РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2017Справа №910/8132/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна організація (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб"

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Будниченко О.В. - представник за довіреністю № 010-01/5411 від 10.08.2015;

від відповідача: Шутов О.О. - представник за довіреністю б/н від 10.05.2017;

від третьої особи: Башаров В.Є. - представник за довіреністю № 27-6900/17 від 30.03.2017;

Шевчук О.І. - представник за довіреністю № 27-13961/17 від 05.07.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

25.05.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" з вимогами до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги у даній справі обґрунтовано протиправним невизнанням Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадировим Владиславом Володимировичем в повному обсязі кредиторських вимог позивача до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в процесі ліквідації останнього, які виникли на підставі кредитного договору №21911D2 від 04.11.2011, на суму 416131602,83 грн., за облігаціями серії V, W, X, Y, Z, A1, B1, C1 на загальну суму 948986950,00 грн., а також на підставі договору №110912-Л про відкриття та ведення кореспондентського рахунку від 11.09.2012 на суму 73857685,60 грн. Так, позивач зазначає, що ним було надіслано відповідачу заяву з кредиторськими вимогами до АТ «Дельта Банк» від 04.11.2015 №010-05/6910, відповідно до якої позивач просив визнати кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на суму ,43 грн. Однак, відповідач визнав вимоги позивача лише на суму ,60 грн., які включені до 7 черги. Разом з тим, позивач вказує, що відповідачем не враховано, що вимоги за кредитним договором №21911D2 від 04.11.2011 на суму 416131602,83 грн. є забезпеченими вимогами, що повинні включатись окремо.

За наведених обставин, позивач просить суд: визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича щодо включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів 7 черги погашення кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на загальну суму ,60 грн.; зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича включити кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на загальну суму ,43 грн. до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"; окремо внести до реєстру акцептованих вимог кредиторів грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" за кредитним договором №21911D2 від 04.11.2011 на суму 416131602,83 грн. як такі, що забезпечені заставою майна Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2017 порушено провадження у справі №910/8132/17, розгляд справи призначено на 09.06.2017.

08.06.2017 та 09.06.2017 відділом діловодства суду було отримано від відповідача клопотання про припинення провадження у справі з тих підстав, що Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не є юридичною особою, фізичною особою-підприємцем чи учасником корпоративних відносин, що свідчить про дефект суб'єктного складу процесуальних правовідносин у даній справі. З огляду на наведене, відповідач просить суд припинити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

09.06.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів та про відкладення розгляду справи з метою виконання вимог ухвали суду.

Розглянувши у судовому засіданні 09.06.2017 клопотання відповідача про припинення провадження у справі, подані до суду 08.06.2017 та 09.06.2017, судом відмовлено в їх задоволенні. При цьому, мотиви відмови у задоволенні клопотань відповідача про припинення провадження у справі викладаються у мотивувальній частині рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2017 розгляд справи відкладено на 27.06.2017; до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державну організацію (установу, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб".

27.06.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив, згідно з яким відповідач вказує, що ним не було визнано вимоги позивача на суму 6426405,83 грн., які складають суму штрафних санкцій та втрат від інфляції, які не підтверджені фактичними даними, які містяться у розпорядженні Уповноваженої особи, як-от судове рішення про стягнення штрафних санкцій, втрат від інфляції та 3% річних. Також відповідач зазначає, що ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку, відрізняється від тієї, що передбачена Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», положення якого містять норми про включення окремо до реєстру вимог кредитора, забезпечених заставою, тоді-як Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» такого порядку не визначає.

27.06.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду та пояснення, згідно з якими позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.06.2017 розгляд справи відкладено на 11.07.2017.

10.07.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли письмові пояснення, відповідно до яких третя особа просить суд відмовити в позові з підстав того, що відповідачем було визнано вимоги позивача на суму 6426405,83 грн., які складають суму штрафних санкцій та втрат від інфляції, які не підтверджені фактичними даними, які містяться у розпорядженні Уповноваженої особи, як-от судове рішення про стягнення штрафних санкцій, втрат від інфляції та 3% річних. Крім того, третя особа зазначає, що свої вимоги позивач обраховував станом на 30.10.2015, тобто без урахування дії положень ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

11.07.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення, згідно з якими відповідач зазначає, зокрема, те, що вимога щодо перерахування 52641647,74 грн. не могла бути виконана банком в силу об'єктивних причин пов'язаних, а саме встановлених Національним банком України обмежень відповідно до постанови Правління № 560/БТ від 11.09.2014р. «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» шляхом призначення куратора», згідно яких (пункти 3, 4) Відповідачеві (АТ «Дельта Банк») було встановлено імперативну заборону використовувати для розрахунків у національній валюті України прямі кореспондентські рахунки та зобов'язано здійснювати такі рахунки виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України. Також відповідач зазначає, що вимога про дострокове погашення кредиторської заборгованості була направлена до банку 02.03.2015, в день прийняття постанови Правління Національного Банку України постанови про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних.

У судове засідання 11.07.2017 з'явились представники сторін та третьої особи, надали усні пояснення.

Представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення із документами, поданими відповідачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва продовжено строк розгляду строк розгляду справи на 15 днів; розгляд справи № 910/8132/17 відкладено на 28.07.2017.

25.07.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові пояснення, згідно з якими зазначено, що Swift-доручення позивача від 18.02.2015 про перерахування коштів з кореспондентського рахунку, відкритого у АТ «Дельта Банк», надійшло на адресу останнього 18.02.2015 о 18 год. 36хв.

У судовому засіданні 28.07.2017 представник позивача подав суду додаткові пояснення щодо розрахунку вимог.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву у розгляді справи до 08.08.2017.

У судове засідання 08.08.2017 з'явились представники сторін та третьої особи. Позивач підтримав позовні вимоги, відповідач та третя особа заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві та додатково поданих поясненнях.

Представник позивача у судовому засіданні усно заявив клопотання про залучення до участі у справі іншого відповідача - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича.

Судом, за наслідками розгляду даного усного клопотання відмовлено в його задоволенні з тих підстав, що позивачем жодним чином не обґрунтовано необхідності залучення вказаної особи до участі у даній справі як співвідповідача, тоді-як зі змісту позовних вимог вбачається, що вони заявлені саме до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича.

У судовому засіданні 08.08.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 "Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДЕЛЬТА БАНК" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ "ДЕЛЬТА БАНК", згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ "ДЕЛЬТА БАНК" (далі - АТ "ДЕЛЬТА БАНК"), , МФО 380236, місцезнаходження: вул. Щорса, 36-Б, м. Київ, 01133. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "ДЕЛЬТА БАНК" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича. Тимчасову адміністрацію в АТ "ДЕЛЬТА БАНК" запроваджено строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно.

Судом встановлено, що виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийняла рішення № 71 від 08.04.2015 року про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк"). Згідно з даним рішення тимчасову адміністрацію в ПАТ "Дельта Банк" запроваджено строком на шість місяців з 03 березня 2015 року до 02 вересня 2015 року включно.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку АТ "ДЕЛЬТА БАНК", запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 147 від 03 серпня 2015 р. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ "ДЕЛЬТА БАНК" до 02 жовтня 2015 р. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "ДЕЛЬТА БАНК" Кадирова Владислава Володимировича до 02 жовтня 2015 р. включно.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 02 жовтня 2015р. № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк»), призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

Судом встановлено, що інформацію про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів вкладникам АТ «ДЕЛЬТА БАНК» опубліковано в газеті «Голос України» №187(6191) 08 жовтня 2015 року.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомою, і не потребує доказування.

Судом встановлено, що Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (позивач) було направлено на адресу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства"Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича заяву №010-05/6910 від 04.11.2015 з кредиторськими вимогами до АТ «Дельта Банк», яка була отримана відповідачем 06.11.2015, що підтверджується відміткою у правому нижньому куті заяви, копія якої долучена до позову.

Відповідно до даної заяви позивач просив визнати його кредиторські вимоги до відповідача на загальну суму ,43 грн.; окремо внести до реєстру акцептованих вимог кредиторів грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" за кредитним договором №21911D2 від 04.11.2011 на суму 416131602,83 грн. як такі, що забезпечені заставою майна Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

В обґрунтування вказаного розміру кредиторських вимог до АТ «Дельта-Банк», позивач вказав, що станом на 30.10.2015 заборгованість боржника перед позивачем становить ,43 грн., що виникла за:

- кредитним договором №21911D2 від 04.11.2011 та складає 416131602,83 грн., із яких: 404331313,76 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 7264116,68 грн. - прострочені проценти за користування кредитом (нараховані по 02.03.2015), 1388850,37 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту (нарахована до 02.03.2015), 126290,90 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів (нарахована по 02.03.2015), 108006,31 грн. - 3% річних у зв'язку з несвоєчасним погашенням кредиту (нараховані по 02.03.2015), 10228,17 грн. - 3% річних у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів (нараховані до 02.03.2015), 2902796,64 грн.- втрати від інфляції (нараховано до 02.03.2015). При цьому, вказані вимоги забезпечені договором застави №21912Z4 від 31.10.2012, згідно з яким заставодавець (АТ «Дельта Банк») заставляє майнові права за кредитними договорами загальною заставною вартістю ,00 грн., іпотечним договором №21912Z6 від 15.11.2012, предметом якого є нерухоме майно боржника - адміністративна будівля літ. Л-3 загальною площею 882,8 кв.м., літ. І - замощення, що знаходиться за адресою м. Донецьк, вул. Комарова, 2а, заставною вартістю 7378960,00 грн., іпотечним договором №21913Z1 від 09.03.2013, предметом якого є нежиле приміщення підвалу, першого та другого поверху літ. Б-4 інв. №1000006, загальною площею 2537,1 кв.м., що знаходиться за адресою м. Запоріжжя, проспект Маяковського, 11 приміщення №7, заставною вартістю 16255000,00 грн., іпотечним договором №21913Z2 від 31.01.2014, предметом якого є трикімнатна квартира №13 загальною площею 54,90 кв.м., розташована за адресою Київська обл., м. Переяслав-Хмельницький, вул. Покровська, 53/69, трикімнатна квартира №4 загальною площею 56,2 кв.м., розташована за адресою Київська обл., м. Переяслав-Хмельницький, вул. Покровська, 53/69, двокімнатна квартира №2 загальною площею 44,3 кв.м., розташована за адресою Київська обл., м. Фастів, пров. Горького, 2а, двокімнатна квартира №1 загальною площею 42,6 кв.м., розташована за адресою Київська обл., м. Фастів, пров. Горького, 2а, земельна ділянка загальною площею 0,0834 га, кадастровий номер :82:100:0005, розташована за адресою м. Київ, пров. Землянський, 21-А, житловий будинок загальною площею 875,7 кв.м., розташований за адресою м. Київ, пров. Землянський, 21-А., загальною заставною вартістю 15429750,00 грн.;

- облігаціями серій V, W, X, Y, Z, A1, B1, C1 на загальну суму по номіналу 943500000,00 грн., придбані у АТ «Укрексімбанк» на підставі укладених між АТ «Укрексімбанк» та АТ «Дельта Банк» на фондових біржах: ПАТ «Фондова біржа «Перспектива» договорів: 1320;695-Д/2011 від 13.12.2011, 1319;694-Д/2011 від 13.12.2011, 1318;693-Д/2011 від 13.12.2011, 1317;692-Д/2011 від 13.12.2011, 1316;691-Д/2011 від 13.12.2011, 1315;690-Д/2011 від 13.12.2011, 1314;689-Д/2011 від 13.12.2011, 1313;688-Д/2011 від 13.12.2011; ПАТ «Фондова біржа ПФТС» договорів, зазначених у Біржовому звіті ПАТ «Фондова біржа «ПФТС» (виписки з переліку угод (біржових контрактів), укладених між АТ «Укрексімбанк» та АТ «Дельта Банк» на ПАТ «Фондова біржа ПФТС», а також по відсоткам за вказаними облігаціями у розмірі 5486950,00 грн., на загальну суму 948986950,00 грн.;

- договором №110912-Л про відкриття та ведення кореспондентського рахунку від 11.09.2012 на суму грошових коштів у розмірі 71967452,16 грн., що знаходяться на рахунку позивача. Також у зв'язку з невиконанням АТ «Дельта Банк» міжбанківського розрахункового документа SWIFT МТ202 ref:ZS4062 від 18.02.2015 щодо переказу коштів позивача у сумі 52641647,74 грн., АТ «Укрексімбанк» нарахував пеню у розмірі 579058,13 грн., 3% річних у розмірі 47593,82 грн., втрати від інфляції у розмірі 1263581,49 грн., на загальну суму 73857685,60 грн.

Так, судом встановлено, що 04.11.2011 між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (кредитор, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (позичальник) було укладено кредитний договір №21911D2, згідно з яким кредитор надає кредит позичальнику у сумі ,80 грн. строком з 04.11.2011 по 04.11.2016. Процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 10,75% річних.

Згідно з п. 2.3. кредитного договору погашення кредиту, сплата процентів та інші платежі позичальника відбувається у наступному порядку: позичальник зобов'язаний погасити кредит за таким графіком: 03.12.2011 - 943439732,04 грн., 04.02.2015 - 50541414,22 грн., 05.05.2015 - 50541414,22 грн., 04.08.2015 - 50541414,22 грн., 04.11.2015 - 50541414,22 грн., 04.02.2016 - 50541414,22 грн., 05.05.2016 - 50541414,22 грн., 04.08.2016 - 50541414,22 грн., 04.11.2016 - 50541414,22 грн.

Позичальник сплачує кредитору проценти за користування кредитом, розмір яких встановлено у п. 2.1.4. договору; проценти нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом у валюті кредиту із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі банківського року, що дорівнює календарному року (365 днів або 366 днів, якщо рік є високосним), і підлягають сплаті позичальником кредитору в останній банківський день кожного місяця, в який сплачуються проценти, а в останній місяць користування кредитом - у дату погашення кредиту, визначену п. 2.3.1. цього договору.

Пунктом 2.4.1. кредитного договору встановлено, що у разі порушення позичальником своїх зобов'язань щодо термінів погашення кредиту у відповідні дати платежів за кредитом, позичальник сплачує кредитору пеню за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати; пеня нараховується в гривнях на непогашену своєчасно частину кредиту, виходячи з фактичної кількості днів, починаючи з дати, наступної за відповідною датою платежів за кредитом і до дати фактичного погашення такої частини кредиту у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

У разі порушення позичальником своїх зобов'язань щодо сплати процентів у строки, визначені цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати; пеня нараховується в гривнях на суму несвоєчасно сплачених процентів, виходячи розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати, наступної за датою сплати процентів, і до дати повної сплати всієї суми процентів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу (п. 2.4.2. кредитного договору).

Дослідивши зміст укладеного кредитного договору №21911D2 від 04.11.2011, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є кредитним договором.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з нормами частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до норм статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Судом встановлено, що 04.11.2011 Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» видано Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» кредит у розмірі ,80 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку клієнта - АТ «Дельта Банк» та меморіальним ордером №44583 від 04.11.2011 з призначенням платежу: надання кредиту за кредитним договором №21911D2 від 04.11.2011 (копія банківської виписки та меморіального ордеру долучені до позову).

Судом встановлено, що 02.03.2015 позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з вимогою про дострокове погашення заборгованості від 26.02.2015 №029-01/1328, згідно з якою позивач зазначав про наявність у АТ «Дельта Банк» простроченого платежу з повернення кредиту за кредитним договором №21911D2 від 04.11.2011 у розмірі 50541414,22 грн., за процентами за користування кредитом - 3691600,28 грн., у зв'язку з чим позивачем нарахована пеня. З огляду на невиконання АТ «Дельта Банк» зобов'язань за кредитним договором №21911D2 від 04.11.2011, позивач вимагав достроково повернути кредит з усіма нарахованими процентами за фактичну кількість днів користування кредитом (копія заяви та доказів направлення - повідомлення про вручення №386 долучена до позову).

Судом встановлено, що Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» було придбано у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» емітовані останнім облігації V, W, X, Y, Z, A1, B1, C1 на загальну суму по номіналу 943500000,00 грн. (серія V - кількість облігацій 243500, номінальна вартість облігацій 243500000,00 грн., відсоткова ставка за облігаціями 22,00%, дата закінчення обігу облігацій 24.01.2016 включно; серія W - кількість облігацій 100000, номінальна вартість облігацій 100000000,00 грн., відсоткова ставка за облігаціями 10,75%, дата закінчення обігу облігацій 23.04.2015 включно; серія Х - кількість облігацій 100000, номінальна вартість облігацій 100000000,00 грн., відсоткова ставка за облігаціями 10,75%, дата закінчення обігу облігацій 30.07.2015 включно; серія Y - кількість облігацій 100000, номінальна вартість облігацій 100000000,00 грн., відсоткова ставка за облігаціями 10,75%, дата закінчення обігу облігацій 27.10.2015 включно; серія Z - кількість облігацій 100000, номінальна вартість облігацій 100000000,00 грн., відсоткова ставка за облігаціями 10,75%, дата закінчення обігу облігацій 26.01.2016 включно; серія А1 - кількість облігацій 100000, номінальна вартість облігацій 100000000,00 грн., відсоткова ставка за облігаціями 10,75%, дата закінчення обігу облігацій 26.04.2016 включно; серія В1 - кількість облігацій 100000, номінальна вартість облігацій 100000000,00 грн., відсоткова ставка за облігаціями 10,75%, дата закінчення обігу облігацій 27.07.2016 включно; серія С1 - кількість облігацій 100000, номінальна вартість облігацій 100000000,00 грн., відсоткова ставка за облігаціями 10,75%, дата закінчення обігу облігацій 26.10.2016 включно). Вказані відомості підтверджуються виписками про стан рахунку у цінних паперах, копії яких долучені до позову.

Як встановлено судом, вказані облігації були придбані на підставі укладених між АТ «Укрексімбанк» та АТ «Дельта Банк» на фондових біржах: ПАТ «Фондова біржа «Перспектива» договорів: 1320;695-Д/2011 від 13.12.2011, 1319;694-д/2011 від 13.12.2011, 1318;693-Д/2011 від 13.12.2011, 1317;692-Д/2011 від 13.12.2011, 1316;691-Д/2011 від 13.12.2011, 1315;690-Д/2011 від 13.12.2011, 1314;689-Д/2011 від 13.12.2011, 1313;688-Д/2011 від 13.12.2011 (виписки з реєстрів договорів долучені до позову); ПАТ «Фондова біржа ПФТС» договорів, зазначених у Біржовому звіті ПАТ «Фондова біржа «ПФТС» (виписки з переліку угод (біржових контрактів), укладених між АТ «Укрексімбанк» та АТ «Дельта Банк» на ПАТ «Фондова біржа ПФТС» копії яких долучені до позову.

За змістом ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов'язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення). Емітент, у порядку, встановленому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, може розміщувати відсоткові, цільові та дисконтні облігації. Відсоткові облігації - облігації, за якими передбачається виплата відсоткових доходів.

Судом встановлено, що 11.09.2012 між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (кореспондент, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (банк) було укладено договір №110912-Л про відкриття та ведення кореспондентського рахунку, згідно з яким з метою здійснення розрахунків відповідно до чинного законодавства України, сторони встановлюють кореспондентські відносини. Для проведення розрахунків банк відкриває кореспонденту кореспондентський рахунок типу «Лоро» в українських гривнях та виконує за дорученням і за кошти кореспондента розрахунки на підставі цього договору, і здійснює його обслуговування.

Пунктом 2.3. договору встановлено, що передача платіжних доручень, виписок, а також інших документів по цьому договору здійснюється за допомогою системи SWIFT - узгоджений канал зв'язку.

Списання коштів з кореспондентського рахунку здійснюється банком у межах залишку коштів на кореспондентському рахунку на підставі ключова них міжбанківських розрахункових документів, переданих банку узгодженим каналом зв'язку (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 3.3.1. договору, міжбанківські розрахункові документи кореспондента, отримані після вищезазначеного часу, виконуються банком не пізніше наступного робочого дня за днем отримання доручення.

Відповідно до п. 5.4. договору, у випадку порушення банком визначених цим договором строків виконання банком доручень кореспондента, які містяться у міжбанківських розрахункових документах, або строків зарахування коштів, що надходять на кореспондентський рахунок, банк сплачує кореспонденту пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, що не може перевищувати 10% суми переказу.

Дослідивши зміст укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» договору №110912-Л про відкриття та ведення кореспондентського рахунку від 11.09.2012, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором банківського рахунка.

За змістом ст. 1066 Цивільного кодексу України, 1. за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до статті 1067 Цивільного кодексу України, Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що 18.02.2015 о 17 год. 56 хв. 50 сек. позивачем було направлено до АТ «Дельта Банк» SWIFT-доручення на переказ власних коштів у розмірі 52641647,74 грн. на рахунок АТ «Укрексімбанк (копія SWIFT-доручення на переказ долучена до позову).

Судом встановлено, що вказане SWIFT-доручення на переказ власних коштів у розмірі 52641647,74 грн. на рахунок АТ «Укрексімбанк» було отримане Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» 18.02.2015 о 18 год. 36 хв., що підтверджується поясненнями відповідача, поданими 25.07.2017, а також роздруківкою даного SWIFT-повідомлення із вказівкою на час надходження до АТ «Дельта Банк».

Судом встановлено, що SWIFT-доручення на переказ коштів у розмірі 52641647,74 грн., направлене позивачем до АТ «Дельта Банк» виконане не було, доказів протилежного, а саме доказів виконання платіжного документа про перерахування грошових коштів суду надано не було.

Судом встановлено, що відповідно до банківської виписки по рахунку АТ «Укрексімбанк» №6780, сума грошових коштів, які знаходяться на рахунку АТ «Укрексімбанк» станом на 30.10.2015, складає 71967452,16 грн.

Судом встановлено, що листом від 10.03.2017 №1912 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадиров Владислав Володимирович повідомив позивача про те, що вимоги АТ «Укрексімбанк» включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів в 7 чергу погашення та підлягають задоволенню в сумі ,60 грн.; інші заявлені суми не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів у зв'язку з не підтвердженням таких вимог фактичним даним, що містяться в розпорядженні Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (копія листа долучена до позову).

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає про протиправне невизнання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадировим Владиславом Володимировичем в повному обсязі кредиторських вимог позивача до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в процесі ліквідації останнього, які виникли на підставі кредитного договору №21911D2 від 04.11.2011, на суму 416131602,83 грн., за облігаціями серії V, W, X, Y, Z, A1, B1, C1 на загальну суму 948986950,00 грн., а також на підставі договору №110912-Л про відкриття та ведення кореспондентського рахунку від 11.09.2012 на суму 73857685,60 грн. Так, позивач зазначає, що ним було надіслано відповідачу заяву з кредиторськими вимогами до АТ «Дельта Банк» від 04.11.2015 №010-05/6910, відповідно до якої позивач просив визнати кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на суму ,43 грн. Однак, відповідач визнав вимоги позивача лише на суму ,60 грн., які включені до 7 черги. Разом з тим, позивач вказує, що відповідачем не враховано, що вимоги за кредитним договором №21911D2 від 04.11.2011 на суму 416131602,83 грн. є забезпеченими вимогами, що повинні включатись окремо.

За наведених обставин, позивач просить суд: визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича щодо включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів 7 черги погашення кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на загальну суму ,60 грн.; зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича включити кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на загальну суму ,43 грн. до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"; окремо внести до реєстру акцептованих вимог кредиторів грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" за кредитним договором №21911D2 від 04.11.2011 на суму 416131602,83 грн. як такі, що забезпечені заставою майна Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Щодо підвідомчості даного спору господарським судам, суд зазначає наступне.

Частиною третьою статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України у постанові від 16.02.2016 №21-4846а15.

При цьому, у справі, яка розглядалась Верховним судом України (постанова від 15.06.2016 № 21-286а16), судами було встановлено, що банк знаходиться в процедурі ліквідації у зв'язку із визнанням його неплатоспроможним, а отже, спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові №6-2309цс16 від 09.11.2016 у справі за позовом фізичної особи до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів, спірні правовідносини виникли на підставі цивільно-правової угоди й в силу вимог закону саме на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в указаному спорі покладено обов'язок відшкодувати зазначені кошти від імені сторони правочину.

Відтак, з огляду на ті обставини, що спір виник, по суті, у зв'язку з наявністю господарських правовідносин (на підставі цивільно-правових угод) між позивачем та банком, в якому запроваджено процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування, якій делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», зважаючи на суб'єктний склад сторін спору, - даний спір є підвідомчим господарським судам.

Наведені обставини спростовують висновки відповідача про непідвідомчість даної справи господарським судам та необхідність припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Як встановлено судом, на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 "Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДЕЛЬТА БАНК" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ "ДЕЛЬТА БАНК", згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ "ДЕЛЬТА БАНК" (далі - АТ "ДЕЛЬТА БАНК"), , МФО 380236, місцезнаходження: вул. Щорса, 36-Б, м. Київ, 01133. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "ДЕЛЬТА БАНК" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича. Тимчасову адміністрацію в АТ "ДЕЛЬТА БАНК" запроваджено строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно.

Як встановлено судом, Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийняла рішення № 71 від 08.04.2015 року про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк"). Згідно з даним рішення тимчасову адміністрацію в ПАТ "Дельта Банк" запроваджено строком на шість місяців з 03 березня 2015 року до 02 вересня 2015 року включно.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку АТ "ДЕЛЬТА БАНК", запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 147 від 03 серпня 2015 р. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ "ДЕЛЬТА БАНК" до 02 жовтня 2015 р. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "ДЕЛЬТА БАНК" Кадирова Владислава Володимировича до 02 жовтня 2015 р. включно.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом; ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства;

Статтею 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність". Фонд вносить Національному банку України пропозицію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку:1) відповідно до плану врегулювання; 2) у разі закінчення строку тимчасової адміністрації банку та/або невиконання плану врегулювання; 3) в інших випадках, передбачених цим Законом. Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку протягом п'яти днів з дня отримання пропозиції Фонду про ліквідацію банку. Національний банк України інформує Фонд про прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку не пізніше дня, наступного за днем прийняття такого рішення. Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку. Ліквідація банку має бути завершена не пізніше двох років з дня початку процедури ліквідації банку. Фонд має право прийняти рішення про продовження ліквідації банку на строк до двох років з можливістю повторного продовження на строк до одного року.

За змістом ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Як встановлено судом, відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 02 жовтня 2015р. № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк»), призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

Як встановлено судом, інформацію про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів вкладникам АТ «ДЕЛЬТА БАНК» опубліковано в газеті «Голос України» №187(6191) 08 жовтня 2015 року.

За змістом ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент прийняття Правління НБУ від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», з дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4 1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається;

8) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком. Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами.

Частиною 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

З огляду на те, що з відомостей з офіційного сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) вбачається, що датою публікації про ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» у газеті «Голос України» є 08.10.2015, враховуючи, що в силу приписів ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 року № 664, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку, суд дійшов висновку, що строком пред'явлення кредиторських вимог до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в процесі ліквідації останнього є період з 09.10.2015 по 09.11.2015 (оскільки 07.11.2015 (тридцятий день) - вихідний день).

Як встановлено судом, Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (позивач) було направлено на адресу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства"Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича заяву №010-05/6910 від 04.11.2015 з кредиторськими вимогами до АТ «Дельта Банк», яка була отримана відповідачем 06.11.2015, що підтверджується відміткою у правому нижньому куті заяви, копія якої долучена до позову.

Як встановлено судом, відповідно до даної заяви позивач просив визнати його кредиторські вимоги до відповідача на загальну суму ,43 грн.; окремо внести до реєстру акцептованих вимог кредиторів грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" за кредитним договором №21911D2 від 04.11.2011 на суму 416131602,83 грн. як такі, що забезпечені заставою майна Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

Як встановлено судом, в обґрунтування вказаного розміру кредиторських вимог до АТ «Дельта-Банк», позивач вказав, що станом на 30.10.2015 заборгованість боржника перед позивачем становить ,43 грн., що виникла за:

- кредитним договором №21911D2 від 04.11.2011 та складає 416131602,83 грн., із яких: 404331313,76 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 7264116,68 грн. - прострочені проценти за користування кредитом (нараховані по 02.03.2015), 1388850,37 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту (нарахована до 02.03.2015), 126290,90 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів (нарахована по 02.03.2015), 108006,31 грн. - 3% річних у зв'язку з несвоєчасним погашенням кредиту (нараховані по 02.03.2015), 10228,17 грн. - 3% річних у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів (нараховані до 02.03.2015), 2902796,64 грн.- втрати від інфляції (нараховано до 02.03.2015). При цьому, вказані вимоги забезпечені договором застави №21912Z4 від 31.10.2012, згідно з яким заставодавець (АТ «Дельта Банк») заставляє майнові права за кредитними договорами загальною заставною вартістю ,00 грн., іпотечним договором №21912Z6 від 15.11.2012, предметом якого є нерухоме майно боржника - адміністративна будівля літ. Л-3 загальною площею 882,8 кв.м., літ. І - замощення, що знаходиться за адресою м. Донецьк, вул. Комарова, 2а, заставною вартістю 7378960,00 грн., іпотечним договором №21913Z1 від 09.03.2013, предметом якого є нежиле приміщення підвалу, першого та другого поверху літ. Б-4 інв. №1000006, загальною площею 2537,1 кв.м., що знаходиться за адресою м. Запоріжжя, проспект Маяковського, 11 приміщення №7, заставною вартістю 16255000,00 грн., іпотечним договором №21913Z2 від 31.01.2014, предметом якого є трикімнатна квартира №13 загальною площею 54,90 кв.м., розташована за адресою Київська обл., м. Переяслав-Хмельницький, вул. Покровська, 53/69, трикімнатна квартира №4 загальною площею 56,2 кв.м., розташована за адресою Київська обл., м. Переяслав-Хмельницький, вул. Покровська, 53/69, двокімнатна квартира №2 загальною площею 44,3 кв.м., розташована за адресою Київська обл., м. Фастів, пров. Горького, 2а, двокімнатна квартира №1 загальною площею 42,6 кв.м., розташована за адресою Київська обл., м. Фастів, пров. Горького, 2а, земельна ділянка загальною площею 0,0834 га, кадастровий номер :82:100:0005, розташована за адресою м. Київ, пров. Землянський, 21-А, житловий будинок загальною площею 875,7 кв.м., розташований за адресою м. Київ, пров. Землянський, 21-А., загальною заставною вартістю 15429750,00 грн.;

- облігаціями серій V, W, X, Y, Z, A1, B1, C1 на загальну суму по номіналу 943500000,00 грн., придбані у АТ «Укрексімбанк» на підставі укладених між АТ «Укрексімбанк» та АТ «Дельта Банк» на фондових біржах: ПАТ «Фондова біржа «Перспектива» договорів: 1320;695-Д/2011 від 13.12.2011, 1319;694-Д/2011 від 13.12.2011, 1318;693-Д/2011 від 13.12.2011, 1317;692-Д/2011 від 13.12.2011, 1316;691-Д/2011 від 13.12.2011, 1315;690-Д/2011 від 13.12.2011, 1314;689-Д/2011 від 13.12.2011, 1313;688-Д/2011 від 13.12.2011; ПАТ «Фондова біржа ПФТС» договорів, зазначених у Біржовому звіті ПАТ «Фондова біржа «ПФТС» (виписки з переліку угод (біржових контрактів), укладених між АТ «Укрексімбанк» та АТ «Дельта Банк» на ПАТ «Фондова біржа ПФТС», а також по відсоткам за вказаними облігаціями у розмірі 5486950,00 грн., на загальну суму 948986950,00 грн.;

- договором №110912-Л про відкриття та ведення кореспондентського рахунку від 11.09.2012 на суму грошових коштів у розмірі 71967452,16 грн., що знаходяться на рахунку позивача. Також у зв'язку з невиконанням АТ «Дельта Банк» міжбанківського розрахункового документа SWIFT МТ202 ref:ZS4062 від 18.02.2015 щодо переказу коштів позивача у сумі 52641647,74 грн., АТ «Укрексімбанк» нарахував пеню у розмірі 579058,13 грн., 3% річних у розмірі 47593,82 грн., втрати від інфляції у розмірі 1263581,49 грн., на загальну суму 73857685,60 грн.

За змістом ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент прийняття постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Як встановлено судом, листом від 10.03.2017 №1912 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадиров Владислав Володимирович повідомив позивача про те, що вимоги АТ «Укрексімбанк» включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів в 7 чергу погашення та підлягають задоволенню в сумі ,60 грн.; інші заявлені суми не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів у зв'язку з не підтвердженням таких вимог фактичним даним, що містяться в розпорядженні Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (копія листа долучена до позову).

При цьому, відповідно до пояснень відповідача, викладених у відзиві, поданому 27.06.2017, Уповноваженою особою не було визнано вимоги позивача на суму 6426405,83 грн., які складають суму штрафних санкцій та втрат від інфляції, що не підтверджені фактичними даними, які містяться у розпорядженні Уповноваженої особи, як-от судове рішення про стягнення штрафних санкцій, втрат від інфляції та 3% річних.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

За таких обставин, оскільки позивач оскаржує невизнання своїх кредиторських вимог до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в повному обсязі, заявлених Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його ліквідацію, суд повинен дослідити обставини правомірності/неправомірності часткового відхилення відповідачем таких вимог позивача.

Так, як встановлено судом, 04.11.2011 між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (кредитор, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (позичальник) було укладено кредитний договір №21911D2, згідно з яким кредитор надає кредит позичальнику у сумі ,80 грн. строком з 04.11.2011 по 04.11.2016. Процентна ставка за кредитом встановлюється у розмірі 10,75% річних.

Як встановлено судом, згідно з п. 2.3. кредитного договору погашення кредиту, сплата процентів та інші платежі позичальника відбувається у наступному порядку: позичальник зобов'язаний погасити кредит за таким графіком: 03.12.2011 - 943439732,04 грн., 04.02.2015 - 50541414,22 грн., 05.05.2015 - 50541414,22 грн., 04.08.2015 - 50541414,22 грн., 04.11.2015 - 50541414,22 грн., 04.02.2016 - 50541414,22 грн., 05.05.2016 - 50541414,22 грн., 04.08.2016 - 50541414,22 грн., 04.11.2016 - 50541414,22 грн.

Як встановлено судом, позичальник сплачує кредитору проценти за користування кредитом, розмір яких встановлено у п. 2.1.4. договору; проценти нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом у валюті кредиту із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі банківського року, що дорівнює календарному року (365 днів або 366 днів, якщо рік є високосним), і підлягають сплаті позичальником кредитору в останній банківський день кожного місяця, в який сплачуються проценти, а в останній місяць користування кредитом - у дату погашення кредиту, визначену п. 2.3.1. цього договору.

Як встановлено судом, 04.11.2011 Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» було видано Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» кредит у розмірі ,80 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку клієнта - АТ «Дельта Банк» та меморіальним ордером №44583 від 04.11.2011 з призначенням платежу: надання кредиту за кредитним договором №21911D2 від 04.11.2011 (копія банківської виписки та меморіального ордеру долучені до позову).

За змістом ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як встановлено судом, 02.03.2015 позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з вимогою про дострокове погашення заборгованості від 26.02.2015 №029-01/1328, згідно з якою позивач зазначав про наявність у АТ «Дельта Банк» простроченого платежу з повернення кредиту у розмірі 50541414,22 грн., за процентами за користування кредитом - 3691600,28 грн., у зв'язку з чим позивачем нарахована пеня. З огляду на невиконання АТ «Дельта Банк» зобов'язань за кредитним договором №21911D2 від 04.11.2011, позивач вимагав достроково повернути кредит з усіма нарахованими процентами за фактичну кількість днів користування кредитом (копія заяви долучена до позову).

В той же час, відповідно до ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент прийняття Правління НБУ від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», з дня призначення уповноваженої особи Фонду строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав, відтак, строк виконання зобов'язання з повернення АТ «Дельта Банк» кредиту є таким, що настав.

Так, судом встановлено, що позичальник (Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк») не у повному обсязі повернув наданий позивач кредит за кредитним договором 21911D2 від 04.11.2011, зокрема, погасив суму основної заборгованості у розмірі 943439732,04 грн., тоді-як платіж у розмірі 50541414,22 грн. (строк виконання якого настав 04.02.2015 - відповідно до погодженого договором графіку часткового погашення заборгованості за кредитом), не здійснив, доказів протилежного, а саме доказів сплати вказаної суми коштів, в тому числі, у строк по 04.02.2015, суду не надано. За наведених обставин, у позичальника виникла заборгованість з повернення кредиту за кредитним договором 21911D2 від 04.11.2011 у розмірі 404331313,76 грн. що підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи банківськими виписками з рахунку позичальника за період з 04.11.2011 по 21.10.2015.

Крім того, судом встановлено, що за користування Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» кредитом за кредитним договором 21911D2 від 04.11.2011 за період з 04.11.2011 по 02.03.2015 позивачем було нараховані проценти у загальному розмірі 155340348,83 коп. із яких АТ «Дельта Банк» сплачено 148076232,15 грн., що підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи банківськими виписками з рахунку позичальника та відображено у долученому позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом.

Судом встановлено, що позичальник (Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк») не у повному обсязі виконав свої зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом, сплативши позивачу проценти у загальному розмірі 148076232,15 грн. за період з 04.11.2011 по 02.03.2015, у зв'язку з чим станом заборгованість Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» зі сплати процентів за користування кредитом становить 7264116,68 грн. (непогашений період нарахування з 01.01.2015 по 02.03.2015).

Наявність та обсяг заборгованості Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» за кредитним договором 21911D2 від 04.11.2011 по сплаті кредитного боргу у розмірі 404331313,76 грн. та 7264116,68 грн. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, доказів сплати позивачу грошових коштів у вказаному розмірі сторонами суду не надано.

Так, спору з приводу розміру кредитної заборгованості та заборгованості по процентам за користування кредитом АТ «Дельта Банк» за кредитним договором 21911D2 від 04.11.2011 між сторонами немає, відповідачем дані вимоги визнані.

У зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань за кредитним договором 21911D2 від 04.11.2011 позивач у заяві з кредиторськими вимогами до АТ «Дельта Банк» нарахував пеню: 1388580,37 грн. за прострочення сплати основного боргу (повернення кредиту) та 126290,90 грн. за прострочення сплати процентів.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.4.1. кредитного договору встановлено, що у разі порушення позичальником своїх зобов'язань щодо термінів погашення кредиту у відповідні дати платежів за кредитом, позичальник сплачує кредитору пеню за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати; пеня нараховується в гривнях на непогашену своєчасно частину кредиту, виходячи з фактичної кількості днів, починаючи з дати, наступної за відповідною датою платежів за кредитом і до дати фактичного погашення такої частини кредиту у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

У разі порушення позичальником своїх зобов'язань щодо сплати процентів у строки, визначені цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати; пеня нараховується в гривнях на суму несвоєчасно сплачених процентів, виходячи розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати, наступної за датою сплати процентів, і до дати повної сплати всієї суми процентів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу (п. 2.4.2. кредитного договору).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за прострочення сплати основного боргу щодо простроченої суми 50541414,22 грн. за період з 05.02.2015 по 02.03.2015, а також розрахунок пені за прострочення сплати процентів, розрахований за період з 31.01.2015 по 02.03.2015, суд зазначає, що вказаний розрахунок є обґрунтованим, у зв'язку з чим заявлений позивачем у заяві з кредиторськими вимогами до АТ «Дельта Банк» розмір пені вважається судом правомірним та обґрунтованим.

Крім того, у заяві з кредиторськими вимогами до АТ «Дельта Банк» позивач нарахував та заявив вимоги про включення до реєстру: 108006,31 грн. - 3% річних внаслідок несвоєчасного погашення кредиту, 10228,17 грн. внаслідок несвоєчасної сплати процентів, а також 2648183,78 грн. інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного погашення кредиту та 254612,86 грн. інфляційних втрат внаслідок несвоєчасної сплати процентів.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р., при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно потрібно вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних внаслідок прострочення сплати основного боргу та прострочення сплати процентів, суд зазначає, що вказаний розрахунок є обґрунтованим, зокрема, позивачем нараховані 3% річних на основну суму боргу в межах простроченої суми 50541414,22 грн. (строк сплати якої настав 04.02.2015) за період з 05.02.2015 по 02.03.2015. Перевіривши розрахунок втрат від інфляції, суд зазначає, що розрахунок втрат від інфляції за прострочення сплати основного боргу є обґрунтованим, тоді-як у розрахунку втрат від інфляції за прострочення сплати процентів позивачем заявлений період нарахування інфляційних втрат з 31.01.2015 по 02.03.2015 відносно суми процентів 3691600,28 грн. (проценти за січень 2015), а з 28.02.2015 по 02.03.2017 також відносно суми 3334348,64 грн. (проценти за лютий 2015), однак нарахування інфляційних втрат за період з 28.02.2015 по 02.03.2015 відносно нарахованої суми процентів у розмірі 3334348,64 грн., що підлягають сплаті 28.02.2015, не може враховувати індекс інфляції в середньому за місяць, оскільки заявлений позивачем період розрахунку охоплює лише 2 дні, а отже на вказану суму процентів за лютий 2015 індекс інфляції не нараховується. У зв'язку з наведеним, перерахувавши суму інфляційних втрат внаслідок прострочення сплати процентів за період з 31.01.2015 по 02.03.2015 відносно суми процентів 3691600,28 грн., суд зазначає, що сума інфляційних втрат внаслідок прострочення сплати процентів складає 195654,81 грн.

При цьому, щодо доводів відповідача, викладених у поданих 11.07.2017 поясненнях, щодо того, що вимога про дострокове погашення кредиторської заборгованості була направлена до банку 02.03.2015, в день прийняття постанови Правління Національного Банку України постанови про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних, суд зазначає наступне.

Так, за змістом ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Так, як встановлено судом, тимчасова адміністрація у АТ «Дельта Банк» була запроваджена за рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнятої від 02.03.2015 № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ "ДЕЛЬТА БАНК", з 03.03.2015, відтак саме з указаної дати на діяльність Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» поширювались встановлені нормами ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, а тому доводи про те, що направлену 02.03.2015 вимогу про дострокове погашення заборгованості від 26.02.2015 №029-01/1328 позивачем було направлено під час дії тимчасової адміністрації спростовуються вищенаведеним. Більше того, позивач, здійснюючи нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, заявляв період нарахування по 02.03.2015, тобто по останній день, що передував тимчасовій адміністрації у АТ «Дельта Банк» та відносно сум, строк сплати яких згідно з графіком погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №21911D2 від 04.11.2011 настав, а не відносно всієї суми кредитної заборгованості, яку позивач за заявою про дострокове погашення заборгованості вимагав повернути.

За наведених обставин, обґрунтованими та підтвердженими належними та допустимими доказами є вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» за кредитним договором №21911D2 від 04.11.2011, що складають 416072644,78 грн., до яких включено наступні вимоги: 404331313,76 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 7264116,68 грн. - прострочені проценти за користування кредитом (нараховані по 02.03.2015), 1388850,37 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту (нарахована до 02.03.2015), 126290,90 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів (нарахована по 02.03.2015), 108006,31 грн. - 3% річних у зв'язку з несвоєчасним погашенням кредиту (нараховані по 02.03.2015), 10228,17 грн. - 3% річних у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів (нараховані по 02.03.2015), 2648183,78 грн. втрати від інфляції за несвоєчасне повернення кредиту (нараховано по 02.03.2015), 195654,81 грн. втрати від інфляції внаслідок несвоєчасної сплати процентів (нараховано по 02.03.2015).

Як встановлено судом, Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» було придбано у Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» емітовані останнім облігації V, W, X, Y, Z, A1, B1, C1 на загальну суму по номіналу 943500000,00 грн. (серія V - кількість облігацій 243500, номінальна вартість облігацій 243500000,00 грн., відсоткова ставка за облігаціями 22,00%, дата закінчення обігу облігацій 24.01.2016 включно; серія W - кількість облігацій 100000, номінальна вартість облігацій 100000000,00 грн., відсоткова ставка за облігаціями 10,75%, дата закінчення обігу облігацій 24.04.2015 включно; серія Х - кількість облігацій 100000, номінальна вартість облігацій 100000000,00 грн., відсоткова ставка за облігаціями 10,75%, дата закінчення обігу облігацій 31.07.2015 включно; серія Y - кількість облігацій 100000, номінальна вартість облігацій 100000000,00 грн., відсоткова ставка за облігаціями 10,75%, дата закінчення обігу облігацій 28.10.2015 включно; серія Z - кількість облігацій 100000, номінальна вартість облігацій 100000000,00 грн., відсоткова ставка за облігаціями 10,75%, дата закінчення обігу облігацій 27.01.2016 включно; серія А1 - кількість облігацій 100000, номінальна вартість облігацій 100000000,00 грн., відсоткова ставка за облігаціями 10,75%, дата закінчення обігу облігацій 27.04.2016 включно; серія В1 - кількість облігацій 100000, номінальна вартість облігацій 100000000,00 грн., відсоткова ставка за облігаціями 10,75%, дата закінчення обігу облігацій 28.07.2016 включно; серія С1 - кількість облігацій 100000, номінальна вартість облігацій 100000000,00 грн., відсоткова ставка за облігаціями 10,75%, дата закінчення обігу облігацій 27.10.2016 включно). Вказані відомості підтверджуються виписками про стан рахунку у цінних паперах, копії яких долучені до позову.

Як встановлено судом, вказані облігації були придбані на підставі укладених між АТ «Укрексімбанк» та АТ «Дельта Банк» на фондових біржах: ПАТ «Фондова біржа «Перспектива» договорів: 1320;695-Д/2011 від 13.12.2011, 1319;694-д/2011 від 13.12.2011, 1318;693-Д/2011 від 13.12.2011, 1317;692-Д/2011 від 13.12.2011, 1316;691-Д/2011 від 13.12.2011, 1315;690-Д/2011 від 13.12.2011, 1314;689-Д/2011 від 13.12.2011, 1313;688-Д/2011 від 13.12.2011 (виписки з реєстрів договорів долучені до позову); ПАТ «Фондова біржа ПФТС» договорів, зазначених у Біржовому звіті ПАТ «Фондова біржа «ПФТС» (виписки з переліку угод (біржових контрактів), укладених між АТ «Укрексімбанк» та АТ «Дельта Банк» на ПАТ «Фондова біржа ПФТС» копії яких долучені до позову.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов'язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення). Перехід права власності на облігації емітента до іншої особи не є підставою для звільнення емітента від виконання зобов'язань, що підтверджуються облігацією. Облігації можуть існувати виключно в бездокументарній формі. Емітент, у порядку, встановленому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, може розміщувати відсоткові, цільові та дисконтні облігації. Відсоткові облігації - облігації, за якими передбачається виплата відсоткових доходів. Облігації можуть розміщуватися з фіксованим строком погашення, єдиним для всього випуску. Дострокове погашення облігацій за вимогою їх власників дозволяється у разі, коли така можливість передбачена проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення), яким визначені порядок встановлення ціни дострокового погашення облігацій і строк, у який облігації можуть бути пред'явлені для дострокового погашення. Погашення відсоткових та дисконтних облігацій здійснюється виключно грошима. Погашення цільових облігацій здійснюється шляхом передачі товарів та/або надання послуг, а також сплати коштів власнику таких облігацій у випадках та порядку, передбачених проспектом емісії облігацій (для державних облігацій України - умовами їх розміщення). Облігація має номінальну вартість, визначену в національній валюті, а якщо це передбачено проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) - в іноземній валюті. Мінімальна номінальна вартість облігації не може бути меншою ніж одна копійка.

Так, облігації V, W, X, Y, Z, A1, B1, C1 на загальну суму по номіналу 943500000,00 грн. є відсотковими, строк погашення яких, з огляду на ліквідацію АТ «Дельта Банк», є таким, що настав.

Відповідно до виконаного позивачем розрахунку заборгованості за облігаціями, за АТ «Дельта Банк» обліковується заборгованість на загальну суму по номіналу 943500000,00 грн., а також заборгованість по відсоткам - 5486950,00 грн.

Сторонами не надано суду доказів того, що Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було погашено вказану заборгованість, у зв'язку з чим, дослідивши вказаний розрахунок, суд доходить висновку про його обґрунтованість.

Власне, жодного спору між сторонами з приводу вимог позивача за облігаціями немає, ці вимоги у повному обсязі були включені Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладі фізичних осіб до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Так, відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», що долучена до відзиву відповідача, номінальна вартість облігацій V, W, X, Y, Z, A1, B1, C1, яку банк повинен сплатити, складає 943500000,00 грн., відсотки - 5486950,00 грн.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що обґрунтованими та підтвердженими належними та допустимими доказами є вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», які виникли за облігаціями, на загальну суму 948986950,00 грн., що складається з: 943500000,00 грн. - номінальна вартість облігацій, 5486950,00 грн. - відсотки.

Як встановлено судом, 11.09.2012 між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (кореспондент, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (банк) було укладено договір №110912-Л про відкриття та ведення кореспондентського рахунку, згідно з яким з метою здійснення розрахунків відповідно до чинного законодавства України, сторони встановлюють кореспондентські відносини. Для проведення розрахунків банк відкриває кореспонденту кореспондентський рахунок типу «Лоро» в українських гривнях та виконує за дорученням і за кошти кореспондента розрахунки на підставі цього договору, і здійснює його обслуговування.

Пунктом 2.3. договору встановлено, що передача платіжних доручень, виписок, а також інших документів по цьому договору здійснюється за допомогою системи SWIFT - узгоджений канал зв'язку.

Як встановлено судом, списання коштів з кореспондентського рахунку здійснюється банком у межах залишку коштів на кореспондентському рахунку на підставі ключова них міжбанківських розрахункових документів, переданих банку узгодженим каналом зв'язку (п. 3.2. договору).

Як встановлено судом, 18.02.2015 о 17 год. 56 хв. 50 сек. позивачем було направлено до АТ «Дельта Банк» SWIFT-доручення на переказ власних коштів у розмірі 52641647,74 грн. на рахунок АТ «Укрексімбанк (копія SWIFT-повідомлення на переказ долучена до позову).

Як встановлено судом, вказане SWIFT-доручення на переказ власних коштів у розмірі 52641647,74 грн. на рахунок АТ «Укрексімбанк» було отримане Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» 18.02.2015 о 18 год. 36 хв., що підтверджується поясненнями відповідача, поданими 25.07.2017, а також роздруківкою даного SWIFT-повідомлення із вказівкою на час надходження до АТ «Дельта Банк»

Відповідно до п. 3.3.1. договору №110912-Л про відкриття та ведення кореспондентського рахунку, міжбанківські розрахункові документи кореспондента, отримані після вищезазначеного часу, виконуються банком не пізніше наступного робочого дня за днем отримання доручення.

За наведених обставин, SWIFT-доручення АТ «Укрексімбанк на переказ коштів у розмірі 52641647,74 грн. на рахунок АТ «Укрексімбанк», що було отримане Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» 18.02.2015 о 18 год. 36 хв., повинно було бути виконаним не пізніше 19.02.2015 (включно).

В той же час, як встановлено судом, SWIFT-доручення на переказ коштів у розмірі 52641647,74 грн., направлене позивачем до АТ «Дельта Банк» виконане не було, доказів протилежного, а саме доказів виконання платіжного документа про перерахування грошових коштів суду надано не було.

Так, в обґрунтування причин невиконання АТ «Дельта Банк» SWIFT-доручення, Уповноважена особа зазначає про те, що вимога позивача щодо перерахування коштів у розмірі 52641647,74 грн. з кореспондентського рахунку № 7 відкритого у АТ «Дельта Банк» на підставі договору банківського рахунку, не могли бути виконані банком в силу об'єктивних причин пов'язаних, із встановленими Національним банком України обмеженнями відповідно до постанови Правління № 560/БТ від 11.09.2014 «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» шляхом призначення куратора» (копія долучена до додаткових пояснень відповідача, поданих суду 11.07.2017).

Згідно з п. 3, 4 постанови правління Національного банку України № 560/БТ, Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» було встановлено заборону використовувати для розрахунків у національній валюті України прямі кореспондентські рахунки та зобов'язано здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України (крім операцій за розрахунками з міжнародними платіжними системами згідно з укладеними договорами та за правочинами щодо цінних паперів за кореспондентським рахунком у ПАТ «Розрахунковий центр»).

Так, як встановлено судом, позивачем було направлено до АТ «Дельта Банк» доручення на переказ коштів на суму 52641647,74 грн. в межах міжнародної платіжної системи SWIFT, з огляду на що суд доходить висновку, що встановлені постановою Правління № 560/БТ від 11.09.2014 «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» шляхом призначення куратора» обмеження на спірні правовідносини не поширюються.

Так, позивачем у заяві з кредиторськими вимогами до АТ «Дельта Банк» було заявлено відповідачеві кредиторські вимоги по сплаті пені у розмірі 579058,13 грн., 3% річних у розмірі 47593,82 грн., втрат від інфляції у розмірі 1263581,49 грн. у зв'язку з невиконанням АТ «Дельта Банк» міжбанківського розрахункового документа SWIFT від 18.02.2015 щодо переказу коштів позивача у сумі 52641647,74 грн.

Відповідно до п. 32.2 ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п. 5.4. договору, у випадку порушення банком визначених цим договором строків виконання банком доручень кореспондента, які містяться у міжбанківських розрахункових документах, або строків зарахування коштів, що надходять на кореспондентський рахунок, банк сплачує кореспонденту пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, що не може перевищувати 10% суми переказу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за період з 20.02.2015 по 02.03.2015 щодо невиконання АТ «Дельта Банк» міжбанківського розрахункового документа SWIFT, суд дійшов висновку, що він відповідає передбаченим чинним законодавством порядку та способу нарахування.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за період з 20.02.2015 по 02.03.2015 щодо невиконання АТ «Дельта Банк» міжбанківського розрахункового документа SWIFT, суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права", при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат щодо прострочення виконання АТ «Дельта Банк» міжбанківського розрахункового документа SWIFT, суд дійшов висновку, що він не відповідає передбаченим чинним законодавством порядку та способу нарахування, оскільки інфляційні втрати внаслідок невиконання розрахункового документа, що повинен бути виконаний 19.02.2015, позивачем заявлено за період з 20.02.2015 по 02.03.2015, що унеможливлює вирахування сукупного індексу інфляції за такий період (оскільки за основу слід брати індекс інфляції за весь місяць), тоді-як обов'язок з виконання зобов'язання виник на дев'ятнадцятий день місяця. Відтак, підстав для нарахування інфляційних втрат внаслідок невиконання АТ «Дельта Банк» розрахункового документа за заявлений позивачем період немає.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що обґрунтованими та підтвердженими належними та допустимими доказами є вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в частині стягнення пені та 3% річних внаслідок невиконання міжбанківського розрахункового документа SWIFT, на загальну суму 626651,95 грн., що складаються з: 579058,13 грн. - пеня за несвоєчасне виконання розрахункового документа, 47593,82 грн. - 3% річних внаслідок несвоєчасного перерахування банком грошових коштів за розрахунковим документом.

Окрім того, як встановлено судом, у заяві з кредиторськими вимогами до АТ «Дельта Банк» позивачем заявлено вимоги, які виникли за договором №110912-Л про відкриття та ведення кореспондентського рахунку від 11.09.2012, на суму грошових коштів у розмірі 71967452,16 грн., що знаходяться на рахунку позивача.

За змістом ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Кореспондентський рахунок - рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів. Відкриття кореспондентських рахунків здійснюється шляхом встановлення між банками кореспондентських відносин у порядку, що визначається Національним банком України, та на підставі відповідного договору.

Як встановлено судом, відповідно до банківської виписки по рахунку АТ «Укрексімбанк» №6780, сума грошових коштів, які знаходяться на рахунку АТ «Укрексімбанк» станом на 30.10.2015, складає 71967452,16 грн.

З огляду на ті обставини, що спору щодо вимог позивача щодо грошових коштів на рахунку у розмірі 71967452,16 грн. між сторонами немає та ці вимоги включені Уповноваженою особою до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк», дані обставини судом не досліджуються, оскільки вони визнаються обома сторонами спору (ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, щодо доводів третьої особи, з приводу того, що позивачем заявлено свої вимоги станом на 30.10.2015, суд зазначає, що нарахування штрафних санкцій, а також 3% річних та інфляційних втрат позивачем здійснено з урахуванням встановлених нормами ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмежень, а саме по 02.03.2015, тобто включно по останній день, що передував запровадженню у АТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації.

Наведені обставини в сукупності дають підстави для висновку, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено вимоги на суму ,89 грн., що виникли кредитним договором №21911D2 від 04.11.2011, облігаціями серій V, W, X, Y, Z, A1, B1, C1 та договором №110912-Л про відкриття та ведення кореспондентського рахунку від 11.09.2012.

Разом з тим, як встановлено судом, листом від 10.03.2017 №1912 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадиров Владислав Володимирович повідомив позивача про те, що вимоги АТ «Укрексімбанк» включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів в 7 чергу погашення та підлягають задоволенню в сумі ,60 грн.; інші заявлені суми не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів у зв'язку з не підтвердженням таких вимог фактичним даним, що містяться в розпорядженні Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (копія листа долучена до позову).

З огляду на встановлені судом обставини, невизнання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заявлених позивачем вимог, які виникли за кредитним договором №21911D2 від 04.11.2011, облігаціями серій V, W, X, Y, Z, A1, B1, C1 та договором №110912-Л про відкриття та ведення кореспондентського рахунку від 11.09.2012, в іншій частині, а саме в розмірі 5103866,29 грн., є неправомірним.

Так, відповідно до ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в чинній редакції, Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження:

1) здійснює повноваження органів управління банку;

2) приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів;

4) вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб;

5) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю;

6) заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх;

7) передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов'язковому зберіганню;

8) здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону;

9) здійснює відчуження активів та/або зобов'язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом;

10) повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов'язань перед банком).

При цьому, норми ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в чинній редакції передбачають, що Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Таким чином, уповноважена особа Фонду отримує повноваження, пов'язані з ліквідацією банку, визначені ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в чинній редакції, лише у випадку делегування таких повноважень уповноваженій особі Виконавчою дирекцією Фонду.

Так, відповідно до ст.12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в чинній редакції, виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері регуляторної діяльності: делегує та відкликає всі або частину своїх повноважень колегіальним органам та/або уповноваженій особі (кільком уповноваженим особам) Фонду в обсягах, визначеним цим Законом.

Як встановлено судом, від 02 жовтня 2015 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 181, «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк»), призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

Оскільки за приписами ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в чинній редакції Фонд визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення та складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду, з урахуванням, що відповідачу відповідно до рішення від 02 жовтня 2015 № 181 делеговано повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тобто делеговано повноваження, в тому числі, з визначення сум заборгованості кредиторів та складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, та з огляду на неправомірність відхилення відповідачем вимог позивача до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на суму 5103866,29 грн., суд дійшов висновку, що вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в частині зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на суму ,43 грн. підлягають задоволенню частково, а саме відносно суми 5103866,29 грн. (так як вимоги на суму ,60 грн. були включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів).

При цьому, суд зазначає, що позивач у позові не вказує, в яку чергу просить включити вказані вимоги, однак з огляду на те, що вимоги позивача на суму ,60 грн. були включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк» до 7 черги, враховуючи, що в силу ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у сьому чергу задовольняються вимоги інших вкладників (крім фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців), які не є пов'язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов'язаними особами банку, суд дійшов висновку, що вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на суму 5103866,29 грн. повинні бути додатково включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" сьомої черги. Тобто, враховуючи, що порядок визначення черг кредиторів чітко регламентований Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зважаючи на відсутність спору між сторонами щодо номеру такої черги, суд задовольняє позовні вимоги саме у тому формулюванні, яке вказано позивачем у предметі позову, враховуючи, що суд не може вийти за межі позовних вимог за відсутності на це відповідного клопотання (тобто без зазначення номеру черги).

Щодо позовних вимог про зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича окремо внести до реєстру акцептованих вимог кредиторів грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" за кредитним договором №21911D2 від 04.11.2011 на суму 416131602,83 грн. як такі, що забезпечені заставою майна Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед кредитором за кредитним договором №21911D2 від 04.11.2011, між сторонами такого договору укладено договір застави №21912Z4 майнових прав за: договором кредитної лінії від 27.06.2012 року №НКЛ-2010667 зі всіма додатками, із змінами та доповненнями до нього (далі - Контракт 1), укладеним між ТОВ „Іллічівський зерновий порт" (контрагент 1) та позичальником. Відповідно до Контракту, контрагенту 1 надано кредит в межах невідновлюваної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в сумі 350000000,00 гривень 00 копійок (Кредит 1), на умовах, встановлених Контрактом 1, з кінцевим строком повернення Кредиту 1 04.11.2016; договором кредитної лінії від 27.06.2012 року №НКЛ-2010632 зі всіма додатками, із змінами та доповненнями до нього (далі - Контракт 2), укладеним між ТОВ „Стройбуд Іллічівськ" (Контрагент 2) та позичальником. Відповідно до Контракту 2 Контрагенту 2 надано кредит в межах невідновлюваної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в сумі 100000000,00 гривень 00 копійок (далі - Кредит 2), на умовах, встановлених Контрактом 2, з кінцевим строком повернення Кредиту 2 - 04.11.2016; договором кредитної лінії від 27.07.2012 року №HКЛ-2005804/2 зі всіма додатками, із змінами та доповненнями до нього (далі - Контракт 3), укладеним між ПАТ „Одеський олійножировий комбінат" (далі - Контрагент 3) та позичальником. Відповідно до Контракту 3 Контрагенту 3 надано кредит в межах невідновлюваної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в сумі 606591000,00 гривень 00 копійок (далі - Кредит 3), на умовах, встановлених Контрактом 3, з кінцевим строком повернення Кредиту 3 - 04.11.2016; договором кредитної лінії від 27.07.2012 року №HКЛ-2005814/3 зі всіма додатками, із змінами та доповненнями до нього (далі - Контракт 4), укладеним між ПАТ „Іллічівський олійножировий комбінат" (далі - Контрагент 4) та позичальником. Відповідно до Контракту 4 Контрагенту 4 надано кредит в межах невідновлюваної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в сумі 394366000,00 грн.

Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед кредитором за кредитним договором №21911D2 від 04.11.2011, між сторонами такого договору укладено іпотечний договір №21912Z6 від 15.11.2012, предметом якого є нерухоме майно боржника - адміністративна будівля літ. Л-3 загальною площею 882,8 кв.м., літ. І - замощення, що знаходиться за адресою м. Донецьк, вул. Комарова, 2а, заставною вартістю 7378960,00 грн., іпотечний договір №21913Z1 від 29.03.2013, предметом якого є нежиле приміщення підвалу, першого та другого поверху літ. Б-4 інв. №1000006, загальною площею 2537,1 кв.м., що знаходиться за адресою м. Запоріжжя, проспект Маяковського, 11 приміщення №7, заставною вартістю 16255000,00 грн., іпотечний договір №21913Z2 від 31.01.2014, предметом якого є трикімнатна квартира №13 загальною площею 54,90 кв.м., розташована за адресою Київська обл., м. Переяслав-Хмельницький, вул. Покровська, 53/69 заставною вартістю 323250,00 грн., двокімнатна квартира №1 загальною площею 42,6 кв.м., розташована за адресою Київська обл., м. Фастів, пров. Горького, 2а заставною вартістю 229500,00 грн., земельна ділянка загальною площею 0,0834 га, кадастровий номер :82:100:0005, розташована за адресою м. Київ, пров. Землянський, 21-А заставною вартістю 4350000,00 грн., житловий будинок загальною площею 875,7 кв.м., розташований за адресою м. Київ, пров. Землянський, 21-А. заставною вартістю 9959250,00 грн. (копії договорів застави та іпотеки із додатковими угодами долучені до позову).

За змістом ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості:1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону, витрат, пов'язаних із консолідованим продажем активів Фондом; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано; 7) вимоги інших вкладників, які не є пов'язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов'язаними особами банку; 8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов'язаними особами банку; 10) вимоги за субординованим боргом.

Вимоги до банку, незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними, що не позбавляє Фонд або уповноважену особу Фонду права звертатися з вимогами до пов'язаної з банком особи у порядку, визначеному частиною п'ятою цієї статті.

Майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом. У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку. У разі якщо обсяг коштів від продажу Фондом заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим Законом (ч. 3 ст. 52 Закону).

Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги Фонд не враховує суму грошових вимог цього кредитора (ч. 4 ст. 52 Закону).

Суд зазначає,що черговість задоволення вимог кредиторів банку, що ліквідується, врегульована положеннями ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка передбачає чіткий порядок черговості задоволення вимог кредиторів, за якого лише після повного задоволення вимог кредиторів попередньої черги задовольняються вимоги наступної черги.

В той же час, норми ч. 3 ст. 52 Закону передбачають правило, згідно з яким встановлюється виключність мети спрямування коштів, одержаних від продажу майна банку, що є предметом застави, - які в такому разі використовуються винятково для позачергового задоволення вимог заставодержателя.

За наведених обставин, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містить жодних виключень щодо включення вимог поза чергою/окремого включення вимог кредитора, забезпечених заставою, а лише передбачає порядок погашення вимог кредитора, забезпечених заставою, у випадку продажу Фондом заставленого майна, у зв'язку з чим відсутні підстави для такого окремого включення вимог на суму 416131602,83 грн., що виникли за кредитним договором №21911D2 від 04.11.2011.

За наведених обставин, вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в частині зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича окремо внести до реєстру акцептованих вимог кредиторів грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" за кредитним договором №21911D2 від 04.11.2011 на суму 416131602,83 грн. як такі, що забезпечені заставою, не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича щодо включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів 7 черги погашення кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на загальну суму ,60 грн., суд зазначає наступне.

Так, з огляду на встановлені обставини, включення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадировим Владиславом Володимировичем кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в частині вимог на суму ,60 грн. є правомірним. Водночас, розглядаючи зазначені позовні вимоги позивача щодо неправомірності дій відповідача щодо невключення до реєстру акцептованих вимог кредиторів вимог позивача на суму 5103866,29 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим кодексом та іншими законами України. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем як зацікавленою особою способу захисту, суд звертає увагу на визначення можливої ефективності такого способу з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Разом з тим, належно обраним способом захисту, з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є і той, що не передбачений законом, однак основним критерієм можливості його застосування є визначення його ефективності (забезпечення реального захисту прав та інтересів).

Суд зазначає, що у кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним, та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

З метою встановлення ефективності способу захисту, який був обраний позивачем шляхом визначення позивачем предмету позову, суд повинен дослідити підстави позову та з'ясувати суть порушеного права.

Так, зважаючи на обгрунтування позовних вимог, спір між сторонами у даній справі виник у зв'язку з невключенням відповідачем до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України".

Водночас заявлена позивачем вимога в частині визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича в частині невключення кредиторських вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк» - не зможе забезпечити їх поновлення, оскільки зводиться лише до встановлення судом обставин неправомірності дій такої особи, та у будь-якому випадку передбачає необхідність застосування додаткових засобів захисту шляхом звернення до суду з іншими вимогами для реального відновлення порушеного права позивача, а отже обраний позивачем спосіб захисту в будь-якому випадку є неефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як є неповним (недостатнім), та не забезпечує таким чином мету здійснення правосуддя та дотримання принципу процесуальної економії.

Водночас, як встановлено судом, належним способом захисту, з урахуванням суті порушеного права (підстав позову), є зобов'язання відповідача вчинити дії, виконання яких на нього покладено законом та від виконання яких він ухиляється.

Так, суд зазначає, що вимога про визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича в частині відхилення та невключення кредиторських вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк» фактично є обставиною, якою позивач обґрунтовує свої інші вимоги - вимоги про зобов'язання включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів ці вимоги.

За наведених обставин, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в частині визнання дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича протиправними не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд зазначає, що за приписами ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За таких обставин, заявлення позивачем вимог про зобов'язання включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" саме до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича є обґрунтованим, оскільки саме така особа в силу Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та рішення Виконавчої дирекції Фонду від 02.10.2015 № 181, яким делеговано повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, ч.ч. 1, 2 ст. 48 Закону, є безпосередньо уповноваженою на вчинення таких дій.

Судові витрати щодо позовних вимог, в задоволенні яких судом відмовлено, - покладаються на позивача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки за приписами ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку, суд дійшов висновку, що за наслідками часткового задоволення позову судові витрати у даній справі, відносно задоволених вимог (одна вимога немайнового характеру), підлягають стягненню з третьої особи - Державної організації (установа, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» як організації, що уповноважила Уповноважену особу на забезпечення виведення АТ «Дельта Банк» під час його ліквідації та від імені якої Уповноважена особа діє, та відповідно працівником якої є Уповноважена особа. При цьому, Уповноважена особа хоча і є належним відповідачем з огляду на предмет позовних вимог та її повноваження передбачені законом, однак судові витрати не можуть бути покладені на неї як на фізичну особу, так як порушення прав позивача, щодо яких судом було здійснено захист та задоволено позовну вимогу, було вчинено Уповноваженою особою не як фізичною особою в особистих правовідносинах, а саме як працівником Фонду гарантування, яка від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення АТ «Дельта Банк» з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та ліквідації банку.

При цьому, вимоги щодо зобов'язання відповідача вчинити дії (включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів) судом задоволені частково, водночас з огляду на встановлені обставини неправомірності відхилення вимог позивача до банку, враховуючи, що вимоги про зобов'язання вчинити дії є вимогами немайнового характеру, на Державну організацію (установа, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» в силу приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України як особу (в особі Уповноваженої особи), яка винна у виникнення спору, покладається судовий збір у розмірі 1600,00 грн. (за одну вимогу немайнового характеру).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича (01133, м. Київ, вул. Щорса, будинок 36-Б; ідентифікаційний код: 34047020) включити до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, будинок 36-Б; ідентифікаційний код: 34047020) кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, будинок 127; ідентифікаційний код: 00032112) на суму 5103866 (п'ять мільйонів сто три тисячі вісімсот шістдесят шість) грн. 29 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Державної організації (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" (04053, м.Київ, вул. Січових Стрільців, будинок 17; ідентифікаційний код: 21708016) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, будинок 127; ідентифікаційний код: 00032112) судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 17.08.2017

Суддя І.М. Отрош