ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2017 року Справа № 904/4787/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Пархоменко Н.В., Верхогляд Т.А.

при секретарі судового засідання: Дон О.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № 08/08-01 від 08.08.2017

від відповідача: представник ОСОБА_2, довіреність № 218-40/6 від 22.04.2011

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2017 у справі № 904/4787/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегапромінвест", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості у розмірі 2 588 316, 82 грн. за договором поставки

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегапромінвест" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" про стягнення з останнього на свою користь основного боргу у сумі 2 510 240, 00 грн., пені у сумі 59 400, 40 грн., інфляційних втрат у сумі 10 248, 90 грн., 3-х відсотків річних у сумі 8 427, 52 грн., а всього: 2 588 316, 82 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2017 у справі № 904/4787/17 (суддя Юзіков С.Г.) позов задоволено; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегапромінвест" 2 510 240, 00 грн. - боргу, 59 400, 40 грн. - пені, 10 248, 90 грн. - збитків від інфляції, 8 427, 52 грн. - 3% річних, 38 824, 75 грн. судового збору.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з обставин неналежного виконання відповідачем (покупцем) зобов'язань за договором поставки № 1604163 від 13.09.2016 щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого позивачем відповідачу товару, наявності боргу відповідача за поставлений товар у сумі 2 510 240, 00 грн., передбаченої умовами договору поставки відповідальності за порушення строків оплати поставленого товару більше ніж на 10 календарних днів у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення від суми несплаченого товару, починаючи з 11-го календарного дня такого прострочення і до дати надходження оплати на рахунок постачальника (позивача), передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання у вигляді 3% річних та інфляційних втрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом при прийнятті рішення у справі обставин, які мають значення для справи, не прийняття судом до уваги обґрунтованих заперечень (усних заперечень) відповідача, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач просить скасувати прийняте судом рішення.

Так, за доводами відповідача, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував та не надав оцінку обставинам скрутного фінансового становища відповідача на момент розгляду справи, які, як вважає відповідач, виключають можливість задоволення позову. Відповідач зазначає про те, що наявність інфляційних процесів в економіці держави та складна ситуація у промисловій сфері, зокрема, в металургії, негативно впливають і на результати господарської діяльності Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів"; серед негативних наслідків падіння виробництва, вимушений простій на дому працівників підприємства, фінансові збитки. Відповідні обставини відповідач підтверджує доданими до апеляційної скарги наказом по підприємству від 14.06.2016 № 166 "Про організацію роботи підприємства у червні 2016 року" (вимушений простій на дому окремих працівників з 14 по 20 червня 2016); актом від 14.06.2016 "Про зниження обсягів виробництва феросплавів"; наказом по підприємству від 10.08.2016 № 231 "Про організацію роботи підприємства у серпні 2016 року" (вимушений простій на дому окремих працівників з 10 по 14 серпня 2016); актом від 10.08.2016 "Про зниження обсягів виробництва феросплавів"; наказом по підприємству від 29.12.2016 № 424 "Про організацію роботи підприємства з 31.12.2016 по 15.01.2017" (вимушений простій на дому окремих працівників з 31.12.2016 по 15.01.2017); актом від 29.12.2016 "Про зниження обсягів виробництва"; Звітом про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за січень грудень 2016 року; довідкою головного бухгалтера підприємства від 14.06.2017 про загальну заборгованість Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" перед постачальниками і підрядниками станом на 30.04.2017. Також, в обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що прийняте місцевим господарським судом рішення не відповідає вимогам, яким має відповідати рішення суду щодо відхилення доводів сторін чи спростування поданих стороною доказів; щодо наведення у судовому рішенні доводів та доказів не лише тієї сторони, на користь якої таке рішення приймається, тобто щодо дотримання рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

18.07.2017 до апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення спору у справі № 910/10363/17.

Клопотання відповідача мотивоване тими обставинами, що в господарському суді м. Києва на розгляді знаходиться справа № 910/10363/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегапромінвест" про визнання недійсним договору № 1604163 від 13.09.2016, що, на думку відповідача, унеможливлює розгляд даної справи, у якій переглядається оскаржуване рішення місцевого господарського суду, до вирішення повязаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а саме справи господарського суду м. Києва № 910/10363/17, на підставі частини першої ст. 79 Господарського процесуального кодексу України. За доводами відповідача, вирішення спору у справі № 910/10363/17 господарським судом м. Києва, у разі задоволення позову Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" про визнання недійсним договору № 1604163 від 13.09.2016, може безпосередньо вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі, що робить неможливим розгляд даної справи до вирішення спору у справі № 910/10363/17.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що в ході розгляду справи у суді першої інстанції відповідач не заперечував проти наявності боргу та пояснив його наявність скрутним фінансовим становищем. Проте, позивач вважає, що відсутність коштів у відповідача не є підставою, що припиняє виконання зобов'язання, та не є підставою, що звільняє від відповідальності за порушення зобов'язання. Також, позивач зазначає, що відповідач, додавши нові докази до апеляційної скарги, не обґрунтував неможливість їх подання до суду першої інстанції.

14.08.2017 та 15.08.2017 від позивача надійшли заперечення щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. Позивач зазначає, що при розгляді справи у суді першої інстанції відповідач не оскаржував дійсність договору, не скористався своїм правом на зустрічний позов, не звертався з окремим позовом до суду, не заперечував дійсність договору. Позивач посилається і на ті обставини, що на момент винесення судом першої інстанції рішення у даній справі провадження у справі № 910/10363/17 не було порушено. Окрім цього, позивач звертає увагу, що отриманий від позивача товар відповідач не повернув, як і не звертався до позивача з пропозицією про повернення отриманого товару, тоді як у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За наведеного, на думку позивача, відповідач в будь-якому випадку має оплатити позивачу поставлений товар.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.06.2017 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), суддів Білецької Л.М., Чередка А.Є.; розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання на 18.07.2017.

Ухвалами Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.07.2017 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), суддів Пархоменко Н.В., Чередка А.Є. (протокол автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.07.2017); розгляд апеляційної скарги відкладено у судове засідання на 15.08.2017.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.08.2017 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), суддів Верхогляд Т.А., Пархоменко Н.В. (протокол автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.08.2017).

У судовому засіданні 15.08.2017 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.09.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегапромінвест" (постачальник) та Публічне акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" (покупець) уклали договір поставки № 1604163 (далі Договір, а.с. 12-20, т. 1), відповідно до умов якого (п. 1.1.) постачальник зобовязується передати у власність покупця товар (повне найменування, а також марка, вид, сорт, номенклатура, асортимент, кількісні та якісні характеристики, код за УКТ ЗЕД за державним класифікатором продукції і послуг), ціна та інше якого вказуються у специфікації (додатку) до цього Договору (далі товар), що є його невід'ємною частиною, а покупець зобовязується прийняти вказаний товар та оплатити його вартість в порядку і за умовами, передбаченими цим Договором.

Відповідно до п. 2.1. Договору детальна інформація про кількісні та якісні характеристики товару міститься у специфікаціях (додатки) до цього Договору.

Також, перелік відомостей про товар, які зазначаються у специфікації (додаток) до цього Договору, визначено пунктом 2.2. Договору. Перелік відомостей про товар, які зазначаються у специфікації до Договору, відповідно до цього ж пункту Договору, не є вичерпним.

Згідно з положеннями п. 3.1. Договору постачальник зобовязується поставити покупцеві товар у спосіб та на умовах, зазначених у специфікації (додатку) до цього Договору. Умови поставки регламентуються відповідними базисами, що передбачені Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів Інкотермс у редакції 2010 року, яка є погодженою сторонами.

Зобовязання постачальника щодо постачання товару вважаються виконаними з моменту (згідно Incoterms 2010) підписання покупцем акту прийому-передачі товару. Поставка товару здійснюється у технічно справному транспортному засобі, а у разі поставки залізничним транспортом у технічно справних вагонах (п. 3.6. Договору).

Кількість товару, що підлягає поставці, зазначається у відповідній специфікації. Сторони домовилися при поставці товару за Договором вважати допустимими відхилення по кількості в межах до +/- 10%, якщо інше не обумовлено в специфікаціях (п. 3.10. Договору).

Пунктом 4.1. Договору його сторони погодили, що загальна вартість товару за даним Договором становить суму вартості партій товару за всіма специфікаціями (додатками) до цього Договору.

Ціна кожного найменування товару, залежно від марки, виду, сорту, одиниці виміру, а також загальна вартість кожної партії товару вказується у специфікації (додатку) до Договору (п. 4.2. Договору).

Ціна і загальна вартість кожної партії товару, зазначені в п. 4.2. даного Договору, встановлюється у національній валюті України гривні і не підлягає зміні протягом дії цього Договору, якщо інше не буде передбачено у специфікації (п. 4.3. Договору).

Ціна товару є договірною звичайною ціною і відповідає рівню ринкових цін (п. 4.4. Договору).

Відповідно до п. 4.5. Договору порядок оплати і форма розрахунків вказуються в специфікаціях (додатках) до даного Договору. Додатково сторони погодили, що покупець має право відтермінувати сплату за товар у випадках, передбачених п.4.6. цього Договору, при цьому таке одностороннє відтермінування оплати не буде вважатися порушенням умов цього Договору (п. 4.5. Договору).

За положеннями п. 4.6. Договору, у разі, якщо сторони у порядку, зазначеному в п. 4.5. Договору, встановили термін оплати після моменту поставки, покупець проводить оплату за товар після надання постачальником документів, зазначених у п. 3.5. Договору.

Відповідно до матеріалів справи позивач та відповідач погодили наступні специфікації до Договору, які є додатками до Договору: специфікацію № 3/1700043 від 30.11.2016; специфікацію № 5 /1700848 від 29.12.2016 (а.с. 21, 24, т. 1).

20.12.2016 позивач та відповідач уклали додаткову угоду № 3/1701444, якою внесли зміни до специфікації № 3/1700043 від 30.11.2016 (а.с. 23, т. 1).

За умовами специфікації № 3/1700043 від 30.11.2016 з урахуванням змін, внесених до неї додатковою угодою № 3/1701444, постачальник постачає, а покупець придбає наступний товар: вугілля АМ (фр. 13-25 мм); специфікація визначає такі базові показники товару як зональність; масову долю загальної вологи; масову долю кусків розміром (- 13мм); кількість толеранс; термін постачання грудень 2016 - січень 2017; ціну товару та його вартість.

ТУ У05.1-1:2012; код товару згідно з УКТ ЗЕД 2701; виробник ТОВ "ТехПром".

Ціна на товар: базова ціна товару в грудні 2016 року січні 2017 року складає 2 690, 00 грн., без урахування ПДВ з урахуванням залізничного тарифу, на умовах СРТ станція Нікополь Придніпровської залізниці. Ціна включає в себе вартість транспортних та інших витрат, повязаних з поставкою товару з урахуванням положень Правил Інкторемс 2010. Доплати не застосовуються.

Сума даної специфікації становить 2 905 200, 00 грн. без ПДВ, ПДВ -0,0 грн., разом з ПДВ 2 905 200, 00 грн.

За умовами специфікації № 5/1700848 від 29.12.2016 постачальник постачає, а покупець придбає наступний товар: вугілля АКО/АО (25-100) мм, (25-50) мм, (25-70) мм; специфікація визначає зональність; масову долю загальної вологи; масову долю кусків розміром (- 25мм); масову долю кусків розміром (+ 100мм); кількість толеранс; термін постачання січень 2017; ціну товару та його вартість.

ТУ У05.1-1:2012; код товару згідно з УКТ ЗЕД 2701; виробник ТОВ "ТехПром".

Ціна на товар: базова ціна товару у січні 2017 року складає 3 050, 00 грн. без урахування ПДВ з урахуванням залізничного тарифу, на умовах СРТ станція Нікополь Придніпровської залізниці. Ціна фіксована, включає в себе вартість транспортних та інших витрат, повязаних з поставкою товару з урахуванням положень Правил Інкотермс 2010. Доплати не застосовуються.

Сума даної специфікації становить 7 015 000, 00 грн. без ПДВ, ПДВ 0,0 грн., разом з ПДВ 7 015 000, 00 грн.

Також, відповідно до специфікацій умови поставки товару: СРТ станція Нікополь Придніпровської залізниці згідно з правилами Інкотермс 2010; датою постачання товару та переходу права власності до покупця на товар є дата, вказана на штемпелі залізничної накладної станції Нікополь Придніпровської залізниці.

За умовами специфікацій оплата кожної партії товару здійснюється покупцем в гривнях шляхом прямого перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати постачання на станцію Нікополь Придніпровської залізниці на підставі виставлених рахунків та підтвердження кількості та належної якості товару.

На виконання умов Договору та специфікацій до нього позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 2 510 240, 00 грн. (а.с. 26-43, т. 1), у тому числі :

- за видатковою накладною № 4002 від 09.01.2017 на суму 538 000, 00 грн. (акт № 4002 прийому-передачі партії вугільної продукції від 09.01.2017, залізничні накладні № 53550265, 53550257);

- за видатковою накладною № 4501 від 10.01.2017 на суму 486 890, 00 грн. (акт № 4501 прийому-передачі партії вугільної продукції від 10.01.2017, залізнична накладна № 53551065);

- за видатковою накладною № 501 від 02.02.2017 на суму 850 950, 00 грн. (акт №501 прийому-передачі партії вугільної продукції від 02.02.2017, залізнична накладна № 48053789);

- за видатковою накладною № 2002 від 05.02.2017 на суму 634 400, 00 грн. (акт №2002 прийому-передачі партії вугільної продукції від 05.02.2017, залізнична накладна № 48078646).

Вказані видаткові накладні та акти прийому-передачі підписані представниками обох сторін та скріплені печатками відповідних субєктів господарювання.

Переглядаючи оскаржуване рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, колегія суддів зазначає наступне.

В силу приписів частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 ЦК України).

Згідно з частиною другою ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Враховуючи умови специфікацій до Договору, строк оплати переданого позивачем та отриманого відповідачем товару у сумі 2 510 240, 00 грн. є таким, що настав.

Відповідач у встановлений специфікаціями до Договору строк не розрахувався з позивачем за отриманий від нього товар.

Доказів оплати вартості поставленого товару у повному обсязі відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу за поставлений товар у сумі 2 510 240, 00 грн. шляхом надання належних доказів не спростував.

Отже, враховуючи встановлені обставини справи, наведені вище положення законодавства, місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у сумі 2 510 240, 00 грн.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У випадку порушення строків оплати за поставлений товар згідно з цим Договором більше ніж 10 календарних днів покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення від суми несплаченого товару, починаючи з 11-го календарного дня такого прострочення і до дати надходження оплати на рахунок постачальника (п. 10.3. Договору).

Враховуючи наявність прострочення оплати товару, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню за загальний період прострочення оплати товару з 19.02.2017 по 05.04.2017 у сумі 59 400, 40 грн., 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період прострочення з 09.02.2017 по 05.04.2017 у сумі 8 427, 52 грн. та інфляційні втрати, розраховані із застосуванням індексу інфляції за березень 2017 року у сумі 10 248, 90 грн.

Нарахування позивачем здійснено за кожною видатковою накладною окремо.

Місцевий господарський суд, перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, з яким погоджується апеляційний господарський суд, правомірно задовольнив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 59 400, 40 грн., 3 % річних у сумі 8 427, 52 грн. та інфляційних втрат у сумі 10 248, 90 грн.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи відповідача щодо його скрутного матеріального становища.

Відповідно до частини першої статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами.

Додаткові докази приймаються апеляційним господарським судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття (п. 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України").

Апеляційний господарський суд не вбачає підстав прийняти як додаткові докази у справі додані відповідачем до апеляційної скарги наказ від 14.06.2016 № 166 "Про організацію роботи підприємства у червні 2016 року", акт від 14.06.2016 "Про зниження обсягів виробництва феросплавів", наказ від 10.08.2016 № 231 "Про організацію роботи підприємства у серпні 2016 року", акт від 10.08.2016 "Про зниження обсягів виробництва феросплавів", наказ від 29.12.2016 № 424 "Про організацію роботи підприємства з 31.12.2016 по 15.01.2017", акт від 29.12.2016 "Про зниження обсягів виробництва", Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за січень-грудень 2016 року, довідку про загальну заборгованість ПАТ НЗФ перед постачальниками і підрядниками станом на 30.04.2017 (а.с. 83-99, т. 1).

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у справі можливе лише за доведеною неможливістю їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від сторони, а не безпідставного їх неподання до суду першої інстанції; жодних доводів щодо підстав неподання цих документів до суду першої інстанції відповідач не наводить, незважаючи на ті обставини, що представник відповідача приймав участь у судових засіданнях при розгляді справи судом першої інстанції.

Частиною другою статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності та, у даному випадку, не може бути підставою для звільнення відповідача від обов'язку щодо оплати поставленого позивачем товару.

Згідно з пунктом 3 частини першої ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Наведена правова норма підлягає застосуванню у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріальною, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме статтею 233 Господарського кодексу України та частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України.

Проте, апеляційний господарський суд не вбачає підстав і для зменшення заявленої позивачем до стягнення пені на підставі вищевказаних норм, оскільки відповідач самостійно уклав спірний Договір (та специфікації до нього), погодився з його умовами та обсягом відповідальності у випадку порушення цих умов.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Розмір пені, заявлений позивачем до стягнення (59 400, 40 грн.), є співмірним розміру основного боргу, який не сплачено відповідачем (2 510 240, 00 грн.).

Як встановлено вище, за отриманий від позивача на підставі Договору товар відповідач не здійснював жодної оплати, відповідач не вказує про вжиття ним заходів щодо здійснення ним оплат хоча б частково у встановлений Договором строк, чи про звернення до позивача з проханням продовження строку оплати чи попередження про неможливість розрахуватися у строк.

Враховуючи положення статті 83 ГПК України, реалізація господарським судом права зменшити розмір пені допускається лише у виняткових випадках.

Однак, у даному випадку такі виняткові обставини судом не встановлені.

Позивач та відповідач знаходяться в рівних економічних умовах при здійсненні господарської діяльності.

Апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі (зупинення апеляційного провадження) до вирішення справи № 910/10363/17.

Відповідач при розгляді справи у суді першої інстанції не заперечував дійсність вказаного договору, відповідних доводів не наводив. Провадження у справі № 910/10363/17 було порушено після винесення місцевим господарським судом рішення у даній справі.

Враховуючи предмет позову у справі № 910/10363/17, не вирішення зазначеної справи по суті не унеможливлює розгляд даної справи по суті, а вирішення спору у зазначеній справі не спростує факту здійснення позивачем на користь відповідача поставки товару та прийняття цього товару відповідачем.

За наведеного вище, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених статтею 104 ГПК України, для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2017 у справі № 904/4787/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2017 у справі № 904/4787/17 залишити без змін.

Повна постанова складена 21.08.2017

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Н.В. Пархоменко