ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року Справа № 17/323/10

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коробенка Г.П.- головуючого (доповідача),
Бакуліної С.В., Мачульського Г.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКО-ТАЙС"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 11.05.2017
у справі№17/323/10 Господарського суду Запорізької області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
простягнення 75 754, 48 грн.
У судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: Соловйов В.М. - адвокат за дог. від 20.02.17.

від скаржника: не з'явилися.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 28.02.2011 у даній справі позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" (Позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (Відповідач) задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 6 859,08 грн. основного боргу, 2 629,29 грн. пені, 21 343,95 грн. штрафу, 2 500,01 грн. інфляційних витрат, 41 051,15грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 743,83 грн. державного мита та 231,73 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання вказаного рішення 04.04.2011 виданий відповідний наказ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" звернулось до господарського суду Запорізької області із заявою про заміну позивача та заміну стягувача при примусовому виконанні рішення господарського суду Запорізької області від 28.02.2011 у даній справі з ТОВ "Корпорація "Агросинтез" на ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс".

В обґрунтування заяви надана угода № 15-04/13-1 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512 - 519 ЦК України) від 15.04.2013, укладена між позивачем та заявником щодо сплати заборгованості, індексації, пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами та інфляційних втрат, набутих первісним кредитором на підставі рішення господарського суду Запорізької області від 28.02.11 у справі №17/323/10, що набрало законної сили.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.02.2017 вказана заява задоволена. Суд першої інстанції виходив з того, що чинне законодавство не містить ніяких обмежень та заборон на укладення угоди про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) після винесення судом рішення та видачі виконавчого документу на його виконання, а також ненадання відповідачем доказів добровільного виконання рішення суду у справі № 17/323/10 (повністю чи частково).

Донецький апеляційний господарський суд постановою від 11.05.2017 вказану ухвалу місцевого суду скасував. У задоволенні заяви відмовив. Апеляційна інстанція визнала, що уступка права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена.

Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКО-ТАЙС" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову у справі скасувати, залишивши в силі ухвалу суду першої інстанції. Скаржник, посилаючись на висновки Верховного Суду України у постанові від 20.11.2013 зі справи №6-122цс13, вказує, що звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 Цивільного кодексу України та статті 8 Закону України "Про виконавче провадження". Тому вважає постанову у справі такою, що прийнята з порушенням ст.ст. 32-34, 36, 37, 43 Господарського процесуального кодексу України. Також скаржник посилається на порушення Господарського процесуального кодексу України при прийнятті апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до провадження.

У відзиві Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 останній просить оскаржувану постанову залишити без змін з підстав наведених у відзиві.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваної судових постанови, знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити, враховуючи наступне.

Заміна сторони у стадіях судового процесу, однією із яких є виконання судового рішення, відбувається у порядку, визначеному ст.ст. 25, 121-4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Оскільки виконання рішення суду є невід'ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України та Законом України "Про виконавче провадження", які регулюють умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною 5 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно ч. 1. ст. 121-4 ГПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за заявою державного виконавця, приватного виконавця або за заявою сторони господарський суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

При цьому питання заміни сторони її правонаступником, у тому числі і в разі заміни боржника у зобов'язанні, вирішується виключно судом у порядку, передбаченому ст. 25 Господарського процесуального кодексу України, частиною 1 якої встановлено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Відтак апеляційний суд підставно визначився, що заміна кредитора/боржника у зобов'язанні, як і саме зобов'язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов'язані з виконанням судового рішення, характеру цивільно-правових не мають.

Тобто, в розумінні приписів ст. 25 Господарського процесуального кодексу України та ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" укладення відповідної угоди не є підставою для заміни сторони правонаступником на стадії виконання судового рішення.

Поряд з цим апеляційним судом встановлено, що заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про заміну позивача та заміну стягувача при примусовому виконанні рішення господарського суду Запорізької області від 28.02.2011 у справі № 17/323/10 з ТОВ "Корпорація "Агросинтез" на ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" вмотивовано тим, що 15.04.2013 між ТОВ "Корпорація "Агросинтез" (далі - первісний кредитор) та ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" (далі - новий кредитор) була укладена угода про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України), (далі - Угода), за умовами п. 1.1 якої первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги виконання ФОП ОСОБА_4 (далі - боржник) зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості, індексації, штрафу, пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами та інфляційних втрат, набутих первісним кредитором на підставі рішення господарського суду Запорізької області від 28.02.2011 у справі № 17/323/10, що набрало законної сили, у зв'язку із неналежним та/або несвоєчасним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту від 06.04.2009 № ТК060409/5.

За цією Угодою новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості, індексації, штрафу, пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами та інфляційних втрат, набутих первісним кредитором на підставі рішення господарського суду Запорізької області від 28.02.11 у справі № 17/323/10, що набрало законної сили (п. 1.2 Угоди).

Сторонами на виконання умов Угоди від 15.04.13 складено, підписано та засвідчено печатками з обох сторін акт приймання-передачі документів, згідно з яким первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв наступні документи: рішення господарського суду Запорізької області від 28.02.2011 року у справі № 17/323/10.

Відтак, встановивши, що при укладенні угоди про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) сторони цієї угоди, не замінюючи кредитора у зобов'язанні в порядку, передбаченому чинним законодавством, фактично замінили стягувача на стадії виконання судового рішення, незважаючи на те, що уступка права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена, апеляційна інстанція правомірно відмовила у задоволенні вищевказаної заяви.

Апеляційним судом встановлено, що доказів заміни сторони у самому зобов'язанні матеріали справи не містять, і угода від 15.04.2013 за № 15-04/13-1, що укладена між ТОВ "Корпорація "Агросинтез" та ТОВ "Ніко-Тайс", якою останній обґрунтовує свої вимоги щодо заміни позивача у справі та стягувача у виконавчому провадженні, доказом заміни сторони у зобов'язанні не являється.

Доводи касаційної скарги не спростовують вказаних висновків апеляційної інстанції та суперечать правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 19.08.2014 у справі № 923/945/13, тому не можуть мати наслідком її зміну чи скасування.

Посилання скаржника на висновки Верховного Суду України у постанові від 20.11.2013 зі справи №6-122цс13 визнаються неспроможними, оскільки вказана справа стосувалась договору купівлі-продажу права вимоги за зобов'язаннями (банківськими кредитами), тобто відбулась заміна кредитора у самому зобов'язанні, а справа, що розглядається стосується відступлення права стягувача на стадії виконання судового рішення, а не заміни сторони у договірних відносинах поставки, належне виконання яких і були предметом розгляду даної справи по суті вимог.

Посилання скаржника на порушення апеляційним судом норм процесуального права при прийнятті апеляційної скарги до провадження не розглядаються касаційним судом, позаяк ухвала про прийняття апеляційної скарги в силу положень ст. 106, п.2 ч.1 ст.107 Господарського процесуального кодексу України оскарженню не підлягає.

Оскільки порушень норм процесуального права касаційним судом не виявлено, підстави для скасування постанови і задоволення касаційної скарги - відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні касаційної скарги відмовити.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.05.2017 у справі №17/323/10 залишити без змін.

Головуючий суддя: Г.П. Коробенко

Судді: С.В. Бакуліна

Г.М. Мачульський