497/16, тобто, з 03.08.2016 року, із застосуванням положень таких змін до відносин сторін, що виникли між ними до їх внесення. З огляду на викладені вище обставини, виходячи з умов п. 6.1 договору № 13-156-ВТВ від 04.01.2013 року, в редакції змін від 03.08.2016 року, за відсутності доказів повного розрахунку Позивача за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, обов'язок Відповідача щодо остаточної оплати за газ поставлений протягом січня 2013 року грудня 2015 року, є таким, що не настав, що відповідно виключає підстави для задоволення заявлених вимог про стягнення як суми боргу за отриманий газ, так і нарахувань, пов'язаних з порушенням цього зобов'язання, у вигляді пені, інфляційних втрат, та трьох процентів річних. Постановою Вищого господарського суду по справі № 910/497/16 від 02.11.2016 касаційну скаргу ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» задоволено, постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2016 по справі № 910/497/16 скасовано, рішення Господарського суду м. Києва від 16.03.2016 залишено в силі.

Враховуючи вищевикладені обставини, Відповідач вважає, що позивач після скасування постанови апеляційного суду, користуючись своїм правом, передбаченим ст. 112 ГПК України повинен був звернутися з відповідною заявою про перегляд справи № 904/5511/16 за нововиявленими обставинами, а не з новим позовом.

В свою чергу, позивач 31.07.2017 надав суду пояснення в яких зазначив, що на момент оголошення рішення по справі № 904/5511/16 суд оцінював обставини справи, у тому числі і підстави позову з урахуванням суттєвих змін умов договору, у тому числі і щодо дати останнього розрахунку, внесених на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/497/16. Однак враховуючи, що вищезазначені зміни у подальшому були скасовані, у даній справі підстави позову (істотні умови Договору порядок оплати, строки розрахунків тощо) істотно відрізняються від тих, якими керувався суд у справі № 904/5511/16.

11.08.2017 відповідач надав до суду пояснення, в яких проти позову заперечив, та зазначив, що різниця заборгованості за заявленим позовом у справі № 904/5511/16 та позовом у справі № 904/6892/17 складає 997 428,28 грн., у звязку з частковою оплатою основного боргу в період з 02.09.2016 по 20.04.2017 на суму 997 428,28 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог. Нарахування пені у розмірі 21 591 324,76 грн. здійснювалось за період з 21.01.2016 по 31.05.2017. Нарахування 3% річних на суму 3 894 707,35 та інфляційних втрат на суму 13 589 082,39 грн. здійснюється за період з 21.01.2016 по 31.05.2017. Отже, період заборгованості по справі № 904/5511/16 є абсолютно ідентичним періоду по справі № 904/6892/17, а саме період заборгованості за основною сумою січень-грудень 2015р.

17.08.2017 відповідач надав до суду відзив, в якому зазначив, що Сертифікатом № 6155 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданим Торгово-промисловою палатою відповідачеві, було засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), зокрема: дії/бездіяльність третіх осіб/органи державної влади щодо наступних зобовязань, виконання яких передбачено щомісячно: оплата придбаного протягом 2014-2015 р.р. природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, які не були враховані при встановлені тарифів на розподіл природного газу, у розмірі 10,54 млн.куб.м за договором № 13-156-ВТВ на купівлю-продаж природного газу, укладеним 04.01.2013 між ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» та ПАТ «Криворіжгаз», які унеможливили їх виконання в зазначений термін. Період дії форс-мажорних обставин з 01.05.2014 по 14.04.2016. Відповідач своїм листом № 02/7503 від 18.04.2016 повідомив позивача про наявність форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання обовязків за договором. Таким чином, відповідач, отримавши від позивача природний газ, не здійснив повну його оплату внаслідок форс-мажорних обставин, спричинених незаконними діями/бездіяльністю третіх осіб, на які відповідач не може вплинути.

В свою чергу, позивач, підтримуючи свої позовні вимоги, зазначив про перевищення своїх повноважень Торгово-промисловою палатою України при видачі вищезазначеного Сертифіката, та в якості обґрунтування своєї позиції надав для долучення до матеріалів справи копію постанови Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі № 913/869/14.

31.07.2017 у судовому засіданні оголошувалась перерва до 14.08.2017, 14.08.2017 оголошувалась перерва до 22.08.2017.

Клопотання про використання засобів технічної фіксації судового процесу при розгляді цієї справи не заявлялись.

В судовому засіданні 22.08.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача та відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія НАФТОГАЗ УКРАЇНИ (далі - Продавець, Позивач) та публічним акціонерним товариством «Криворіжгаз» (далі - Покупець, Відповідач) 04.01.2013 укладено договір № 13-156-ВТВ купівлі-продажу природного газу (далі - Договір) також, в подальшому сторонами укладено додаткові угоди до вказаного договору: № 1 від 04.04.2013, № 2 від 10.07.2013, №3 від 08.08.2013, № 4 від 31.12.2013, № 5 від 28.04.2014, № 6 від 15.05.2014, № 7 від 10.06.2014, № 8 від 05.09.2014, № 9 від 10.11.2014, № 10 від 08.12.2014, № 11 від 22.12.2014, №12 від 05.02.2015, № 17 від 10.07.2015, № 18 від 12.10.2015, № 19 від 28.10.2015 та № 19/1 від 27.11.2015.

Відповідно до пункту 1.1. Договору Продавець зобовязується передати у власність Покупцеві у 2013 році природний газ, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва технологічних витрат та нормованих втрат Покупця.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, з урахуванням Додатковою угоди № 12 від 05.02.2015, що Продавець передає Покупцеві у період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року газ в обсязі до 46 082, 447 тис. куб.м., у тому числі:

- у 2013 році 10 191, 303 (тис. куб.м.);

- у 2014 році 17 884, 336 (тис. куб.м.);

- у 2015 році до 18 006, 808 (тис. куб. м).

місяцьобсягмісяцьОбсягМісяць ОбсягМісяцьОбсяг
січень3 343, 652квітень1 052, 366Липень706, 162Жовтень1 441, 610
лютий2 632, 991травень729, 471Серпень710, 507Листопад1 570, 456
березень1 916, 597червень702, 278Вересень714, 733Грудень2 485, 985
І кв.7 893, 240ІІ кв.2 484, 115ІІІ кв.100, 252IV кв.5 498, 051
Згідно п. 3.1. Договору, продавець передає Покупцю імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» газорозподільних станціях ДК «Укртрансгаз».

Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальністю, повязану з правом власності на газ.

Згідно п. 3.3. Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газорозподільного/газотранспортного/газовидобувального підприємства три примірники акту приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8 числа повертає Покуцю та газорозподільному/газотранспортному/газовидобувальному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточного розрахунку між сторонами (п. 3.4. Договору).

Відповідно до п. 5.2. Договору в редакції Додаткової угоди № 19/1 від 27.11.2015 ціна за 1000 куб.м газу з 01 грудня 2015 року становить 6 474, 00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%;

- податок на додану вартість за ставкою 20%.

До ціни газу додається тариф на транспортування природного газ магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз» на території ліцензованої діяльності газорозподільного підприємства 404, 30 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 485,16 грн.

До сплати за 1 000 куб.м природного газу 7 007, 78 грн., крім того ПДВ 20 % - 1 401, 56 грн., всього з ПДВ 8 409, 34 грн.

Згідно п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. Договору.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 го числа місяця наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

Відповідно п. 9.2. Договору строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 3 роки.

В розділі 11. Договору зазначено, що цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

У позовній заяві, Позивач зазначив, що він здійснив поставку природного газу Відповідачу в період з січня 2013 р. по листопад 2015 р. на загальну суму 287 590 878, 56 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 44-60), які підписані повноважними представниками сторін без зауважень на скріплені печатками підприємств сторін.

Як зазначає Позивач у позовній заяві, Відповідач за поставленй газ розрахувався частково, на підставі чого в нього утворилась заборгованість у сумі 109 228 155, 83 грн., що і стало причиною позову.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову на підставі наступного.

Пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, предметом позову у справі № 904/5511/16 стало стягнення з відповідача 110 225 584,11 грн. - боргу за отриманий природний газ за період з січня 2013 по грудень 2015 року, 17 586 200,58 грн. - пені за період з 21.01.2016 по 21.06.2016, 4 521 167,38 грн. - витрат від інфляції за період з 21.01.2016 по 30.06.2016, та 1 379 878,18 грн. - три відсотки річних за період 21.01.2016 по 21.06.2016. Заявлені позовні вимоги були мотивовані порушенням з боку Відповідача своїх зобов'язань за договором на купівлю-продаж природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013 року щодо своєчасної та повної плати вартості переданого природного газу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2017 року по справі № 904/5511/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" до Публічного акціонерного товариства "КРИВОРІЖГАЗ" про стягнення заборгованості у розмірі 133 712 850, 25 грн. в задоволенні позову відмовлено. Зазначене рішення не оскаржувалося.

Предметом позову у справі № 904/6892/17 є стягнення з Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" заборгованості в сумі 148 303 270, 33 грн. з яких: основний борг становить 109 228 155, 83 грн. за період з січня 2013 по грудень 2015 року, пеня - 109 228 155, 83 грн. за період з 21.01.2016 по 05.05.2017, 3% річних - 3 894 707, 35 грн. за період з 21.01.2016 по 05.05.2017, інфляційні втрати - 13 589 082, 39 грн. за період з 21.01.2016 по 05.05.2017 за договором купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013.

Тобто, з матеріалів справи вбачається, що предметом як даного позову, так і позову по справі № 904/5511/16 є стягнення з Публічного акціонерного товариства "КРИВОРІЖГАЗ" заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013 за період з січня 2013 по грудень 2015 року, тобто підстави позовів є тотожними.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Заперечення позивача щодо інших ніж у справі № 904/5511/16 предмету та підстав позову у справі № 904/6892/17 судом не приймаються з огляду на наступне.

Предметом позову, як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підставою ж позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою визначені правові наслідки. Підстава позову складається із таких юридичних фактів, які підтверджують наявність спірних взаємовідносин, приналежність сторін до цієї справи та привід до позову.

Як вже зазначено вище, припинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини другої статті 80 Господарського процесуального кодексу України можливе за умов, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку. За відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах. Така ж позиція викладена і в пункті .4.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Тобто, норми даної статті мають на меті усунення здійснення провадження та ухвалення судом рішення за тотожним позовом. Встановлення зазначеного правила пов'язано з виключністю та обов'язковістю рішення суду, визначених ст. 129 Конституції України та ст. 115 ГПК України.

За змістом статті 54 Господарського процесуального кодексу України позивач самостійно визначає у позові його предмет та підстави, а суд не має права змінювати наведені позивачем предмет та підстави позову, за винятком випадків, чітко передбачених процесуальним законодавством.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та доданих сторонами документів, спір про стягнення з ПАТ "Криворіжгаз" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" заборгованості за Договором на купівлю-продаж природного газу № 13-156-ВТВ від 04.01.2013 року за отриманий протягом січня 2013 року грудня 2015 року природний газ в обсязі 43 848,981 тис. куб. м., пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за несвоєчасну сплату, вже розглядався Господарським судом Дніпропетровської області за участю тих же самих сторін, про той же предмет та з тих же підстав, оскільки склад учасників судового процесу, предмет та підстави позову у справі № 94/6892/17 співпадають з тими, що розглядалися судом в межах справи № 904/5511/16 (т.2 а.с. 34-48).

Посилання у новому позові (справа № 904/6892/17) на будь-які інші підстави, ніж ті, що були підставами у справі № 904/5511/16 - відсутні.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

З огляду на матеріали справи, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2016 у справі № 904/5511/16 не оскаржувалося та набрало законної сили.

Крім того, слід зазначити, що у своєму рішенні у справі № 904/5511/16 суд звертав увагу позивача на те, що в разі скасування постанови Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/497/16, яка стала підставою для ухвалення рішення у цій справі, останнє може бути переглянуто з підстав передбачених п. 4 ч. 2 ст. 112 Господарського процесуального кодексу України.(т.2 а.с.21).

Відповідно до приписів ч.4 ст. 112 Господарського процесуального кодексу України однією з підстав для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду.

Згідно наданих позивачем документів, постанова Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/497/16 скасована постановою Вищого господарського суду України від 02 листопада 2016 року (в судовому засіданні приймав участь і представник позивача), що, в свою чергу, є підставою для перегляду рішення у справі № 904/5511/16 за нововиявленими обставинами.

Однак, позивач своїм правом на звернення до суду із заявою про перегляд рішення у справі № 904/5511/16 за нововиявленими обставинами не скористався, звернувшись з новим, тотожнім попередньому позовом, розгляд якого фактично зводиться до перегляду справи № 904/5511/16 за нововиявленими обставинами.

Таким чином, вищевказані обставини є підставою для припинення провадження у даній справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 109 228 155,83 грн., пені - 17 586 200,58 грн., 3 % річних - 1 379 878,18 грн., інфляційних втрат - 4 521,167,38 грн. нарахованих за період з 21.01.2016 по 21.06.2016.

Що стосується стягнення пені - 4 005 124,18 грн., 3 % річних - 2 514 829,17грн. та інфляційних втрат - 9 067 915,01 грн. за період з 22.06.2016 по 31.05.2017, то ці позовні вимоги задоволенню не підлягають на підставі наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Так, 04.01.2013 між ПАТ «Криворіжгаз» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» укладено договір № 13-156-ВТВ на купівлю продаж природного газу.

Згідно п. 1 статті 202, п. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо зафіксований в одному або кількох документах, у листах телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до приписів частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст. 628 ЦК України зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 655 ЦК України визначено, що договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої та третьої ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобовязання сторін змінюється відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобовязання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Частиною другою ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В силу вимог частини першої ст.. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як зазначалось вище, згідно п. 11 Договору, він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.2013 і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 20163 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №11 від 22.11.2014 викладено п. 11 договору у наступній редакції: Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013 і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Положеннями ст. 617 ЦК України передбачено загальні підстави для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання, зокрема, особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до п. 1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробничо-технічних витрат та нормативних втрат покупця.

Таким чином, можливість відповідача розрахуватися за природний газ для потреб ВТВ перед позивачем прямо залежить від затвердженого гранично допустимого розміру ВТВ, а також від наявності та суми передбаченої в тарифі на розподіл природного газу відповідної складової.

Згідно Наказу Міністерства палива та енергетики України № 264 від 30.05.2003 «Про затвердження методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами», виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу це граничний витік газу, під час якого ще можливо забезпечити надійне функціонування та умовну нормативну герметичність газопроводів, зєднаних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, приладів тощо. Крім того, до виробничо-технологічних втрат належить обєм витоку газу під час технічного обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, і зєднаних деталей який не перевищує норм, установлених чинними нормативними документами. Тобто, це газ, що втрачається під час його транспортування газорозподільними та внутрішньо будинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт, а отже ВТВ виникають з обєктивних причин, як наслідок технологічного процесу та зношеності газотранспортної системи, і такі витрати є невідємною частиною виробничого процесу розподілу природного газу та формують собівартість послуги розподілу газу.

Згідно пункту 5.9 Наказу № 264, розрахунок допустимих та фактичних обсягів ВТВ газу здійснюється газорозподільними підприємствами самостійно.

Аналогічні умови викладені в п. 1.2. Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості № 737 від 23.11.2011 «Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах», де зазначено, що газорозподільні підприємства самостійно згідно з методиками розраховують річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу на календарний рік та не пізніше ніж за 2 місяці до початку року подають їх на затверджен6ня до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. При цьому, як визначено п. 1.1. Наказу № 737 розрахунок річних обсягів нормативних втрат і нормативно-технологічних витрат природного газу на календарний рік розраховується відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення обєму газу до стандартних умов.

Згідно з пунктом 1.3. Наказу № 737 на підставі даних, отриманих від газорозподільних підприємств щодо розрахованих річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газу. Міністерство енергетики та вугільної промисловості України впродовж місяця затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарних рік.

Затверджені Міненерго розміри ВТВ враховуються при формуванні Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг газорозподільному підприємству тарифу на розподіл природного газу.

Порядок та процедура встановлення тарифів регламентується Порядком формування тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання, закачування, зберігання та відбору природного газу затвердженого постановою НКРЕ від 28.07.2011 № 1384, Методикою розрахунку тарифів та транспортування та постачання природного газу для підприємств з газопостачання та газифікації, затвердженої постановою НКРЕ від 04.09.2002 року № 983, Процедурою встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу, затверджений постановою НКРЕ від 03.04.2013 року № 3969 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.04.2013 року за № 685/23217.

Відповідна вимога щодо встановлення НКРЕКП економічно обґрунтованого тарифу на транспортування природного газу розподільними, який би забезпечував ліцензіату відшкодування його обґрунтованих витрат виробництва, сплату всіх податків, обовязкових платежів та бюджетних підрахувань відповідно до чинного законодавства України, а також отримання обґрунтування рівня прибутку міститься в пункті 2.1. Порядку № 1384, в пунктах 1.5, 1.7, 5.1 розділу 5 Методики № 983.

Основними аналітичними показниками при визначенні тарифів на послуги з транспортування природного газу є витрати підприємства та обсяги транспортованого природного газу (п. 4.1. розділу 4 Методики № 983).

Тобто, розмір ВТВ, затверджений Міненерго має в обовязковому порядку бути відшкодований за рахунок складової тарифу, затвердженої НКРЕКП.

Згідно ст. 4, 5 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» (який діяв до 01.10.2015), стаття 4 Закону України «Про ринок природного газу» (який дії з 01.10.2015) державне регулювання ринку природного газу, зокрема в питаннях встановлення тарифів на розподіл природного газу газорозподільними мережами здійснюють Міненерго та НКРЕКП. При цьому, нормативно-правові акти, що регулюють ринок природного газу, не передбачають та не припускають можливості покриття ВТВ, що виникають в діяльності газорозподільного підприємства, а рахунок будь-яких інших джерел, окрім тарифів на розподіл газу.

Оскільки покупець, як субєкт природної монополії, обмежений у своєму праві здійснення інших видів господарської діяльності (розділ ІІ Ліцензійних умов з розподілу), зважаючи що діяльність з розподілу природного газу здійснюється ПАТ «Криворіжгаз» в умовах імперативного державного регулювання, в тому числі, в частині встановлення тарифів на транспортування природного газу газорозподільними мережами (ст. 4. Закону України «Про ринок природного газу», ст.ст. 4, 5 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», ст.ст. 4, 8-10 Закону України «Про природні монополії»), тариф на розподіл природного газу є основним джерелом фінансування діяльності відповідача.

А відтак, можливість відповідача розрахуватися за природний газ для потреб ВТВ перед позивачем прямо залежить від затвердженого гранично допустимого розміру ВТВ, а також від наявності та суми передбаченої в тарифі на розподіл природного газу відповідної складової.

Так, 02.03.2015 Міністерством енергетики та вугільної промисловості України прийнято Наказ № 122 «Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних газорозподільних підприємств на 2015 рік».

Зазначеним наказом затверджено розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік для газопостачальних та газорозподільних підприємств, в тому числі і для споживачів.

Розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах визначені в Додатку до Наказу для кожного підприємства окремо (в т.ч. ПАТ «Криворіжгаз»).

Не погоджуючись із прийнятими Міністерством енергетики та вугільної промисловості України Наказом, зокрема із Додатком до оскарженого Наказу, Позивачі (в. т.ч. ПАТ «Криворіжгаз») звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовною заявою про його часткове скасування, а також про зобовязання Міністерства енергетики та вугільної промисловості України вчинити певні дії.

В постанові окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/15132/15 зазначено, що Наказ, Міністерство енергетики та вугільної промисловості прийняло з перевищенням своїх повноважень, без дотримання процедури його прийняття, та всупереч положенням Наказу № 737, що є регуляторним актом по відношенню до оскаржуваного Наказу. Відтак, оскаржений наказ повинен відповідати Наказу № 737 та Методикам, затвердженим на його виконання. Прийняття оскаржуваного Наказу призвело до необґрунтованого зменшення розмірів річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу позивачів (в т.ч. ПАТ «Криворіжгаз»).

Разом із тим, протягом 2014-2015 років при формуванні та затвердженні гранично допустимого розміру ВТВ та тарифу на розподіл природного газу Міненерго та НКРЕКП не було враховано обсяги витрат газу на покриття ВТВ в розмірі 10,54 млн.куб.м.

На підставі викладеного, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.09.2015 по справі № 826/15132/15 адміністративний позов задоволено, скасовано Додаток до Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 02.03.2015 № 122 «Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2015 рік» в частині встановлення для ПАТ «Криворіжгаз» розмірів нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік.

Разом з тим, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України не затвердило на 2015 рік розмір нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Криворіжгаз» згідно існуючих методик.

Виконання зобовязання Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Криворіжгаз» стало неможливим саме внаслідок бездіяльності третіх осіб органів державної влади, що полягає у невиконанні норм статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 9 Закону України «Про природні монополії», норм Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, а також Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджених наказом Мінпаливенерго від 30.05.2003 № 264.

Вказані обставини сторони не могли передбачити при укладенні договору, оскільки виходили з презумпції правомірності рішень та актів органів державної влади, законності їх діяльності. За умови дотримання Міненерго та НКРЕКП вимог вищезазначених законодавчих та підзаконних нормативних актів, тариф на розподіл природного газу для ПАТ «Криворіжгаз» повинен був враховувати більший обсяг природного газу для потреб ВТВ, який би повністю охоплював величину природного газу придбаного за договором № 13-156-ВТВ, в відтак дозволив би уникнути настання обставин непереборної сили форс-мажорні обставини.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуація й правовідносини залишилися передбаченими.

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рівність усіх перед законом, що випливає із статті 124 Конституції України, позначається на регулюванні всіх суспільних відносин. Дотримання цього принципу означає, зокрема, й заборону без розумного виправлення запроваджувати різницю в правах осіб, які належать до однієї й тієї самої категорії (заборону відмінного поводження з особами, які перебувають в однакових споріднених ситуаціях).

Відповідно до частини 3 ст. 14 Закону України про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України засвідчує обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями субєктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та не оголошена війна, дії суспільного ворога, збурення акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умови відповідно рішень та актів державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрусів, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За змістом частини 1 вказаної статті Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємства видається безкоштовно.

Отже, єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин.

Сертифікатом № 6155 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданим Торгово-промисловою палатою відповідачеві, було засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), зокрема: дії/бездіяльність третіх осіб/органів державної влади щодо наступних зобовязань, виконання яких передбачено щомісячно: оплата придбаного протягом 2014-2015 р.р. природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, які не були враховані при встановлені тарифів на розподіл природного газу, у розмірі 10,54 млн.куб.м за договором № 13-156-ВТВ на купівлю-продаж природного газу, укладеним 04.01.2013 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Криворіжгаз», які унеможливили їх виконання в зазначений термін (т.2 а.с. 57-58).

Період дії форс-мажорних обставин з 01.05.2014 та травень на 14.04.2016.

Відповідач своїм листом № 02/7503 від 18.04.2016 повідомив позивача про наявність форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання обовязків за договором (т. 2 а.с. 59). Таким чином, відповідач, отримавши від позивача природний газ, не здійснив повну його оплату внаслідок форс-мажорних обставин, спричинених незаконними діями/бездіяльністю третіх осіб, на які відповідач не може вплинути.

Згідно п. 8.1. Договору на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обовязків щодо договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Відповідно до п. 8.2. Договору строк виконання зобовязань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

У відповідності до п. 8.5. Договору виникнення зазначених обставин не є підставною для відмови покупця від сплати продавців за газ, який був поставлений до їх виникнення.

Зазначена позиція підтверджується постановами Вищого господарського суду України № 904/4470/16 від 07.12.2016 та № 926/2343/16 від 20.06.2017.

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави для задоволення позову, у звязку з чим в задоволенні позову в частині стягнення пені, 3% річних, та інфляційних втрат нарахованих за період з 22.06.2016 по 31.05.2017 слід відмовити.

Посилання позивача на постанову ВСУ від 12.04.2017 у справі № 913/869/14 судом не приймаються, оскільки в зазначеній постанові мова йдеться про стягнення з відповідача заборгованості за січень-грудень 2010 року, тоді, як у даній справі стягується заборгованість за 2015 рік, тобто за період, в якому вже діяли форс-мажорні обставини.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В силу вказаної норми обовязок доведення обставин покладається на сторону, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

На підставі викладеного, в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 109 228 155,83 грн., пені - 17 586 200,58 грн., 3 % річних - 1 379 878,18 грн., інфляційних втрат - 4 521,167,38 грн. за період з 21.01.2016 по 21.06.2016 провадження у справі підлягає припиненню.

В частині стягнення пені у сумі 4 005 124,18 грн., 3% річних - 2 514 829,17 грн. та інфляційних втрат - 9 067 915,01 грн. за період з 22.06.2016 по 31.05.2017 слід відмовити.

Відповідно до приписів ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 267 525, 526, 527, 530, Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 33, 34,36, 38, 43, 49, 82-87 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 109 228 155,83 грн., пені - 17 586 200,58 грн., 3 % річних - 1 379 878,18 грн., інфляційних втрат - 4 521,167,38 грн. за період з 21.01.2016 по 21.06.2016 провадження у справі - припинити.

В частині стягнення пені у сумі 4 005 124,18 грн., 3% річних - 2 514 829,17 грн. та інфляційних втрат - 9 067 915,01 грн. за період з 22.06.2016 по 31.05.2017 - відмовити.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 28.08.2017

Суддя ОСОБА_3