ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2017 р.Справа № 916/2020/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

(склад судової колегії змінений відповідно до розпоряджень керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи №557 від 03.07.2017р. та №861 від 16.08.2017р.; протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 03.07.2017р. та протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.08.2017р. )

при секретарі судового засідання Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від ФОП ОСОБА_1 - не з'явився;

від ФОП ОСОБА_2 - не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

на рішення господарського суду Одеської області від 05 вересня 2016 року

по справі №916/2020/16

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 31292грн.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 31.08.2017р. згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

27.07.2016р. Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_2.) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (надалі - відповідач, ФОП ОСОБА_1), в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу 31292грн. та судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31.03.2016р між ним (покупець) та відповідачем (продавець) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався поставити та передати у власність позивача дріт ОКТО оцинкований, діаметр ~ 1,4 мм у кількості 1т. та дріт ОКТО оцинкований, діаметр ~ 1,8мм у кількості 0,7т. Загальна вартість товару склала 31292грн., які ФОП ОСОБА_2 сплатив ФОП ОСОБА_1 31.01.16р. за рахунком №0251 від 31.03.16р. (наданим відповідачем). Пунктом 4.1 договору передбачено, що товар повинен бути повністю поставлений покупцю від 7 робочих днів з моменту проведення покупцем передоплати продавцю, проте товар так і не був поставлений та переданий у власність покупцеві, що і зумовило звернення ФОП ОСОБА_2 до суду з даним позовом.

З посиланням на норми ч.1 ст.626, ч.1 ст.638, ч.1 ст.655, ст.ст.662, 663, 629(ч.1), 530 ЦК України, ч.1 ст.173, ст.174 ГК України позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Разом з позовною заявою ФОП ОСОБА_2 подано суду першої інстанції заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ФОП ОСОБА_1

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.09.2016р. (суддя Петров В.С.) позов задоволено - стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 суму оплати за товар в розмірі 31292грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1378грн. Рішення суду обґрунтовано посиланнями на норми ст.655, ст.11, ч.1 ст.626, ст.202, ст.526, ч.1 ст.693, ст.538, ч.1 ст.663, ч.1 ст.644, ч.3 ст.612, ст.693 ЦК України, ч.1 ст.173, ч.1 ст.174, ч.1 ст.175, ст.193ГК України, та вмотивовано наступним. 31.03.2016р. між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно п.п. 1.1, 1.2 якого відповідач як продавець зобов'язується поставити та передати у власність позивача як покупця товар, а позивач як покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору. В п. 1.2, 2.1. договору вказано найменування товару та його кількість: дріт ОКТО оцинкований, діаметр ~ 1,4 мм, 1 т; дріт ОКТО оцинкований, діаметр ~ 1,8 мм у кількості 0,7 т. За умовами п. 5.4 договору покупець вносить предоплату згідно п. 5.2 на підставі виставленого рахунку № 251 від 31.03.2016 р. в розмірі 31292,грн., без ПДВ. В п. 5.5 договору визначено вид розрахунків: безготівковий. Як з'ясовано судом, на виконання умов вказаного договору відповідачем був виставлений позивачу розрахунковий рахунок № 0251 від 31.03.2016 р. на суму 31292,00 грн., яка була оплачена позивачем 31.03.2016 р., що підтверджується випискою по особовому рахунку позивача в ПАТ „Укрсоцбанк" № 4312 за 31.03.2016 р. Проте після виконання позивачем зобов'язання з проведення передоплати за товар у 100 % розмірі, відповідач не здійснив поставку обумовленого товару у встановлений договором строк 7 робочих днів з моменту проведення покупцем передоплати (тобто до 11.04.2016 р.). Наведене дає підстави стверджувати, що внаслідок відмови позивача від прийняття виконання неналежно виконаного зобов'язання з поставки товару, вказане зобов'язання припинилось, але у відповідача виникло зобов'язання з повернення сплачених позивачем коштів за вказаний товар. Враховуючи вищевикладене, суд вважає цілком правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача перерахованої позивачем суми оплати за товар в розмірі 31292,00грн.

Також суд в оскаржуваному рішенні залишив без задоволення заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, оскільки незастосування вказаних у заяві про забезпечення позову заходів не утруднить виконання та не призведене до невиконання рішення господарського суду з даного спору.

Не погодившись з рішенням суду від 05.09.2016р., ФОП ОСОБА_1 звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 зазначив, що категорично не погоджується із рішенням суду, рішення порушує процесуальні права відповідача та підлягає скасуванню з наступних підстав. ФОП ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату та час судових засідань при розгляді справи. Всі судові повістки направлялись на адресу: АДРЕСА_1, проте за вказаною адресою проживає бабуся віком 93 роки, яка не отримувала жодних повісток, ОСОБА_1 проживає за іншою адресою. За результатами ознайомлення із матеріалами справи, було встановлено, що на судових повістках підпис начебто ОСОБА_1 про отримання та працівника поштового відділення є однаковим, та зовсім відмінним від справжнього підпису ОСОБА_1 відповідно до паспорту громадянина України, виданого ОСОБА_1 Крім того, згідно ухвал господарського суду Одеської області від 29.07.2016р. та від 10.08.2016р., явку сторін у справі № 916/2020/16 у судові засідання було визнано обов'язковою. Проте 05.09.2016р. справу розглянуто за відсутності сторони повідомленої належним чином та винесено рішення суду. Також позовна заява ФОП ОСОБА_2 мала бути залишена без розгляду відповідно до ст.89 ГПК України, оскільки згідно із п.5 ст.89 ГПК України позовна заява залишається без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору. Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.07.2016р. було зобов'язано позивача надати до суду оригінали доданих до позову для огляду документів у судовому засіданні та належним чином засвідчені копії для залучення до матеріалів справи. Проте 09.08.2016 р. на електрону адресу господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про проведення судового засідання у відсутність позивача з огляду на неможливість бути присутнім у судовому засіданні. У наступне судове засідання позивач також не з'явився та не надав до суду запитувані документи.

Разом з апеляційною скаргою скаржником подане клопотання про відновлення строку, встановленого на подання апеляційної скарги.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 25.05.2017р. відновлено ФОП ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги; прийнято скаргу до провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні.

У зв'язку із перебуванням судді Таран С.В. у відпустці розпорядженням керівника апарату суду №557 від 03.07.2017р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/2020/16.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 03.07.2017р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Мишкіна М.А., судді: Будішевська Л.О., Бєляновський В.В.

Ухвалою суду апеляційної інстанції 03.07.2017р. (головуючий суддя Мишкіна М.А., судді Будішевська Л.О., Бєляновський В.В.) справу №916/2020/16 прийнято до провадження.

У зв'язку із перебуванням судді Бєляновського В.В. у відпустці розпорядженням керівника апарату суду №861 від 16.08.2017р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/2020/16.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.08.2017р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Мишкіна М.А., судді: Будішевська Л.О., Таран С.В.

Ухвалою суду апеляційної інстанції 16.08.2017р. (головуючий суддя Мишкіна М.А., судді Будішевська Л.О., Таран С.В.) справу №916/2020/16 прийнято до провадження.

ФОП ОСОБА_2 надіслав суду апеляційної інстанції заяви (20.06.2017р.03.07.2017р. та 31.08.2017р.), в яких просив суд провести судові засідання за його відсутністю та зазначив, що з вимогами апеляційної скарги ФОП ОСОБА_3 не згоден та вважає оскаржене рішення обґрунтованим та законним.

В засідання суду апеляційної інстанції сторони своїх представників не направили.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в ході апеляційного перегляду справи, що 31.03.2016р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Продавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу (надалі -Договір від 31.03.2016р.), відповідно умов п.п. 1.1, 1.2 якого Продавець зобов'язується поставити та передати у власність Покупця товар, а позивач як Покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору. Найменування товару та його кількість: дріт ОКТО оцинкований, діаметр ~ 1,4 мм, 1 т; дріт ОКТО оцинкований, діаметр ~ 1,8 мм у кількості 0,7т.

Відповідно до п. 4.1 Договору від 31.03.2016р. товар повинен бути повністю поставлений покупцю від 7 робочих днів з моменту проведення покупцем передоплати продавцю згідно п.5.4 даного договору до повного виконання сторонами прийнятих зобов'язань.

Згідно із пунктами 5.1 - 5.3 Договору від 31.03.2016р. ціна за одну тонну дроту 1,4 мм становить 18545,00 грн., за одну тонну дроту 1,8 мм становить 18210,00 грн., без ПДВ. Загальна вартість товару за договором склала 31292,00грн. В ціну товару не входить вартість його доставки до місця знаходження покупця.

Відповідно до п.5.4 Договору від 31.03.2016р. Покупець вносить предоплату згідно п.5.2 на підставі виставленого рахунку №251 від 31.03.2016р. в розмірі 31292,грн., без ПДВ.

Вид розрахунків: безготівковий розрахунок (п.5.5 Договору від 31.03.2016р.).

Згідно із п. 7.1 Договору від 31.03.2016р. передача (приймання-здача) товару здійснюється в місці знаходження продавця за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський р-н, с. Салгани, вул. Шабська буд. 53.

Даний Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами прийнятих зобов'язань (п.8.1 Договору від 31.03.2016р.).

На виконання умов Договору від 31.03.2016р. відповідачем був виставлений позивачу розрахунковий рахунок №0251 від 31.03.2016р. на суму 31292,00 грн. (а.с.14), яка була оплачена позивачем 31.03.2016р., що підтверджується випискою по особовому рахунку ФОП ОСОБА_2 в ПАТ «Укрсоцбанк» №4312 за 31.03.2016р. (а.с.15).

Проте відповідач не здійснив поставку обумовленого товару у встановлений договором строк 7 робочих днів з моменту проведення покупцем передоплати (тобто до 11.04.2016 р.).

04.05.2016р. позивач поштою надіслав відповідачу претензію, в якій вимагав поставити та передати у власність ФОП ОСОБА_2 обумовлений в договорі товар у 10-денний термін. Претензія була вручена відповідачу особисто 05.05.2016р., що підтверджується даними, які містяться на веб-сайті УДППЗ «Укрпошта» «Відстеження пересилання поштових відправлень» (а.с. 17).

Відповіді на претензію ФОП ОСОБА_1 не надав, доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Звертаючись до суду з позовом по даній справі ФОП ОСОБА_2 зазначив, що 31.03.2016р між ним (покупець) та відповідачем (продавець) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався поставити та передати у власність позивача дріт ОКТО оцинкований, діаметр ~ 1,4 мм у кількості 1т. та дріт ОКТО оцинкований, діаметр ~ 1,8мм у кількості 0,7т. Загальна вартість товару склала 31292грн., які ФОП ОСОБА_2 сплатив ФОП ОСОБА_1 31.01.16р. за рахунком №0251 від 31.01.16р. (наданим відповідачем). Пунктом 4.1 договору передбачено, що товар повинен бути повністю поставлений покупцю від 7 робочих днів з моменту проведення покупцем передоплати продавцю, проте товар так і не був поставлений та переданий у власність покупцеві, що і зумовило звернення ФОП ОСОБА_2 до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про підставність позовних вимог ФОП ОСОБА_2 з огляду наступного.

Згідно із ч.ч.1-2 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ч.1 ст.629 цього Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч.ч.1,2 ст. 173, ч.1 ст.175 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання. Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч.1 ст.693 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Невиконання зобов'язання або виконання зобов'язання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов'язання.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно д ч.3 ст. 612 ЦК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Згідно із ч.2 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Умовою застосування приписів ч.2 ст.693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно, тобто або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. При цьому, оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач по справі -ФОП ОСОБА_1 повністю виконав свої зобов'язання за Договором від 31.03.2016р. - 31.03.2016р. сплатив відповідачу вартість товару за договором - 31292,00грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку позивача в ПАТ «Укрсоцбанк» №4312 за 31.03.2016р.

Проте ФОП ОСОБА_4 своїх зобов'язань з поставки товару за Договором від 31.03.2016р. не виконав, доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Умовами пункту 4.1. Договору від 31.03.2017р. сторони визначили, що товар повинен бути повністю поставлений покупцю від 7 робочих днів з моменту проведення покупцем передоплати продавцю згідно п.5.4 даного договору до повного виконання сторонами прийнятих зобов'язань.

Тобто пункт 4.1 Договору від 31.03.2017р. не містить граничного визначення строку, до спливу якого відповідач повинен поставити позивачу товар за даним договором.

Відповідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

04.05.2016р. ФОП ОСОБА_1 виставив ФОП ОСОБА_2 претензію (яка фактично є вимогою поставити обумовлений договором товар). Дана претензія отримана відповідачем 05.05.2016р., отже у будь-якому разі відповідач повинен був поставити товар позивачу у строк до 12.05.2016р., чого ФОП ОСОБА_1 здійснено не було.

Враховуючи встановлення місцевим господарським судом обставини невиконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором від 31.03.2016р., суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог, та, як наслідок, законно задовольнив позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 зводяться до порушення судом норм процесуального права, яке виразилось у неповідомленні судом першої інстанції скаржника про час та місце розгляду справи господарським судом Одеської області.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцем проживання ФОП ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.64 ГПК України суддя, прийнявши позовну заяву, не пізніше трьох днів з дня її надходження виносить і надсилає сторонам, прокурору, якщо він є заявником, ухвалу про порушення провадження у справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні. Ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином. Ухвала надсилається також іншим підприємствам, установам, організаціям, державним та іншим органам, у випадках, коли від них витребуються документи, відомості та висновки або їх посадові особи викликаються до господарського суду.

Згідно із ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, представникам сторін і третіх осіб, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді. Ця ухвала виноситься з додержанням вимог статті 86 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81 1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що під час розгляду справи місцевим господарським судом були дотримані приписи ч.1 ст.64 ГПК України: копія ухвали про порушення провадження у справі від 29.07.2016р. та копія ухвали про відкладення розгляду справи від 10.08.2016р. були направлені відповідачу на адресу, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - АДРЕСА_1.

Отже та обставина, що на судових повістках підпис начеб-то ОСОБА_1 про отримання та працівника поштового відділення є однаковим, та зовсім відмінним від справжнього підпису ОСОБА_1 (як то зазначає скаржник у своїй скарзі) жодним чином не свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки останнім були вчинені дії щодо повідомлення відповідача про розгляд справи саме за адресою, внесеною до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не залишив позов ФОП ОСОБА_2 без розгляду в порушення ст.81 ГПК України не заслуговують на увагу з огляду такого.

Як вбачається з матеріалів справи, в додатки до позовної заяви ФОП ОСОБА_2 були надані незасвідчені ксерокопії документів.

Згідно із ст.36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.07.2016р. зобов'язано позивача надати оригінали доданих до позову документів для огляду у судовому засіданні та належним чином засвідчені копії для залучення до матеріалів справи; явку представників сторін визнано обов'язковою; ухвалою суду першої інстанції від 10.08.2016р. явку сторін визнано обов'язковою.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.09.2016р. ФОП ОСОБА_2 через канцелярію (вхідний №21573/16 від 05.09.2016р.) разом з супровідним листом було надано господарському суду Одеської області завірені копії документів, які були приєднані останнім до позовної заяви по даній справі.

Згідно п.5 ч.1 ст.81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Пункт 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» містить наступні роз'яснення: Якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Пункт 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначає про наступне: „У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами або, з огляду на обставини конкретної справи, залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.".

Тобто залишення позову без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.81 ГПК України є правом (з огляду на обставини конкретної справи), а не обов'язком господарського суду, та пов'язується, зокрема, із неможливістю вирішення спору по суті за відсутності витребуваних матеріалів або необхідністю заслуховування особистих пояснень позивача та відповідача по справі, що в даному випадку не мало місця.

Колегія суддів констатує, що крім (на думку скаржника) порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ФОП ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі не наводить жодної обставини по суті звернених до нього позовних вимог, а саме, не заперечує та не спростовує факту укладення між сторонами по справі Договору від 31.03.2016р.; факту здійснення позивачем оплати вартості товару (31292грн.) на виконання умов договору; не надає доказів постачання позивачу товару, обумовленого Договором від 31.03.2016р.

Отже доводи апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 скарги не свідчать про неправильність висновку про відмову у позові місцевого господарського суду та підставою для скасування рішення слугувати не спроможні.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області від 05.09.2016р. відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, зміні або скасуванню не підлягає, а відтак, залишається без змін.

Керуючись ст.ст.99,101-103,105 ГПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 05 вересня 2016р. у справі №916/2020/16 залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 05.09.2017р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.