ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.08.2017 Справа № 920/490/17
Господарський суд Сумської області, у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/490/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго», м. Суми,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Чус», м. Суми,

про стягнення 431170,97 грн.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю № 20 від 21.02.2017, ОСОБА_2 за довіреністю № 39 від 13.06.2017,

відповідача ОСОБА_3 за довіреністю б/н від 12.06.2017.

В судовому засіданні, розпочатому о 12 год. 00 хв. 08.08.2017 року, відповідно до приписів статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошувалась перерва до 11 год. 00 хв. 15.08.2017 року.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 431170,97 грн. 97 коп., відповідно договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 347-Т від 01.10.2006 року, укладеного між сторонами у справі.

15.06.2017 року представник відповідача надав суду для долучення до матеріалів даної справи копії: акту засвідчення вузла обліку споживання теплової енергії, після проведення метрологічної повірки та ремонту від 07.07.2014 року, акту відключення споживача теплової енергії від 08.04.2014 року та актів приому-передачі теплової енергії від 31.01.2017 року, від 28.02.2017 року, від 31.01.2016 року, від 30.04.2016 року, від 31.10.2016 року, від 30.11.2016 року, від 30.12.2016 року, від 31.01.2015 року, від 28.02.2015 року, від 31.03.2015 року, від 30.04.2015 року, від 30.10.2015 року, від 31.12.2015 року, від 31.01.2014 року, від 28.02.2014 року, від 30.03.2014 року, від 30.04.2014 року, від 31.10.2014 року, від 31.12.2014 року.

Відповідно до відзиву від 29.06.2017 року на позовну заяву, представник відповідача проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що пункти 3.2, 3.3 договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 347-Т від 01.10.2006 року, укладеного між сторонами по справі та положення статті 526 Цивільного кодексу України не містять в собі права позивача дораховувати у бік збільшення вартість послуг, за умови справності вузла обліку.

Представник відповідача зазначає, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту функціонування системи опалення відповідача за обвідною лінією живлення; що за такою лінією вона працювала саме три роки, і саме з березня 2014 року по березень 2017 року; що відповідачем спожито сааме ту кількість теплової енергії, яка зазначена у перерахунку; а також того, що договором передбачено право позивача корегувати розрахунки обсягів спожитої теплової енергії саме у бік збільшення, за умови справності вузла обліку.

Також представник відповідача звертає увагу суду, що в документах, наданих в якості додатків до позовної заяви, зазначені різні періоди та суми перерахунку за фактично спожиту теплову енергію в приміщенні за адресою: м. Суми, вул. Соборна буд. 48, зокрема у відомості розрахунків, яка надрукована 31.05.2017 року, сума боргу за період часу з 30.11.2016 року по 29.05.2017 року складає 431170,97 грн., який був фактично нарахований в березні 2017 року, а у копії повідомлення № 1673 від 06.04.2017 року вказано, що виконано перерахунок за фактично спожиту теплову енергію за період з березня 2014 року по березень 2017 року на суму 411773,69 грн., але відповідно до наданого до вказаного повідомлення рахунку від 31.03.2017 року сума боргу за вказаний період складає 431170,97 грн., а згідно наданого акту прийому-передачі теплової енергії від 31.03.2017 року в березні місяці 2017 року вартість теплопостачання складає 431170, 97 грн. Акти прийому-передачі теплової енергії за березень та квітень 2017 року не були підписані відповідачем, а тому не можуть вважатися належними та допустимими доказами у справі.

31.07.2017 року представник позивача подав до суду письмові пояснення б/н від 28.07.2017 року, в яких зазначає, що відповідачу було направлено повідомлення, про те, що було виконано розрахунок за фактично спожиту теплову енергію за період з березня 2014 року по березень 2017 року на суму 411773,69 грн., згідно теплового навантаження з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря. Також відповідачу було запропоновано сплатити рахунок від 31.03.2017 року у 7-денний термін, оскільки відповідач користувався послугами позивача з постачання теплової енергії, але на даний час так і не сплатив суму боргу. Станом на 31.05.2017 року відповідач має заборгованість в сумі 431170,97 грн., що підтверджується відомістю розрахунків. Донарахування відповідачу було виконано розрахунковим методом згідно теплового навантаження, яке передбачено додатком 1 до договору, в межах строку позовної давності. До своїх пояснень позивачем додано схематичне зображення трубопроводів в підвальному приміщенні відповідача та фотовідображення приладів.

У письмових поясненнях від 07.08.2017 року представник відповідача заперечує проти обстеження представниками позивача 01.03.2017 року системи опалення відповідача, оскільки позивачем не було належним чином повідомлено про це відповідача, на якому представник відповідача не був присутнім, а особа яка за твердженням позивача була присутня на обстеженні, не має повноважень на представництво інтересів відповідача та не перебуває з ним у трудових відносинах.

У своїх письмових поясненнях відповідач також зазначає, що при проведенні розрахунку суми боргу, позивачем не було враховано, що низьке споживання теплової енергії згідно показів вузла обліку обумовлено тим, що не у всі приміщення відповідача подавалася теплова енергія та не всі приміщення використовувались ним у комерційній діяльності в опалювальний період. А тому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до позовних матеріалів, між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з централізованого опалення № 347-Т від 01.10.2006 року (далі - договір), відповідно до пункту 1 якого позивач зобовязується надавати відповідачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, а відповідач (споживач) зобовязується вчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Відповідно до пункту 2.3 договору, розмір щомісячної плати за надані послуги на момент укладання договору згідно з нормативами (нормами) споживання - договірними навантаженнями вказаний у додатку № 1, який є невідємною частиною цього договору.

Пунктом 2.4 договору визначено, що плата за надані послуги за наявності засобів обліку води і теплової енергії справляється за їх показниками за умови їх підключення та введення в дію у встановленому порядку.

У відповідності з положеннями пунктів 3.2-3.5 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач (відповідач) до 15 числа розрахункового періоду сплачує виконавцю (позивачу) вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період. Щомісячно до 6-го числа споживач отримує від виконавця акт прийому-передачі теплової енергії, форма якого (додаток № 3) є невідємною частиною договору, та рахунок за спожиту теплову енергію. Несвоєчасне отримання рахунку не звільняє споживача від відповідальності щодо сплати за надані виконавцем послуги. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію здійснюється до 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Згідно пункту 3.6 договору, при виникненні потреби, але не менше одного разу на рік, сторони за цим договором проводять звірку розрахунків за послуги з оформленням акту звірки взаємних розрахунків за договором.

Відповідно до умов обліку спожитих послуг, що є додатком № 2 до договору, для підтвердження кількості фактично спожитих послуг, щомісячно 6-го числа сторони складають та підписують акт прийому-передачі послуг. Споживач протягом 2 днів з дня отримання від виконавця акту прийому-передачі послуг, зобовязаний направити виконавцю (позивачу) підписаний зі свого боку акт прийому-передачі послуг або вмотивовану відмову від його підписання (пункт 9 додатку № 2 до договору).

Якщо споживач не підпише зі свого боку вищевказаний акт та не надасть вмотивовану відмову щодо причин його непідписання, вважається що акт прийому-передачі послуг є підписаним без заперечень, а послуги вважаються наданими у обсязі, вказаному в акті (пункт 10 додатку № 2 до договору).

Обовязок відповідача оплачувати послуги в установлені договором строки передбачений пунктом 4.2.1 договору № 347-Т від 01.10.2006 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.03.2017 року представником позивача здійснено обстеження приміщення відповідача за адресою: м. Суми, вул. Соборна буд. 48, під час якого встановлено, що система опалення працює за обвідною лінією живлення, в звязку з чим прилад обліку теплової енергії не фіксує її фактичне споживання. Враховуючи дані обставини позивачем було направлено відповідачу повідомлення, про те, що за даною адресою було виконано перерахунок за фактично спожиту теплову енергію за період з березня 2014 року по березень 2017 року на суму 411773,69 грн., згідно теплового навантаження з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря та запропоновано сплатити рахунок від 31.03.2017 року у 7-денний термін, оскільки відповідач, на думку позивача, користувався послугами з постачання теплової енергії, але на даний час так і не сплатив суму боргу за спожиту теплову енергію і станом на 31.05.2017 року має заборгованість перед позивачем в сумі 431170,97 грн., що пітверджується відомістю розрахунків.

Відповідач проти позову заперечує, вважає його необгрунтованим та безпідставним та просить суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі теплової енергії регулюються Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, з урахуванням змін та доповнень, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року № 1198, які чинні на території України, визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії та є обовязковими для виконання ними (пункти 1, 2 Правил).

Згідно з пункту 4 зазначених Правил, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобовязання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 193 Господарського Кодексу України, яка також передбачає, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України та частини сьомої статті 193 Господарського Кодексу України, одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарський суд, дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позивач у своєму позові безпідставно посилається, як підставу задоволення позову, на порушення відповідачем вимог статті 526 Цивільного кодексу України та пунктів 3.2, 3.3, укладеного між сторонами договору, оскільки вказані пункти договору та інші положення договору не містять права позивача дораховувати у бік збільшення вартість послуг, за умови справності вузла обліку.

Відповідачем до суду на доведення справності вузла обліку надано акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період, які підписані сторонами без зауважень, як з боку відповідача, так і з боку позивача (а.с. 38-64), з яких вбачається, що вузол обліку теплової енергії працює справно.

Відповідач щомісячно здійснював оплату спожитих послуг, обсяг яких щомісячно узгоджувався з позивачем і заперечень з цього приводу у сторін не виникало.

Позивач не довів суду належними та допустимими доказами факту порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору, а відтак договірні відносини відповідачем не порушувалися, а тому права позивача в даному випадку не порушені та захисту не потребують.

При виконанні обстеження та складанні представниками позивача акту обстеження системи централізованого теплопостачання приміщення відповідача за адресою: вул. Соборна, 48, від 01.03.2017 року були відсутні представники відповідача, тобто обстеження роботи системи опалення у вказаному приміщення проводилось без участі представника відповідача, під час якого начебто було встановлено, що система опалення працює за обвідною лінією живлення, в звязку з чим прилад обліку теплової енергії не фіксував іі фактичне споживання. Відомості в акті про відмову відповідача від підпису не відповідають дійсності, оскільки в акті від 01.03.2017 року (у вступній частині) взагалі не зазначено представника від споживача теплової енергії, а зазначені лише три представники позивача, які склали цей акт, а також зазначено, що до директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Чус» не додзвонилися, доступ до приміщень був наданий орендарем приміщень, але не зазначено ким саме. Дописана 21.03.2017 року в кінці акту від 01.03.2017 року (після підписів) інформація не може сприйматися як достовірна, оскільки внесено цю інформацію через 20 днів після складення акту.

З документів наданих в якості додатків до позовної заяви зазначені різні періоди та суми перерахунку за фактично спожиту теплову енергію в приміщенні за адресою: вул. Соборна буд. 48, зокрема у відомості розрахунків, яка надрукована 31.05.2017 року сума боргу за період з 30.11.2016 року по 29.05.2017 року складає 431170,97 грн., який був фактично нарахований в березні 2017 року, а у копії повідомлення № 1673 від 06.04.2017 року зазначено, що виконано перерахунок за фактично спожиту теплову енергію за період з березня 2014 року по березень 2017 року на суму 411773,69 грн., але відповідно до наданого до вказаного повідомлення рахунку від 31.03.2017 року сума боргу за вказаний період складає 431170,97 грн., а згідно наданого акту прийому передачі від 31.03.2017 року в березні місяці 2017 року вартість теплопостачання складає 431170, 97 грн.

Позовна заява не містить обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються. Додані позивачем до позовної заяви документи (письмові докази) у формі таблиць містять різні розшифровки складових частин нарахувань за спожиту теплову енергію. Інші докази, а саме акт обстеження системи централізованого теплопостачання обєкту відповідача від 01.03.2017 року, відомість розрахунків за період з 30.11.2016 року по 29.05.2017 року, рахунки від 31.03.2017 та від 30.04.2017 року за спірний період складені позивачем в односторонньому порядку і не узгоджені з відповідачем.

У якості документу, який використовується позивачем у погодженні взаєморозрахунків зі споживачами теплової енергії, позивач посилається на щомісячні акти прийому-передачі теплової енергії. Акти прийому-передачі теплової енергії за березень квітень 2017 року відповідачем не підписані, тому не можуть вважатися належними та допустимим доказами в розумінні вимог статей 32-34 Господарського процесуального кодексу України. Між тим донарахування відповідачеві розрахунковим методом за начебто спожиту теплову енергію за період з березня 2014 року по березень 2017 року за наявності засобів обліку теплової енергії, виходячи з припущення щодо використання відповідачем «обвідної лінії живлення» протягом тривалого часу, який перевищує 3 року, є безпідставним та необгрунтованим.

Надані представником позивача 31.07.2017 року разом з письмовими поясненнями б/н від 28.07.2017 року фотографії (а.с. 84-99) не є належними та допустимими доказами у справі, оскільки відсутні будь-які обєктивні дані (наприклад: відповідний акт тощо), які б свідчили про рік, місяць, день, час та місце здійснення фотографування, про присутніх при цьому осіб тощо. Наклеєні на фотографіях написи не є належним доказом того, що згадані вище фотографії здійснені саме в приміщеннях відповідача, а дані про рік, місяць, день та час здійснення фотографування, а також про факт здійснення фотофіксації взагалі відсутні як в акті обстеження від 01.03.2017 року (з припискою від 21.03.2017 року), так і в будь-якому іншому документі.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на все вищевикладене, суд дійшов висновку щодо безпідставності, необґрунтованості та неправомірності позовних вимог позивача, а відтак позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Згідно статі 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору повністю покладаються на позивача у звязку з відмовою в задоволенні його позовних вимог повністю.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 21.08.2017.

Суддя ОСОБА_4