ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2017 р. Справа № 921/795/16-г/10

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради від 16.06.2017

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.05.2017

у справі № 921/795/16-г/10

за позовом Управління житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Теркомуналсервіс", м.Тернопіль

про стягнення заборгованості в сумі 2 124 945, 42 грн (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог),

представники сторін:

- від позивача ОСОБА_3

- від відповідача не з'явився

Права та обовязки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України, представникам сторін розяснено. Заяв про відвід складу суду не поступило.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від18.05.2017 у справі № 921/795/16-г/10 (колегія в складі головуючого судді Боровець Я.Я., суддів Бурди Н.М., Сидорук А.М.) в задоволенні позову Управління житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради про стягнення заборгованості в сумі 2 124 945, 42 грн. (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог) з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Теркомуналсервіс" відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції посилаючись на наявність договірних відносин між сторонами, вказує на те, що позивачем обрано не передбачений чинним законодавством спосіб захисту порушеного права та інтересу, а також не доведено розміру збитків, завданих невиконанням договірних зобов»язань.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що, укладаючи договір про закупівлю послуг, відповідач зобов»язувався надати Замовникові (позивачу) послуги із санітарного утримання вулично-дорожньої мережі міста, однак, свої зобов»язання виконував неналежним чином, а саме, через протиправні діяння відповідача, скаржник змушений був залучати техніку та механізми інших суб»єктів господарювання для належного функціонування шляхово-мостового господарства міста, чим йому було завдавдано збитків на суму 2 124 945, 42 грн.

Відповідач, не виконав вимог ухвали суду апеляційної інстанції, відзиву на апеляційну скаргу не подав; в судовому засіданні 27.07.2017 надав усні пояснення суду щодо заперечень на апеляційну скаргу позивача, наголосив на тому, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення в повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права, з достовірно встановленими обставинами справи та належно оціненими доказами.

Оскільки в матеріалах справи наявно достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

03 березня 2016 року між Управлінням житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради (Замовник) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Теркомуналсервіс" (Виконавець) було укладено договір №168 про закупівлю послуг, відповідно до умов якого Виконавець зобов"язався у 2016 році надати Замовникові послуги, зазначені в документації конкурсних торгів (81.29.1 лот 1), а Замовник - прийняти і оплатити такі послуги, а саме - послуги щодо санітарного утримання вулично-дорожньої мережі міста (шляхово - мостового господарства ) (п.1.1, п.1.2 Договору).

Договір №168 укладено за наслідками проведення конкурсних торгів.

Позивач заявив позов про стягнення 452273,35 грн. вартості невиконаних зобов»язань згідно договору № 168, з посиланням на задіяння відповідачем недостатньої кількості снігоприбиральної та посипочної техніки для утримання міста в належному стані, через ускладнення погодних умов в ніч з 12 на 13 листопада 2016 року, що ним не було враховано.

27 січня 2017 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в порядку статті 22 ГПК України, на 1672672,07 грн., що є збитками, які складають суму виплачених коштів іншим суб»єктам господарювання, спеціальна техніка і механізми яких було залучено позивачем з метою забезпечення належного функціонування шляхово-мостового господарства міста Тернополя.

Згідно даної заяви позивач просив стягнути з ТОВ "Теркомуналсервіс" кошти в розмірі 2 124 945 грн. 42 коп. (вх. № 4608, а.с. 39, 40 т. 1).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до п. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст. 67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З цим кореспондуються вимоги норми ст. 193 ГК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст.610, 612 ЦК України).

Згідно ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як свідчать матеріали справи, договір про закупівлю послуг №168 від 03.03.2016р. (а.с. 12-16) укладено між ТОВ "Теркомуналсервіс" (виконавець) та Управлінням житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради (замовник) за наслідками проведення конкурсних торгів. Так, у відповідності до умов договору відповідачем, як виконавцем, взято на себе зобов'язання надати Управлінню житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради, як замовнику, послуги щодо санітарного утримування вулично-дорожньої мережі міста.

В свою чергу, Управлінням житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради взято на себе зобов'язання здійснювати оплату наданих послуг.

Як стверджує позивач, в листопаді 2016 року ТОВ "Теркомуналсервіс" неналежно виконувало свої зобов'язання згідно договору №168 від 03.03.2016, що призвело до нагромадження великої кількості снігу, неможливості забезпечення належної життєдіяльності міста, пересування пішоходів, виникнення транспортного колапсу, травмування громадян тощо.

На підтвердження позовних вимог в сумі 452273,35 грн. позивачем долучено до позовної заяви акт обстеження санітарного стану вулиць від 14.11.2016 (а.с. 17 т. 1), складений за участю працівників позивача, про кількість задіяної відповідачем техніки в ніч з 12-ого на 13-е листопада 2016 року; претензію від 14.11.2016 за № 4153/15 про ненадання послуг по утриманню шляхово-мостового господарства міста за 12-13 листопада 2016 року на суму 140214,76 грн.(а.с.20 т. 1); претензію від 17.11.2016 за № 4194/15 про ненадання послуг по утриманню шляхово-мостового господарства міста за 14-17 листопада 2016 року на суму165159.39 грн. (а.с. 22 т. 1); претензію від 21.11.2016 року за № 4221/15 про ненадання послуг по утриманню шляхово-мостового господарства міста за 17-21 листопада 2016 року на суму 146899.20 грн. (а.с. 25 т. 1).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що перелічені вище документи не є належними доказами, в розумінні ст. ст. 32-34 ГПК України, оскільки акт від 14.11.2016, складений в односторонньому порядку без участі представника відповідача, про стан залучення до прибирання снігу техніки в ніч з 12-ого на 13-е листопада 2016 року. Крім цього, він не засвідчує відсутність снігоочисної техніки на дорогах міста. Долучені ж до претензій, які направлялися позивачем відповідачу, розрахунки, виконані за ненадані відповідачем послуги в період з 12 до 21 листопада 2016 року без посилання на підтверджуючі такі обставини документи і з використанням орієнтовних норм механізованого очищення та посипання доріг протиожеледними матеріалами, без посилання на нормативні документи, якими такі встановлені, а також на додатки №№ 1 і 2 до договору № 168 щодо договірної ціни вартості послуг.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення коштів як додаткових витрат, понесених позивачем через неналежне виконанням відповідачем договірних зобов»язань, в сумі 1672672,07 грн. слід зазначити наступне:

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов»язань щодо утримання вулично-дорожної мережі міста, позивач долучив до заяви про збільшення розміру позовних вимог договори, акти виконаних робіт та платіжні документи, які засвідчують залучення ним до виконання робіт з благоустрою на вулицях міста Тернополя інших суб»єктів господарської діяльності. Однак, такі не можуть бути підставою задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки договори (а.с. 43-46, 47-49, 50-52, 53-55, 56-58, 59-61, 62-64, 65-67, 68-70, 71-73, 104-106, 107-109, 110-113, 114-117, 118-121, 122-125, 126-129, 130-132, 133-136 Т.1 ) укладені сторонами 07.12.2016 з терміном їх дії з моменту підписання і до 31.12.2016; додатки до договорів №№1265, 1266, 1268, 1269, 1269/1, 1263, 1264, 1267, 117-16/1279, 122-16/1297 (а.с. 74-95 т. 1) укладені 21.12.2016 з терміном їх дії з моменту підписання і до 31.12.2016; договір № 1271 укладений і підписаний 28.11.2016 з терміном дії до 31.12.2016 (а.с. 144-146 т. 1).

Тобто, актом від 14.11.2016 засвідчено неналежне виконання відповідачем договірних зобов»язань в ніч з 12-ого на 13-е листопада 2016 року, доказів про неналежне виконання відповідачем умов договору № 168 від 03.03.2016 в інші дні чи періоди позивачем не надано, тому не може бути прийнято судом, як належне обґрунтування позивачем, понесення ним додаткових витрат укладенням і виконанням вище перелічених договорів через невиконання відповідачем договірних зобов»язань.

Слід зазначити також, що на виконання зазначених договорів, укладених, зокрема, 07.12.2016 позивачем долучено до матеріалів справи акти здачі-прийняття виконаних робіт за цими договорами також від 07.12.2016 про кількість відпрацьованих годин 52, 37, 23.5, 22.5, 80, 130 (а.с. 148, 151, 153 156 т. 1).

Крім цього, відповідачем долучено до матеріалів справи постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 30.06.2017 у справі № 903/165/17, якою встановлено, що відповідачем на виконання п.4.3 договору № 168 направлялися акти приймання наданих послуг за листопад 2016 року, до відділу технічного нагляду Тернопільської міської ради, який приймає, перевіряє, підписує акти та направляє їх Замовнику. Проте, зазначені акти не були перевірені, підписані, згідно п. 6.1.2. договору № 168 та не повернуті позивачу ні відділом технічного нагляду, ні Управлінням житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради із зазначенням підстав їх не підписання.

Згідно вищезазначеної постанови, позовні вимоги ТзОВ «Теркомуналсервіс» про стягнення вартості наданих послуг з Управління житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради за листопад 2016 року за договором № 168 задоволено в повному обсязі.

За змістом положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків.

Згідно з ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються: 1) витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статей 224, 225 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, відповідно до ст.225 ГК України, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ст. 614 ЦК).

Відповідно до ч. 2 ст. 623 ЦК України обов'язок доказування розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, покладається на кредитора.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки боржника, яка полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника.

Виходячи із доводів, викладених у позовній заяві та в заяві про збільшення позовних вимог, вбачається, що під збитками позивач розуміє загальну суму сплачених коштів за роботи з благоустрою на вулицях міста Тернополя, виконані іншими субєктами господарської діяльності в грудні 2016 року. Беручи до уваги зміст терміну «збитки», який закріплений в ст. 22 ЦК України та ст.225 ГК України, а також зміст складу збитків, що також визначений у вказаних статтях, колегія суддів вважає, що загальна сума сплачених коштів іншим субєктам господарювання, про яку зазначає позивач, не є за своєю правовою природою збитками, оскільки така розрахована як загальна вартість сплачених позивачем коштів за виконані роботи за іншими договорами.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З врахуванням вищевикладених обставин, дослідивши та проаналізувавши подані докази в їх сукупності, судова колегія прийшла до висновку, що позовні вимоги не підтверджені матеріалами справи, а відтак, в задоволенні позову правомірно відмовлено.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Тернопільської області у справі №921/795/16-г/10 залишити без змін, а апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя Л.С. Данко