РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2017Справа №910/11331/17

За позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Олга-Логістик»

Про стягнення 88 688,01 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Торорощенко Г.В.

Від відповідача: Федоров А.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олга-Логістик» (далі - відповідач) про стягнення 88 688,01 грн., з яких: 82 351,90 грн. основного боргу, 4 710,52 грн. пені, 555,02 грн. 3% річних, 1 070,57 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.17. порушено провадження у справі № 910/11331/17 та призначено її до розгляду на 22.08.17.

В судовому засіданні 22.08.17. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 22.08.17. в усному порядку не заперечував та просив відкласти розгляд справи.

З огляду на приписи ст. ст. 77, 69 ГПК України, зважаючи на явку та висловлену правову позицію представників сторін, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд не знайшов правових підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні 22.08.17.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/11331/17.

В судовому засіданні 22.08.17. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

28.09.16. між позивачем (далі - Продавець) та відповідачем (далі - Дистриб'ютор) було укладено Договір купівлі-продажу № 7Д (16) (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) Продавець зобов'язується в порядку та на умовах, встановлених Договором, передати у власність Дистриб'ютора, а Дистриб'ютор зобов'язується в порядку та на умовах Договору прийняти та оплатити продукцію (далі - Товар). Асортимент та ціни вказуються в накладній на Товар (НТ).

Строк дії Договору сторонами погоджено п. п. 13.1, 13.2 з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.16., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. При відсутності письмових повідомлень сторін про припинення дії договору за 210 календарних днів до закінчення строку його дії, він вважається пролонгованим на той же строк.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм статей 655-697 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Приймання Товару за кількістю здійснюється згідно кількості, вказаній в накладній на Товар та товарно-транспортній накладній (п. 4.2 Договору).

На виконання умов Договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято Товар на загальну суму 82 351,90 грн. за видатковою накладною № 2701104 від 28.09.16., підписаною сторонами та скріпленою їх печатками.

Оцінюючи представлені позивачем в обґрунтування викладених в позовній заяві обставин щодо поставки Товару відповідачу докази, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов'язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Жодних заперечень з приводу отримання Товару відповідачем суду надано не було.

Отже, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача, як Дистриб'ютора (покупця) за Договором, будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання Продавцем прийнятих за Договором зобов'язань з передання Товару на суму 82 351,90 грн.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст.ст.34, 36 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлена позивачем видаткова накладна є належним доказом передачі Товару відповідачу, а отже виконання позивачем своїх зобов'язань з продажу Товару на суму 82 351,90 грн. в межах Договору здійснено належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дистриб'ютор сплачує 100% вартості партії Товару протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня поставки Товару (п. 7.3 Договору).

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За таких обставин, враховуючи наведені вище умови спірного Договору, та враховуючи дату продажу партії Товару за представленою до матеріалів справи видатковою накладною, суд дійшов висновку, що строк оплати Товару на суму 82 351,90 грн. настав, оскільки такий повинен був бути оплачений до 28.10.16. включно.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, відповідачем, Товар, отриманий на підставі Договору, видаткової накладної № 2701104 від 28.09.16., оплачено не було, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 82 351,90 грн., що і зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Таким чином, приймаючи до уваги все викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення основного боргу в сумі 82 351,90 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 555,02 грн. 3% річних, 1 070,57 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Судом здійснено перерахунок та встановлено, що розмір 3% річних становить 555,02 грн., розмір інфляційних втрат становить 1 070,57 грн., внаслідок чого вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо вимог позивача про стягнення 4 710,52 грн. пені, суд відзначає викладене далі.

Пунктом 9.1 Договору сторони погодили, що при несвоєчасній оплаті проданої партії Товару Дистриб'ютор сплачує Продавцю пеню з розрахунку 0,5% суми борги за кожен день прострочки оплати Товару, проте не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Приписами ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зазначене кореспондується з нормами ст. 617 Цивільного кодексу України згідно якої особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

При здійсненні перерахунку судом встановлено, що позивачем період для стягнення пені вказано з 15.04.17. по 05.07.17. (82 дні), однак, прострочення наступило з 29.10.16. Позивач не може обрати будь-який період для стягнення пені. Таким чином, пеня розраховується з 29.10.16. по (82 дні, як те рахує позивач) 18.01.17. і становить 5 166,12 грн. Однак, позивачем пред'явлено до стягнення 4 710,52 грн. пені, внаслідок чого вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олга-Логістик» (04053, м. Київ, вул. січових Стрільців, б. 37-41; ідентифікаційний код 36001805) на користь Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів» (49800, м. Дніпро, вул. Мологвардійська,1; ідентифікаційний код 00374048) 82 351 (вісімдесят дві тисячі триста п'ятдесят одну) грн. 90 коп. - основного боргу, 4 710 (чотири тисячі сімсот десять) грн. 52 коп. - пені, 555 (п'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 02 коп. - 3% річних, 1 070 (одну тисячу сімдесят) грн. 57 коп. - інфляційних втрат, 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.08.17.

Суддя Т.М. Ващенко