ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 року Справа № 915/529/17

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (54003, АДРЕСА_1)

до відповідача: Міського комунального підприємства "Миколаївводоканал" (54055, м. Миколаїв, вул. Погранична, 161)

про: визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити дії,

за участю представників сторін:

від позивача: Кондрашов Г.Г. - адвокат (договір про надання правової допомоги від 26.05.2017, ордер МК № 29389 від 26.05.2017);

від відповідача: не з'явився.

Суть спору:

06 червня 2017 року позивач звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просив суд:

- визнати незаконними дії Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» по відмові у розміщенні рекламних конструкцій по АДРЕСА_2;

- зобов'язати Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» погодити розміщення рекламних конструкцій по АДРЕСА_2;

- стягнути з Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» на користь позивача сплачену суму судового збору та комісії банку згідно наданих квитанцій;

- стягнути з Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» на користь позивача витрати на оплату правової допомоги адвоката по підготовці позовної заяви та представництва інтересів позивача в розмірі 3000 грн.

Позовні вимоги позивача ґрунтуються на підставі: рішення Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради № 1176/17-П про встановлення пріоритету; заяви позивача на адресу відповідача № 1086/4 від 09.03.2017 стосовно погодження схем до дозволів на розміщення 4-ох рекламоносіїв, листа відповідача (відповіді) за № 504/36 від 13.0.2017 про відмову у погодженні схем; норм Закону України «Про рекламу», постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 за № 2067, Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1015 від 04.10.2011 «Про затвердження правил розміщення зовнішньої реклами у м. Миколаєві», та мотивовані тим, що дії відповідача по відмові у погодженні схем є безпідставними, необґрунтованими і такими, що суперечать вимогам законодавства.

21 червня 2017 року позивач, до початку розгляду справи по суті, звернувся до суду із заявою про зміну предмета позову відповідно до частини 4 статті 22 ГПК України.

В своїй заяві, з урахуванням наданих 21.06.2017 додаткових пояснень на обґрунтування позову по захисту свого порушеного права позивач просить суд:

- визнати за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 право на отримання погодження Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» на розташування рекламних засобів згідно наданих схем розміщення рекламної конструкції за адресами: АДРЕСА_3, які розроблені комунальним підприємством «Госпрозрахункове проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро» у березні 2017 року за замовленням № 114-2017 фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

- стягнути з Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору та комісії банку згідно наданих квитанцій в сумі 1624 грн. та вартості правової допомоги адвоката по підготовці позовної заяви та представництва інтересів позивача в суді розміром 3000 грн.

В обґрунтування змінених позовних вимог позивач посилається на те, що і позивач і відповідач є рівноправними користувачами міського простору для здійснення своєї господарської діяльності, яка не суперечить закону. Позивач вважає, що відповідач всупереч положенням ст. 16 Закону України «Про рекламу», принципу свободи підприємницької діяльності у межах, визначених законом, безпідставно відмовив у погодженні розташування рекламоносіїв, висунувши вимоги щодо необхідності розташування рекламних конструкцій взагалі поза охоронними зонами, посилаючись на нормативно-правові акти, які не застосовуються до зазначених правовідносин. Норми ДБН 360-92** (додаток 8.1), ДБН.В.2.5-75:2013 (п. 12.48) та ДБН.В.2.5-74:2013 (п. 17.1.2) щодо необхідності додержання охоронних зон навколо інженерних комунікацій, зокрема водопроводів та каналізації, при розміщенні рекламоносіїв не застосовуються, по-перше, в зв'язку із тим, що в них відсутнє посилання на рекламні конструкції, по-друге, Типові правила дозволяють розміщення рекламоносіїв в охоронних зонах, по-третє, у ст. 16 Закону України «Про рекламу» не міститься такої підстави для заборони розміщення рекламного засобу, як його розміщення в межах охоронних зон інженерних комунікацій.

На думку позивача, суд повинен встановити баланс між правами та законними інтересами обох господарюючих суб'єктів - позивача та відповідача. Відповідач, безпідставно відмовивши у наданні такого погодження, що виразилося у застосуванні ним норм, які не застосовуються до цих правовідносин, вдався до зловживання своїм правом, що є неприпустимим відповідно до положень ч. 3 ст. 13 ЦК України. За таких обставин, позивач вважає вірним обрати такий спосіб захисту свого невизнаного та оспорюваного відповідачем права на отримання погодження як визнання судом за позивачем права за викладених обставин та наданих письмових доказах на отримання такого погодження.

Відповідач, як у відзиві (вх. № 9159/17 від 26.06.2017), так і в письмових доповнення до нього (вх. № 9623/17 від 06.07.2017) просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

У відзиві відповідач зазначає, що не погодив позивачу схеми розміщення рекламних конструкцій в межах охоронних зон інженерних комунікацій з огляду на вимоги ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень», ДБН В.2.5-74:2013 «Водопостачання. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування», зокрема, розміщення спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкцій по АДРЕСА_7, оскільки останні планується розмістити на водопровідних мережах та в охоронній зоні колектору Д=500. Питання ж погодження зовнішньої реклами по АДРЕСА_8 можливе за умови розміщення фундаментних блоків на відстані 3-ох метрів від водопровідних мереж Д=300мм та Д=250мм. Відсутність законодавчого посилання на термін «рекламоносій» в будівельних нормах саме по собі не є підставою неможливості їх застосовувати за аналогією, оскільки вимоги щодо відстані по горизонталі від підземних мереж водопроводу до будинків і споруд та фундаментів огорож підприємств, естакад, опор контактної мережі і зв'язку, залізниць є загальними (Додаток 8.1. до ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень»).

Крім цього, з огляду на те, що позивач перед зверненням до відповідача погоджував схему розміщення рекламної конструкції (рекламний засіб) в межах охоронних зон інженерних комунікацій з Управлінням містобудування та архітектури Миколаївської міської ради, постає питання підставності такого погодження за чинним законодавством, з огляду на такі охоронні зони, а отже про порушення саме інтересу та прав відповідача, і тому відповідач просить суд залучити в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради.

В доповнення до відзиву відповідач вказує на те, що позивач сформулював свої вимоги «про судове підтвердження» з урахуванням того, що на час вимоги він відповідним правом не володіє. Рішення прийняте за результатами розгляду такого позову, фактично набуває характеристик акта правонаділення, що зовсім не відповідає призначенню ані позову про визнання права, ані правозастосовної функції суду. Визнання права не можна замінити актом правонаділення - тією, що входить в компетенцію відповідача, оскільки в такому випадку відбудеться втручання суду в роботу відповідача (а суд не може собою підмінювати відповідача). Разом з тим, відмова у погодженні дозволу може бути оскаржена у порядку, встановленому законодавством (п. 5.23 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Миколаєві, затвердженого рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 04.10.2011 № 1015). Кінцева мета захисту цивільних прав - поновлення порушеного права, а рішення суду про визнання права має надати йому чітку визначеність. Існування у позивача права на погодження дозволу у формі схеми розміщення рекламної конструкції не оспорюється відповідачем.

06 липня 2017 року в судовому засіданні: представник позивача повністю підтримав змінені позовні вимоги та заперечив на залучення до даної справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради; представник відповідача підтримав викладені у відзиві заперечення та не наполягав на залученні наведеної особи до участі в даній справі.

За наслідками виступу сторін та обставин справи, враховуючи зміну предмету позову, суд, беручи до уваги приписи статті 27 Господарського процесуального кодексу України, не знайшов підстав для залучення в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в даній справі Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради з причин відсутності юридичного інтересу зазначеної особи у цьому спорі.

21.08.2017 за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд -

В С Т А Н О В И В:

Предметом даного позову виступила немайнова вимога про визнання за підприємцем права на отримання від Комунального підприємства погодження на розташування рекламних засобів згідно наданих схем.

Підставою - лист Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» № 504/36 від 13.03.2017 до ФОП ОСОБА_1, яким відповідач не погодив позивачу схеми розміщення рекламних конструкцій.

На думку позивача відповідач, безпідставно відмовивши у наданні такого погодження, що виразилося у застосуванні ним норм, які не застосовуються до цих правовідносин, вдався до зловживання своїм правом, що є неприпустимим відповідно до положень частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України.

Матеріали справи свідчать, що 09.03.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою (№ 1086/4) узгодити розміщення рекламних конструкцій по: АДРЕСА_4 в межах охоронних зон комунікацій, утримувачем яких є МКП «Миколаївводоканал».

13.03.2017 відповідач надав письмову відповідь (№ 504/36), якою фактично не погодив позивачу схеми розміщення рекламних конструкцій в межах охоронних зон інженерних комунікацій з огляду на вимоги ДБН 360-92 та ДБН В.2.5-74:2013.

Так, в даному листі Комунальне підприємство повідомило підприємця про наступне:

- рекламні конструкції по АДРЕСА_5, які розташовані на водопровідних мережах та в охоронній зоні колектору Д=500 мм, не узгоджуються;

- рекламні конструкції по АДРЕСА_6 можуть бути узгоджені при умові розміщення фундаментного блоку на відстані 3 м від водопровідних мереж Д=300 мм та Д=250 мм.

Як вище було наведено, позивач не погоджується з такими висновками відповідача та вважає, що у розміщення рекламоносіїв згідно представлених схем ніяким чином не порушуватиме права відповідача на володіння та користування належним йому майном - відповідними інженерними комунікаціями.

На думку позивача, суд повинен встановити баланс між правами та законними інтересами обох господарюючих суб'єктів - позивача та відповідача.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши відповідно до чинного законодавства наведені сторонами обставини в обґрунтування як заявлених вимог так і заперечень на них, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За призначенням способів захисту цивільних прав та інтересів вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання такого позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб'єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на користування майном, на спадкування, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб'єктивного права.

Оспорювання суб'єктивного цивільного права відображає такий стан правовідносин, коли суб'єктивне цивільне право заперечується в юрисдикційному органі.

Як у відзиві, так і в судовому засіданні відповідач звертає увагу суду на те, що існування у позивача права на погодження дозволу у формі схеми розміщення рекламної конструкції ним не оспорюється.

З урахуванням наведеного, важливого значення набуває необхідність належного з'ясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться.

Звернувшись 21.06.2017 до суду з заявою про визнання права в контексті заявленої прохальної частини зміненого позову, позивач фактично бажає у судовому порядку зобов'язати відповідача погодити представлені заявником схеми розміщення рекламоносіїв.

Позивачем не заперечується той факт, що розміщення рекламних конструкцій заплановано у охоронних зонах водопроводу та каналізації. Позивач перед зверненням до відповідача погоджував схеми розміщення рекламних конструкцій в межах охоронних зон інженерних комунікацій з Управлінням містобудування та архітектури Миколаївської міської ради.

Так, згідно з пунктом 16 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 за № 2067 «Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами», дозвіл на розміщення реклами погоджується з власником місця або уповноваженим ним органом (особою) і спеціально уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури.

При цьому, як зазначено у тому ж п. 16 вказаної постанови КМУ, на вимогу органу дозвіл погоджується з утримувачем інженерних комунікацій - у разі розміщення зовнішньої реклами в межах охоронних зон цих комунікацій.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про рекламу» зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 34 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 за № 2067, зовнішня реклама повинна відповідати таким вимогам:

- розміщуватися з додержанням вимог техніки безпеки, зазначених у пунктах 38-41 цих Правил, а саме:

п. 38. Розроблення необхідної технічної документації, монтаж (демонтаж) рекламного засобу здійснюється спеціалізованими підприємствами, установами та організаціями;

п. 39. Розташування дахових рекламних засобів забороняється без попередньої технічної експертизи спеціалізованих підприємств, установ та організацій;

п. 40. Підключення рекламних засобів до існуючих мереж зовнішнього освітлення здійснюється відповідно до вимог, передбачених законодавством;

п. 41. Розташування рекламних засобів у межах охоронних зон/інженерних комунікацій дозволяється за погодженням з утримувачем зазначених комунікацій.

Відповідач листом № 504/36 від 13.03.2017 не погодив позивачу схеми розміщення рекламних конструкцій в межах охоронних зон інженерних комунікацій з огляду на вимоги ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень», ДБН В.2.5-74:2013 «Водопостачання. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування», зокрема, розміщення спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкцій по АДРЕСА_7, оскільки останні планується розмістити на водопровідних мережах та в охоронній зоні колектору Д=500. Питання ж погодження зовнішньої реклами по АДРЕСА_8 можливе за умови розміщення фундаментних блоків на відстані 3-ох метрів від водопровідних мереж Д=300мм та Д=250мм.

Лист відповідача № 504/36 від 13.03.2017 (відповідь на заяву позивача) складений та підписаний технічним директором Комунального підприємства, який діяв як посадова особа на підставі відповідних положень Статуту.

Позивач же вважає, що відповідач всупереч положенням ст. 16 Закону України «Про рекламу», принципу свободи підприємницької діяльності у межах, визначених законом, безпідставно відмовив у погодженні розташування рекламоносіїв, висунувши вимоги щодо необхідності розташування рекламних конструкцій взагалі поза охоронними зонами, посилаючись на нормативно-правові акти, які не застосовуються до зазначених правовідносин. На думку позивача, норми ДБН 360-92** (додаток 8.1), ДБН.В.2.5-75:2013 (п. 12.48) та ДБН.В.2.5-74:2013 (п. 17.1.2) щодо необхідності додержання охоронних зон навколо інженерних комунікацій, зокрема водопроводів та каналізації, при розміщенні рекламоносіїв не застосовуються, по-перше, в зв'язку із тим, що в них відсутнє посилання на рекламні конструкції, по-друге, Типові правила дозволяють розміщення рекламоносіїв в охоронних зонах, по-третє, у ст. 16 Закону України «Про рекламу» не міститься такої підстави для заборони розміщення рекламного засобу, як його розміщення в межах охоронних зон інженерних комунікацій.

Аналізуючи матеріали даної справи в сукупності, суд дійшов висновку про невірне розуміння позивачем характеру спірних взаємовідносин з утримувачем зазначених комунікацій.

Суд погоджується з правовою позицією відповідача у даних спірних правовідносинах.

Так, слушним є посилання відповідача на те, що розташування водоводів і мереж водопостачання на генеральних планах, а також відстані від зовнішньої поверхні труб до інших інженерних мереж та фундаментів будівель і споруд по горизонталі та вертикалі слід приймати згідно ДБН 360 та ПУЕ (п. 12.48 ДБН В.2.5-74:2013).

Відсутність законодавчого посилання на термін «рекламоносій» в будівельних нормах саме по собі не є підставою неможливості їх застосовувати за аналогією, оскільки вимоги щодо відстані по горизонталі від підземних мереж водопроводу до будинків і споруд та фундаментів огорож підприємств, естакад, опор контактної мережі і зв'язку, залізниць є загальними (Додаток 8.1. до ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень»).

Відповідно до п. 15.5 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу України № 190 від 27.06.2008, не дозволяється складання матеріалів і предметів, накопичування сміття ближче ніж за 5 м від осі водопровідних і каналізаційних мереж і пристроїв та в межах охоронних санітарних зон; самовільне спорудження над водопровідними і каналізаційними мережами та пристроями будь-яких будівель та предметів благоустрою; здійснювати роботи на мережах централізованого питного водопостачання та водовідведення, відкривати ляди колодязів, спускатися в них, регулювати засувки без присутності представників виробника.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» елементами (частинами) об'єктів благоустрою є засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами.

Уздовж трубопроводів встановлюються охоронні зони. Земля в межах охоронних зон не вилучається, а використовується з обмеженнями (обтяженнями) відповідно до закону або договору. Порядок встановлення, розмір та режим використання охоронної зони об'єкта трубопровідного транспорту визначаються законодавством України (ст. 11 Закону України «Про трубопровідний транспорт»).

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону:

охоронна зона - землі вздовж магістральних та промислових трубопроводів, навколо промислових об'єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодженню, а також для зменшення їх негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об'єкти та довкілля в цілому;

об'єкти трубопровідного транспорту - магістральні та промислові трубопроводи, включаючи наземні, надземні і підземні лінійні частини трубопроводів, а також об'єкти та споруди, основне і допоміжне обладнання, що забезпечують безпечну та надійну експлуатацію трубопровідного транспорту;

промислові трубопроводи (приєднані мережі) - всі інші немагістральні трубопроводи в межах виробництв, а також нафтобазові, внутрішньопромислові нафто-, газо- і продуктопроводи, міські газорозподільні, водопровідні, теплопровідні, каналізаційні мережі, розподільчі трубопроводи водопостачання, меліоративні системи тощо.

За положеннями Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» (в редакції, чинній на момент погодження), який є спеціальним нормативним актом по відношенню до Закону України «Про рекламу», підприємства питного водопостачання зобов'язані забезпечувати нормальну експлуатацію систем водопостачання та водовідведення, здійснювати аварійно-відновлювальні роботи тощо на таких системах.

Фактично розміщення рекламних конструкцій позивача без урахування вимог балансоутримувача інженерних комунікацій унеможливить та/або ускладнить належну експлуатацію останнім систем водопостачання, що може призвести до їх пошкодження та припинення водопостачання споживачам, які розташовані вздовж цієї ділянки мережі, а тому вимоги в їх улаштуванні на певній відстані є цілком слушними та законними.

Екстраполюючі правовідносини суб'єктів господарювання, які приймають участь у даній справі, на спірні правовідносини суб'єктів господарювання - ФОП ОСОБА_1 з МПК «Миколаївводоканал», суд враховує специфіку діяльності зазначеного комунального підприємства, а відтак і аналізує характер та функції таких правовідносин, виходячи із спеціальної правосуб'єктності КП.

Розташування рекламних засобів у межах охоронних зон/інженерних комунікацій дозволяється за погодженням з утримувачем зазначених комунікацій (п. 41 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 2067 від 29.12.2003).

Предметом діяльності МПК «Миколаївводоканал» є централізоване надання послуг з водопостачання та водовідведення.

Функції МПК «Миколаївводоканал» пов'язані саме зі специфікою відносин, що виникають між цією особою і іншими як господарюючими суб'єктами, так і споживачами, а саме з питань належного водопостачання та водовідведення.

Особливості спеціального напрямку діяльності МПК «Миколаївводоканал» зумовлюються його завданнями та повноваженнями, у тому числі роллю у формуванні стабільного, якісного та безперешкодного водопостачання споживачу, які визначаються наведеними Законами та іншими актами законодавства.

Суд звертає увагу позивача на те, що за правилами пункту 5.23 Правил № 1015 у разі відмови у погодженні дозволу, така відмова може бути оскаржена у порядку, встановленому законодавством.

Також, пунктом 5.32 Правил передбачено й оскарження в судовому порядку рішення виконкому про відмову розповсюджувачу зовнішньої реклами у наданні дозволу.

Згідно зі статтями 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд, проаналізувавши вищенаведені норми та обставини, вважає, помилковим, а отже не доведеним, твердження позивача щодо невірного посилання відповідача у своїй відповіді на норми ДБН 360-92**, оскільки, беручи до уваги технічну складову спірного питання, відповідач, як балансоутримувач інженерних комунікацій, цілком законно розглянув звернення позивача щодо погодження дозволу на розміщення зовнішньої реклами з урахуванням охоронних зон інженерних комунікацій відповідно до ДБН 360-92** та інших діючих норм законодавства в межах наданих повноважень.

Таким чином, розглянувши даний спір залежно від предмету та підстав позову, застосувавши норми матеріального права, якими регулюються правові відносини, суд дійшов висновку про відмову позивачу в задоволенні позову.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено та підписано 28 серпня 2017 року.

Суддя О.Г. Смородінова