ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

29 серпня 2017 року Справа № 904/3412/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівДанилової М.В., Поляк О.І.
розглянувши матеріали касаційної скаргиДніпропетровського обласного військового комісаріату, м. Дніпро
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.11.2016 року
у справі господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії
доДніпропетровського обласного військового комісаріату, м. Дніпро
простягнення заборгованості за договорами про надання телекомунікаційних послуг

В С Т А Н О В И В:

Касаційна скарга Дніпропетровського обласного військового комісаріату на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.11.2016 року у справі № 904/3412/16 не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне.

За змістом статті 110 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Дотримання цього строку є обов'язковим для всіх учасників судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, Дніпропетровський обласний військовий комісаріат вже двічі звертався до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами, однак, у зв'язку з тим, що скаржником не було дотримано порядку подання касаційних скарг, ухвалами Вищого господарського суду України від 09.02.2017 року та від 31.03.2017 року касаційні скарги повернуто скаржнику на підставі п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України відповідно.

Колегією суддів Вищого господарського суду України встановлено, що у відповідності до вимог статті 110 Господарського процесуального кодексу України строк на касаційне оскарження постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.11.2016 року (повний текст постанови складено та підписано 07.11.2016 року) закінчився 28.11.2016 року, оскільки 27.11.2016 року припадало на вихідний день.

Проте, втретє касаційну скаргу скаржником було подано лише 05.05.2017 року, що підтверджується штампом поштового відділення зв'язку на конверті, а тому встановлений для оскарження судових актів строк було пропущено.

Загальний порядок поновлення пропущених процесуальних строків врегульований статтею 53 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і поновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Клопотання про поновлення процесуального строку повинно містити роз'яснення причин пропуску такого строку і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними.

Всупереч наведеному, в прохальній частині касаційної скарги скаржник просить поновити процесуальний строк на касаційне оскарження судових актів і мотивує його пропуск усуненням недоліків порядку подання касаційної скарги, зазначених в ухвалах Вищого господарського суду України від 09.02.2017 року та від 31.03.2017 року, проте жодних поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження скаржником наведено не було.

Колегія суддів Вищого господарського суду України відзначає, що скаржник не довів господарському суду поважність причини пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки не дотримання порядку подання касаційної скарги і повернення її скаржнику на підставі ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України не перериває перебіг цього строку та не є поважною причиною для поновлення строку, передбаченого ст. 53 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що лише факт подання стороною клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов'язком суду поновити цей строк, оскільки клопотання про поновлення строку для подання касаційної скарги з огляду на приписи частини першої статті 53 Господарського процесуального кодексу України повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску цього строку.

Поряд з цим, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку, які в даному випадку не вбачаються за відсутності обставин, які об'єктивно перешкоджали скаржнику реалізувати своє право на подання касаційної скарги протягом законодавчо встановленого терміну.

Отже, можливість вчасного подання касаційної скарги на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.11.2016 року залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб'єктивний характер, а тому підстав для поновлення пропущеного процесуального строку у даному випадку колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає.

Поряд з цим, слід зазначити, що згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року судом вказано, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В своєму рішенні у справі "Устименко проти України" від 29.10.2015 року Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Отже можливість поновлення пропущеного строку судом касаційної інстанції не є необмеженою, а вирішення цього питання пов'язується із наявністю поважних причин пропуску строку.

Відповідно до пункту 5 частини 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Таким чином, виходячи з приписів процесуального закону касаційна скарга Дніпропетровського обласного військового комісаріату на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.11.2016 року у не може бути прийнята до розгляду Вищим господарським судом України і підлягає поверненню скаржнику на підставі п. 5 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 53, 86, 110, п. 5 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

У Х В А Л И В:

1. Клопотання Дніпропетровського обласного військового комісаріату про відновлення строку на касаційне оскарження постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.11.2016 року у справі № 904/3412/16 - відхилити.

2. Касаційну скаргу Дніпропетровського обласного військового комісаріату на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.11.2016 року у справі № 904/3412/16 повернути скаржнику.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

СуддіМ.В. Данилова

О.І. Поляк