ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2017 р. Справа № 909/330/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Матущака О.І.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Долинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, за вих. № 961/02-22/07 від 02.06.2017р. (вх. № ЛАГС 01-05/2771/17 від 14.06.2017р.)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.05.2017р.

у справі №909/330/17

за позовом: публічного акціонерного товариства Укртелеком (надалі ПАТ Укртелеком), м. Київ в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком", м. Івано-Франківськ

до відповідача: управління соціального захисту населення Долинської РДА, м. Долина, Івано-Франківська область

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: головне управління Державної казначейської служби України у

Івано-Франківській області

про стягнення суми боргу по компенсації видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги

за участю учасників судового процесу:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 836 від 12.12.2016р.)

від відповідача: ОСОБА_3 представник (довіреність №1222/02-20/07 від 24.07.2017р.)

від третьої особи: не зявився

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 27, 28 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення фіксації судового процесу від учасників судового процесу не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 16.05.2017р. у справі № 909/330/17 (суддя Ю.І. Грица) позов задоволено повністю. Стягнуто з управління соціального захисту населення Долинської РДА Івано-Франківської області на користь ПАТ "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком" суму боргу по компенсації видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги в розмірі 241 823,68 грн. та судовий збір в розмірі 3 627,35 грн.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що у період з січня по грудень (включно) 2016 року позивачем понесено витрати на надання пільг на послуги зв'язку визначеній категорії пільговиків на загальну суму 241 823,68 грн., в підтвердження чого позивачем подано зведений розрахунок заборгованості видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги по управління соціального захисту населення Долинської РДА Івано-Франківської області у 2016 році та розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з надання пільг за 2016 рік.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, управління соціального захисту населення Долинської РДА Івано-Франківської області подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не в повному обсязі зясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не враховано надані ним докази, а відтак, винесено необєктивне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що заявлена сума позову не узгоджена з відповідачем, акти звірки інформації, що міститься у Реєстрі, з інформацією, яка надходить на загальну кількість пільговиків в матеріалах справи відсутні. Окрім того, Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» така субвенція не передбачена, тому на рахунки управління соціального захисту населення Долинської РДА не поступили кошти для відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги з телекомунікації у 2016 році.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 14.06.2017р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_4, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.06.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 04.07.2017р., також даною ухвалою залучено до участі у справі третю особу, що не предявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача головне управління Державної казначейської служби України у м. Івано-Франківській області.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 04.07.2017р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 25.07.2017р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25.07.2017р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 29.08.2017р.

В судовому засіданні 29.08.2017р. оголошено перерву до 31.08.2017р., про що сторони повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 31.08.2017р. представник скаржника доводи апеляційної скарги підтримав повністю, на підтвердження своїх доводів долучив до матеріалів справи доповнення до апеляційної скарги (зареєстровані в канцелярії суду за вх№ 01-04/5004/17 від 25.07.2017р.).

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/5508/17 від 11.08.2017р.), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа участі уповноваженого представника в судові засідання не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

ПАТ "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до управління соціального захисту населення Долинської РДА про стягнення суми боргу по компенсації видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги в розмірі 241 823,68 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що товариство надає телекомунікаційні послуги споживачам, які мають пільги з їх оплати, проте, відповідачем, як розпорядником коштів бюджетного фінансування пільг на території Долинської РДА, всупереч вимогам чинного законодавства, не відшкодовано за рахунок державних субвенцій понесені позивачем витрати на вищевказані послуги, в зв'язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 241 823,68 грн., просить стягнути з відповідача вказану суму.

В свою чергу відповідач проти позову заперечує, зазначає, що за нормами Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. У 2016 році у зв'язку з відсутністю кошторисних призначень управлінням соціального захисту населення РДА не було укладено договору про відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за надані телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для ряду категорій громадян встановлено, зокрема такими Законами України як: "Про жертви нацистських переслідувань", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про прокуратуру", "Про охорону дитинства", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

За приписами ч. 3 ст.63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

За п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 11.04.2012р. №295, встановлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Норми відповідних законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондується з безумовним обов'язком держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

З матеріалів справи вбачається, що у період з січня 2016 по грудень 2016 (включно) позивачем понесено витрати на надання пільг на послуги зв'язку зазначеній категорії пільговиків на загальну суму 241 823,68 грн., в підтвердження чого позивачем подано зведений розрахунок заборгованості видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги по Управлінню соціального захисту населення Долинської РДА Івано-Франківської області у 2016 році та розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з надання пільг за 2016 рік (а.с. 13-142).

Відповідно до пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок та механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі Порядок), згідно п.2 якого фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, з вищенаведеного випливає, що відповідач є розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, а тому посилання відповідача у відзиві з приводу того, що Управління не є розпорядником коштів судом до уваги не приймається.

Щодо доводів відповідача про те, що між сторонами не виникло договірних зобов'язань, то слід зазнати, що чинне законодавство України (зокрема в силу п. 2 постанови КМУ "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" № 256 від 04.03.2002) не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, адже зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від бажання сторін.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення містяться і у ч. 1 ст. 193 ГК України.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, відповідач покликається на те, що Законом України "Про державний бюджет України на 2016 рік" не передбачено видатків у вигляді субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку, а отже, відповідач не в змозі виплатити спірну заборгованість перед позивачем.

Проте, колегія суддів вважає, що неналежне фінансування заходів соціального захисту окремих категорій громадян не є підставою для позбавлення позивача права на відшкодування вказаних вище витрат, понесених позивачем.

Згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р. відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність державного органу та не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі № 11/446).

Таким чином, відсутність бюджетних коштів у відповідача на вищезазначені цілі не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, а тому посилання відповідача на відсутність передбачених на 2016 рік коштів у бюджеті у вигляді субвенції на ці цілі є безпідставними.

При цьому, матеріалами справи підтверджується факт існування заборгованості по компенсації видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги по Управлінню соціального захисту населення Долинської РДА Івано-Франківської області у 2016 році на суму 241 823,68 грн.

Щодо посилання скаржника на те, що заявлена сума позову не узгоджена з відповідачем, акти звірки інформації, що міститься у Реєстрі, з інформацією, яка надходить на загальну кількість пільговиків в матеріалах справи відсутні, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 29.01.2003р. № 117, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

В свою чергу уповноважений орган щомісяця звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації (п.11 Положення).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надіслано на адресу відповідача звіти «розрахунок видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг» помісячно, форма-2 «Пільги», з описом вкладення (а.с. 13-142).

Зі змісту описів вкладення вбачається, що окрім звітів, на адресу відповідача були надісланні акти звіряння розрахунків за наданні населенню послуги, розрахунки видатків на відшкодування вказаних витрат та листи, в яких позивач просить звірити інформацію щодо кількості пільговиків за категоріями з інформацією, яка міститься в Реєстрі.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази виявлення відповідачем розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, як це передбачено п.11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем правових підстав для покладення на відповідача обов'язку з відшкодування витрат, пов'язаних з наданням послуг зв'язку пільговій категорії громадян, та правильно задовольнив позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 241 823,68 грн.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б спростували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.05.2017р. у справі № 909/330/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Матущак О.І.

ОСОБА_1