РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року Справа № 903/343/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Гудак А.В. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 9248, від 20.12.2016р.

Від відповідача: представник не з'явився.

від третьої особи: представник не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації на рішення господарського суду Волинської області від 13.06.17р. у справі № 903/343/17 (суддя Бондарєв Сергій Васильович)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії ПАТ "Укртелеком"

до відповідача ОСОБА_2 соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 державної казначейської служби України у Маневицькому районі Волинської області

про стягнення 225 592,98 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Волинської філії (надалі - позивач) звернувся до господарського суду Волинської області з позовом до (надалі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 державної казначейської служби України у Маневицькому районі Волинської області, про стягнення з відповідача 225 592,98 грн. відшкодування вартості телекомунікаційних послуг наданих пільговій категорії населення, в т.ч. 18 561,11 грн. відшкодування вартості телекомунікаційних послуг наданих пільговій категорії населення за 2015 рік та 207 031,87 грн.- відшкодування вартості телекомунікаційних послуг наданих пільговій категорії населення за 2016 рік.

Рішенням господарського суду Волинської області від 13.06.2017 року (т.2, а.с. 206-209), позов задоволено, стягнуто на користь позивача борг в розмірі 225 592,98 грн.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що частиною 2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів. Також судом взято до уваги, що позивачем доведено наявність наданих послуг зв"язку пільговим категоріям громадян.

Крім того, суд першої інстанції при прийнятті рішення послався на п.5 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/374/2013 від 18.02.2013, згідно якого відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою (т.3, а.с.3-7) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Волинської області від 13.06.2017 року у даній справі скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що вищевказане судове рішення є таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зокрема зазначає, що у Законі України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» відсутня субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку, борг утворився внаслідок недостатнього фінансування. Крім того, вказує, що відповідно договір по відшкодуванню пільг закінчив свою дію 31.12.2016, а акти звірки складені в односторонньому порядку, тому не можуть прийматись судом як докази наявності боргу.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 30 серпня 2017 р. на 10.00 год. (т.3, а.с.2).

28.08.2017 на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує вимоги апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області від 13.06.2017 року без змін.

При цьому позивач зазначає, що саме відповідачем має бути компенсована вартість телекомунікаційних послуг, наданих позивачем на пільгових умовах, так як у відповідності до листа Міністерства фінансів України від 30.06.2011 за № 31-07310-10-24/16584 «Щодо порядку обліку бюджетних зобов'язань» згідно із ст. 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами Державного казначейства України. Разом з тим, деякі прогарами, які відносяться до програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів). У зв'язку з цим та згідно з ч.6 ст.48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних зобов'язань.

У судове засідання, яке відбулось 30.08.2017, з'явився представник позивача, який проти апеляційної скарги заперечив у повному обсязі, з підстав, викладених у письмовому відзиві, та надав пояснення в обгрунтування своєї правової позиції.

Представник відповідача та третьої особи не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник позивача не заперечив щодо розгляду апеляційної скарги без участі представника відповідача та третьої особи.

Згідно з пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26 грудня 2011 року, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

З врахуванням того, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, міститься апеляційна скарга відповідача, в якій викладена його позиція, в правовому полі статей 101, частини 1 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представника відповідача та третьої особи , за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 02 січня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Волинської філії ПАТ "Укртелеком" (виконавець) та ОСОБА_2 соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації (замовник) було укладено договір № 25/15-25 про відшкодування витрат за встановлення та користування телефоном громадянам, які користуються пільгами, за умовами пункту 1.1. якого виконавець своїми силами і матеріальними ресурсами виконує роботи по телефонізації квартир пільгової категорії населення та наданню їм телекомунікаційних послуг, а замовник відшкодовує виконавцю кошти за надані послуги.

Відповідно до п.п.2.1.1 п. 2.1. розділу 2 договору замовник зобовязується на підставі рахунків та актів виконаних робіт, поданих виконавцем перераховувати на рахунок виконавця кошти за надані послуги в межах надходження з державного бюджету.

Згідно п.п.2.2.2.-2.2.4 п. 2.2. розділу 2 договору виконавець зобовязувався щомісячно, до 10 числа місяця, наступного за звітним, подавати замовнику акти виконаних робіт із списками пільговиків, яким встановлено телефони, та інформацію про обсяги нарахувань за надані послуги. Щомісячно надавати замовнику інформацію про нараховані пільги на магнітних носіях з метою проведення автоматичного звіряння даних та достовірності ведення обліку. Щомісяця, за кожний звітний період звіряти стан розрахунків між сторонами та підтверджувати це актом звіряння розрахунків на 1-ше число поточного місяця протягом пяти банківських днів.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що договір вступає в силу з 02.01.2015р. та діє до 31.12.2015р.

Даний договір з протоколом розбіжностей до нього від 02.02.2015р. підписано сторонами та скріплено відтиском їх круглих печаток.

Крім того, 17 лютого 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Волинської філії ПАТ "Укртелеком" (оператор) та ОСОБА_2 соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації (розпорядник) було укладено договір № 1 про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги, за умовами пункту 1.1. якого оператор своїми силами і матеріальними ресурсами виконує роботи по телефонізації квартир пільгової категорії населення та наданню їм телекомунікаційних послуг, а розпорядник здійснює відшкодування пільг з телекомунікаційних послуг, передбачених ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу, ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які, постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ЗУ Про статус ветеранів вйни, гарантії їх соціального захисту", ЗУ "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус, ЗУ Про охорону дитинства.

Відповідно до розділу 2 договору (з врахуванням протоколу розбіжностей до нього від 17.02.2016р.) оператор телекомунікаційних послуг зобов'язується щомісячно, до 7 числа місяця, наступного за звітним, надавати акти звірки (додаток №1) та розрахунки щодо вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговикам, за формою 2-пільга (додаток №2) для підписання в ОСОБА_2 соціального захисту населення. Акти звірки без підписів представників розпорядника та оператора вважаються недійсними. Розпорядник зобов'язується здійснювати відшкодування пільг з наданих телекомунікаційних послуг та послуг по встановленню телефонів, у т.ч. у разі збільшення тарифів на послуги зв'язку в межах, встановлених кошторисом. Щомісячно, до 20 числа місяця, наступного за звітним, повертати підписані розпорядником акти звірки (додаток №1) та розрахунки щодо вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговикам за формою 2-пільга (додаток №2).

Пунктом 7.1. договору передбачено, що договір вступає в силу з 01.01.2016р. та діє до 31.12.2016р.

Даний договір підписано сторонами та скріплено відтиском їх круглих печаток.

Судом встановлено, що в даному випадку, відносини між сторонами носять договірний характер, укладені між ними договори № 25/15-25 про відшкодування витрат за встановлення та користування телефоном громадянам, які користуються пільгами від 02.01.2015р. та № 1 про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги від 17.02.2016р. предметом судових розглядів не виступали, недійсним судом не визнавалися, сторонами розірвані не були.

У зв"язку з тим, що органом соціального захисту населення розрахунки та акти звірки не приймались та не оплачувались, ПАТ "Укртелеком" в особі Волинської філії звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи позовні вимоги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, а також можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, з актів органів державної влади, органів влади АР Крим або органів місцевого самоврядування (ч. 1, 3, 4 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 610 ЦК України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлено, що державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що боржник, як юридична особа, відповідає за своїми зобовязаннями, які виникли безпосередньо із договору чи закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012р., споживачами, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України; установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

В Законі України від 22.10.1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", Законі України від 23.03.2000 року № 1584-ІІІ "Про жертви нацистських переслідувань", Законі України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Законі України від 24.03.2008 року № 203/98-ВР "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус", законі України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Законі України від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства" передбачено надання пільг при оплаті за послуги зв'язку (телекомунікаційні послуги).

Згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч. 1-4 ст. 48 Бюджетного кодексу України.

Аналогічні положення закріплені в абзаці 3 п.2.10 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 02.03.2012 № 309.

Відповідно до п.п. б п.4 ч.1 статті 89, ч.ч. 1,5 ст.102 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст республіканського і обласного значення при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на компенсаційні виплати за надання пільг з послуг зв'язку окремих категорій громадян. Видатки місцевих бюджетів проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, зокрема, здійснюються компенсаційні виплати за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян.

Механізм фінансування видатків, передбачених ст.102 Бюджетного кодексу України, місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту щодо, зокрема, надання компенсаційних виплат на пільгове користування телефонним звязком за рахунок субвенцій з державного бюджету, визначений Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 (далі Порядок).

У листі від 30.06.2011 р. № 31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України роз'яснило, що ...деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів).

Матеріалами справи встановлено, що факт належного виконання позивачем договірних зобовязань підтверджується наступними доказами: розрахунками заборгованості за надані телекомунікаційні послуги громадянам, які відповідно до законодавства України отримують їх на пільгових умовах за період грудень 2015 р. та січень 2016р.-грудень 2016р., обіговими відомостями нарахувань пільговій категорії осіб, розрахунками форми 2-пільга за грудень 2015року та за 2016р., електронними витягами актів звірки форма 3-пільга за 2016 рік.

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обовязку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається у відповідності до вимог Законів України.

Колегія суддів не бере до уваги доводи відповідача щодо відсутності у нього заборгованості, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи документами.

Згідно із ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Видатки місцевих бюджетів проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, ви значеному Кабінетом Міністрів України. За рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, зокрема, здійснюються компенсаційні виплати за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям населення.

Відповідно до Порядку, управлінням праці і соціального захисту населення районних адміністрацій були передані з 01.01.2003 року функції по відшкодуванню витрат, пов'язаних з наданням послуг, в тому числі зв'язку, пільговій категорії громадян. Відділ персоніфікованого обліку одержувачів пільг управлінь праці і соціального захисту населення державних адміністрацій відповідно до покладених на них завдань виконують функції по проведенню персоніфікованого обліку одержувачів пільг по їх видах і забезпеченні своєчасного фінансу вання пільг громадянам, що мають право на пільги відповідно до Законів України і рішень міської ради, за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Пунктами 3, 5 Порядку передбачено, що головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структур них підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення. Таким чином, відповідач є особою відповідальною за компенсацію пільг.

Пунктом 3 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги затвердженого постановою КМУ від 29.01.2003 р. №117, передбачено, що управління праці та соціального захисту населення організовують збирання, сис тематизацію і зберігання інформації та забезпечують її автоматичне використання для контролю за відомостями, які подаються підприємствами, що надають послуги, для розрахунків за них.

Відповідно до пунктів 10, 11 Положення підприємства та організації, що надають пос луги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу розрахунки щодо вартості по слуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою 2-пільга. Вимоги даного Положення виконано позивачем, однак відповідачем дані розрахунки не прийнято.

Зокрема, згідно зазначеного Положення відповідач зобов'язаний був:

- щомісяця звіряти інформацію, що міститься в автоматизованому Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення роз біжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкрет ному пільговику, не проводити розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації;

- після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, скласти реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що на дають послуги, згідно з формою 5-пільга та реєстр розрахунків згідно з формою 7- пільга, акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою 3- пільга;

- до 15 числа подавати фінансовим органам районних у містах держадміністрацій, виконав чих органів міських рад, акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою 3-пільга.

Проте, зазначені норми відповідачем не виконувалися, акти звірки не підписано та не розглянуто належним чином розрахунки, надані позивачем.

При цьому колегією суддів не приймаються доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі щодо несвоєчасності направлення позивачем розрахунків за надані послуги пільгового зв"язку, що в свою чергу призвело до неможливлості належної перевірки цих розрахунків відповідачем.

Так, у матеріалах справи наявне рішення господарського суду Волинської області від 16.05.2016 у справі № 903/159/16 (т.2, а.с. 195-197) за позовом ПАТ "Укртелеком" в особі Волинської філії до ОСОБА_2 соціального захисту населення Маневицької РДА про врегулювання розбіжностей у договорі № 1 від 17.02.2016 року про відшкодування пільг за телекомунікаційні послуги. Даним рішенням позов задоволено, пункти договору, зазначені відповідачем у протоколі розбіжностей в частині обмеження відшкодування пільг рамками кошторису, виключено. Враховуючи наявність судового спору щодо укладення договору, позивачем акти звірки за грудень-2015-травень 2016 року направлено після завершення розгляду даного спору. Крім того, колегією суддів встановлено з матеріалів справи, що позивачем у подальшому розрахунки та акти звірки направлялись згідно вимог п.10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги затвердженого постановою КМУ від 29.01.2003 р. №117.

Доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для здійснення відшкодування витрат на послуги зв'язку для пільгових категорій у зв'язку із змінами в законодавстві, а саме відсутністю у Законі України Про Державний бюджет України на 2016 рік видатків у вигляді субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, не беруться колегією суддів до уваги, у зв"язку з наступним.

Частинами 1 та 3 ст. 63 Закону України Про телекомунікації встановлено, що телекомунікаційні послуги мають надаватися відповідно до законодавства. Телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Колегія суддів відзначає, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити надання окремих пільг, шляхом внесення відповідних змін в законодавство. Враховуючи, що закони України, якими встановлені пільги щодо оплати послуг звязку є чинними, їх дія не зупинена, правові підстави для припинення позивачем нарахування пільг з оплати послуг звязку, по причині відсутності в Законі України Про Державний бюджет України на 2016 рік положень щодо фінансування пільг з оплати послуг звязку, відсутні.

Крім того, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, згідно якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Зокрема, до 01 січня 2017 року фінансування витрат за надані телекомунікаційні послуги здійснювалось за рахунок коштів державного бюджету на відповідний рік у вигляді субвенції місцевим бюджетам та відповідно до механізму, передбаченого Постановою КМУ від 04.03.2002 № 256, у Законі України Про державний бюджет України на 2016 рік дані видатки відсутні. Разом з тим, послуги зв'язку надані у 2015 та 2016 році, а тому на правовідносини щодо відшкодування даних виплат, що виникли з 01 січня 2017 року, не розповсюджуються.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що у відповідача були усі наявні правові підстави для відшкодування вартості телекомунікаційних послуг наданих пільговій категорії населення за грудень 2015 року та 2016 рік.

Крім того, щодо доводів відповідача про неможливість здійснення вищевказаного відшкодування у зв'язку із відсутністю бюджетних асигнувань для таких виплат, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України не передбачено такої підстави для звільнення від виконання зобов"язань, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004, від 9 липня 2007 року №6-рп/2007).

Зокрема, у рішенні від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави /підпункт 3.2/.

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

За приписами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, у справі Кечко проти України (заява № 63134/00), Європейський Суд зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення Суду). У зв'язку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими встановлені відповідні доплати та пільги з бюджету і які є діючими, та Закону України Про Державний бюджет на відповідний рік, де положення останнього, на думку Уряду України, превалювали як спеціальний закон.

У пункті 26 рішення Європейського Суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі Кечко проти України зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України у постанові від 15.05.2012 у справі №11/446.

Колегією суддів не беруться до уваги доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, щодо закінчення терміну дії договору та відсутності у договорі можливості пролонгації, у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

За загальним правилом зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК, стаття 202 Господарського кодексу України). Перелік цих підстав наведено у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов'язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору.

Отже, сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов'язку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 грудня року у справі №905/2187/13.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та положення законодавства, колегія судді приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (стаття 43 ГПК України).

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 33,34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністраціївід 26.06.17р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Волинської області від 13 червня 2017 року у справі №903/343/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №903/343/17 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Філіпова Т.Л.