ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2017 р.Справа № 922/1950/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецавтотранс", м. Харків
до Харківської міської ради, м. Харків третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради, м. Харків
про скасування рішення
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, (директор);

відповідача -ОСОБА_3, за довіреністю № 08-11/8/2-17 від 03.01.2017 року;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (ОСОБА_1 містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради) - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрспецавтотранс" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківської міської ради про визнання протиправним та скасування п.п. 1.1 п. 1 додатка до рішення Харківської міської ради від 22.01.2014 року № 1454/14 "Про визнання рішень Харківської міської ради такими, що втратили чинність".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12 червня 2017 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 26 червня 2017 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.06.2017 року розгляд справи було відкладено на 17.07.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 17.07.2017 року представник відповідача надав відзив на позов (вх. № 22939), в якому проти позову заперечує, зазначає, що спірне рішення прийняте в межах, наданих Харківській міській раді повноважень та вичерпало свою дію, у зв`язку з його виконанням.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.07.2017 року розгляд справи було відкладено на 07.08.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 21.07.2017 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради надав клопотання (вх. № 23459), у якому повідомляє про відкликання клопотання про припинення провадження у справі та просить суд не розглядати вказане клопотання та не враховувати при подальшому розгляді справи.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 07.08.2017 року від позивача надійшло клопотання (вх. № 25348) про продовження строку розгляду справи за межами двомісячного строку, встановленого ст. 69 ГПК України.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 07.08.2017 року від представника відповідача надійшло клопотання (вх. № 25427) про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.08.2017 року розгляд справи було відкладено на 15.08.2017 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 15.08.2017 року представник позивача надав письмові пояснення по справі (вх. № 26332).

Представник позивача в судовому засіданні 15.08.2017 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 07.08.2017 року проти позовних вимог заперечував, просив суд в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (ОСОБА_1 містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради) в судове засідання 15.08.2017 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Рішенням 44 сесії Харківської міської ради 4 скликання від 23.12.2005р. № 247/05 TOB Укрспецавтотранс надано в оренду земельну ділянку по вул. Блюхера, 15-А, загальною площею 0,2024 га в межах договору оренди землі від 06.10.2004 р. № 66187/04 для будівництва об'єкту зі зміною його функціонального призначення під офісний та торговельно-розважальний центр з автомобільною парковкою по вул. Блюхера, 15-А до 01.10.2007р. (але не пізніше прийняття об'єкту в експлуатацію) та для подальшої експлуатації об'єкту до 01.10.2030 р. (додаток 1 п. 1).

20.04.2006р. на підставі вищезазначеного рішення, між Харківською міською радою та ТОВ «Укрспецавтотранс» (позивач) було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,2024 га, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Блюхера, 15-А, строком: на період будівництва до 01.10.2007р. (але не пізніше прийняття об'єкту до експлуатації); на період експлуатації до 01.10.2030р. Відповідно до п. 8 вказаного договору оренди, після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

22.01.2014р. Харківською міською радою було прийнято Рішення № 1454/14 «Про визнання рішень Харківської міської ради такими, що втратили чинність».

Згідно п.п. 1 п. 1 додатка до вказаного Рішення, серед інших питань було вирішено наступне:

«У звязку з порушенням містобудівного та земельного законодавства України в частині необхідності виконання будівництва у строк до 01.10.2007р., порушень умов договору оренди землі від 20.04.2006р. № 83, враховуючи положення ст. ст. 11. 416. 509, 525, 526. 610, 611, 629 Цивільного кодексу України, визнати таким, що втратив чинність підпункт 1 пункту 1 додатку 1 до рішення Харківської міської ради № 247/05 від 23.12.2005р.»

В подальшому, 14.09.2016р. Харківською міською радою було прийнято рішення № 335 16 «Про поновлення договорів оренди землі для продовження будівництва обєктів».

Відповідно до п.п. 2.1,2.2. п. 2 додатку 1 до вищевказаного рішення, відповідачем вирішено наступне:

«Поновити ТОВ «УКРСПЕЦАВТОТРАНС» договір оренди землі від 20.04.2006р. № 83 (кадастровий номер :09:016:0043) (номер запису про інше речове право від 12.09.2016р. № 16366335) для будівництва обєкту зі зміною його функціонального призначення під офісний та торговельно-розважальний центр з автомобільною парковкою по вул. Валентинівській, 15-А (колишня вул. Блюхера) до 14.09.2018р.

Звернутися до ОСОБА_1 земельних відносин Харківської міської ради для оформлення додаткової угоди до договору оренди землі від 20.04.2006р. № 83.

В той же час, як зазначено позивачем, відповідач в даному Рішенні не вирішив питання про скасування п.п. 1 п. 1 додатка до Рішення від 22.01.2014р. № 1454/14 «Про визнання рішень Харківської міської ради такими, що втратили чинність» щодо припинення права оренди земельної ділянки ТОВ «УКРСПЕЦАВТОТРАНС».

Після прийняття вищевказаного Рішення, між відповідачем та позивачем була укладена додаткова угода до договору оренди земельної ділянки, яка зареєстрована в державному реєстрі.

Таким чином, як зазначає позивач, станом на сьогоднішній день, є чинними два Рішення Харківської міської ради щодо договору оренди землі від 20.04.2006р. № 83, що повністю вступають в колізію одне з одним.

Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що існування Рішення Харківської міської ради від 22.01.2014р. № 1454/14 «Про визнання рішень Харківської міської ради такими, що втратили чинність» щодо припинення права оренди земельної ділянки ТОВ «УКРСПЕЦАВТОТРАНС» порушує його право, як орендаря земельної ділянки, у зв`язку з чим останній звернувся до суду з позовом про скасування зазначеного рішення.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що спірне рішення було прийнято Харківською міською радою в межах наданих їй повноважень та позивачем не було надано доказів порушення прав або інтересів ТОВ «Укрспецавтотранс». Крім того відповідач вказує на те, що спірне рішення вичерпало свою дію, а відтак його скасування не породжує наслідків орендарів земельних ділянок, оскільки у таких осіб виникло право володіння земельною ділянкою, і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Частиною 1 статті 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Наведені норми Конституції України та Закону про самоврядування були предметом офіційного тлумачення Конституційним судом України.

Так, в Рішенні від 16.04.09 № 7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) (далі - Рішення № 7-рп/2009) Конституційний Суд України виходив з того, зокрема, що в Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59). Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Конституційний Суд України виходив також з того, що закріплені у статті 144 Конституції України і статті 59 Закону про самоврядування норми про акти органів місцевого самоврядування, крім юридичної форми реалізації завдань і функцій, визначають порядок прийняття і перевірки рішень органів місцевого самоврядування. В Законі встановлено, що ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України та законами України до їх відання, і що рішення відповідної ради може бути внесене на повторний розгляд цієї ж ради (стаття 25, частина четверта статті 59).

Системний аналіз положень Конституції і законів України дав підставу Конституційному суду дійти висновку, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень, органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Конституційний Суд України зазначає, що зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Разом з тим, Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Так, у звязку з прийняттям субєктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, у сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обовязків фізичних і юридичних осіб приватного права.

В даному випадку предметом розгляду справи є визнання протиправним та скасування п. п. 1 п. 1 додатка до рішення Харківської міської ради від 22.01.2014 року № 1454/14 «Про визнання рішень Харківської міської ради такими, що втратили чинність», яким було припинено право оренди земельної ділянки ТОВ "Укрспецавтотранс".

З матеріалів справи вбачається, що прийняття радою відповідного рішення стало підставою звернення до суду з позовом про розірвання договору оренди. 17.03.2016 року господарським судом Харківської області було винесено рішення по справі № 922/1783/14, яким задоволено позовні вимоги Харківської міської ради до ТОВ «Укрспецавтотранс» та розірвано договір оренди землі від 20.04.2006р. № 83 (зі змінами на підставі договору про зміну договору від 27.07.2012р. № 00066) на земельну ділянку площею 0,2024 га, кадастровий № :09:016:0043, по вул. Блюхера, 15-А, укладений між Харківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрспецавтотранс». Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрспецавтотранс" повернути Харківській міській раді земельну ділянку площею 0,2024 га, кадастровий № :09:016:0043, по вул. Блюхера, 15-А, з приведенням її у придатний для подальшого використання стан.

Вищезазначене рішення мотивовано зокрема порушенням відповідачем по справі (ТОВ «Укрспецавтотранс») умов договору оренди земельної ділянки щодо здачі об'єкту до експлуатації у встановленні у рішенні ради строки (до 01.10.2007р.), а також отримання дозволів виконання будівельних робіт.

Отже, спірне рішення, яке просить суд скасувати позивач, вичерпало свою дію виконання, оскільки договір оренди було розірвано в судовому порядку (справа № 922/1783/14) та правовідносини за договором припинились.

Враховуючи викладене, позов, предметом якого є визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, яким вирішено питання про визнання таким, що втратило чинність рішення про передачу позивачу в оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволено, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію внаслідок виконання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 06.06.2016 року по справі № 3-514гс16.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі наведеного та приймаючи до уваги те, що спірне рішення вичерпало свою дію, у зв`язку з виконанням, що підтверджується рішенням господарського суду Харківської області від 17.03.2016 року по справі № 922/1783/14, яким розірвано договір оренди землі від 20.04.206 року № 83 з додатками до нього, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування п.п. 1 п. 1 додатка до рішення Харківської міської ради від 22.01.2014 року № 1454/14 «Про визнання рішень Харківської міської ради такими, що втратили чинність».

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129, 144 Конституції України; ст.59 ЗУ "Про місцеве самоврядування"; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 19.08.2017 р.

Суддя ОСОБА_4

922/1950/17