ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року Справа № 910/45/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Стратієнко Л.В. (доповідач),
суддів Нєсвєтової Н.М., Студенця В.І.,
за участі представників: позивача: відповідача: не з'явився Крестьянінова Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА"
на рішення та постановуГосподарського суду міста Києва від 05 квітня 2017 року Київського апеляційного господарського суду від 17 травня 2017 року
у справі№ 910/45/17
за позовомприватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА"
допублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА"
про стягнення 27 941,38 грн
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 27 941,38 грн страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2017 (суддя - Шкурдова Л.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 (головуючий - Гончаров С.А., судді - Скрипка І.М., Тищенко А.І.), позов задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 27 941, 38 грн страхового відшкодування та судовий збір.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постановленні у справ судові рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено господарськими судами, 27.12.2014 між приватним акціонерним товариством "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" (страховик) та ПАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (страхувальник) укладено договір страхування транспортних засобів № 3297137, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки "Шкода", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

08.12.2015 в м. Кривий Ріг на вул. Рудна сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортного засобу "Шкода", дрн НОМЕР_1, що належить ПАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", яким керував ОСОБА_4 та транспортного засобу "ВАЗ-21093", дрн НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5 та яким керував ОСОБА_6, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та постановою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 06.01.2016 у справі № 197/10/16-п.

Відповідно до постанови Широківського районного суду Дніпропетровської області від 06.01.2016 у справі № 197/10/16-п ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні ДТП.

Згідно зі звітом експертної автотоварознавчої експертизи з визначення матеріального збитку № 270/15 від 09.12.2015 вартість матеріального збитку завданого застрахованому транспортному засобу склала 30 711,65 грн.

Страховим актом № 1447/10 від 24.12.2015 пошкодження транспортного засобу "Шкода", дрн НОМЕР_1, визнано страховим випадком та призначено до виплати 28 451,38 грн страхового відшкодування.

За платіжним дорученням № 20417 від 29.12.2015 позивач сплатив страхувальнику 28 451,38 грн страхового відшкодування.

Предметом спору є стягнення з відповідача 27 941,38 грн страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ГК України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдані збитки, може бути як безпосередній заподіювач шкоди, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

ПрАТ "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА", виплативши страхове відшкодування страхувальнику, отримала від останнього право вимоги до ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА", яка застрахувала відповідальність власника транспортного засобу "ВАЗ-21093", дрн НОМЕР_2, перед третіми особами.

Згідно з ч. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Отже, дослідивши надані сторонами докази, врахувавши те, що ДТП сталася внаслідок порушення ПДР водієм транспортного засобу, відповідальність власника якого застраховано ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА", господарські суди прийшли до правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 27 941,38 грн (28 451,38 грн - 510,00 грн франшизи).

Щодо доводів відповідача в касаційній скарзі про відсутність вимоги позивача до відповідача про виплату страхового відшкодування як на підставу для відмови в позові, то вони були предметом розгляду господарських судів, які прийшли до правильного висновку, що позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2002 від 09.07.2002 кожна особа має вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Господарськими судами повно, всебічно та об'єктивно з'ясовані обставини, що мають істотне значення для справи і доводи касаційної скарги, що зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин, висновків судів про задоволення позову, не спростовують.

Таким чином, підстав для скасування постановлених у справі судових рішень не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати за подання касаційної скарги покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05 квітня 2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17 травня 2017 року у справі за № 910/45/17 - без змін.

Головуючий, суддя Л. Стратієнко
Суддя Н. Нєсвєтова
Суддя В. Студенець