РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2017Справа №910/11852/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії ПАТ "Укртелеком"

до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"

про стягнення 57 512, 07 грн.

Суддя Щербаков С.О.

Представники:

від позивача: Крупка Н.М.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Київської міської філії ПАТ "Укртелеком" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 57 512, 07 грн., з якої: 46 282, 95 грн. - основний борг по оренді, 6 136, 28 грн. - пені, 4 404, 35 грн. - індексу інфляції та 688, 49 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 11-25 оренди нерухомого майна товариства (технологічні приміщення) від 01.04.2015 в частині сплати орендних платежів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2017 порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 08.08.2017 за участю представників сторін.

У судовому засіданні 08.08.2017 представник позивача надав документи на виконання вимог ухвали суду від 21.07.2017.

Розгляд справи відкладався в порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України на 31.08.2017.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, однак був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 31.08.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.04.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Київської міської філії ПАТ "Укртелеком" (далі - орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" (далі - орендар) укладено договір № 11-25 оренди нерухомого майна товариства (технологічні приміщення), умовами якого передбачено, що орендодавець передає, а орендар бере у строкове платне користування частину технологічного приміщення, розташоване в м. Києві на першому поверсі чотириповерхового будинку № 54 А, корпус 3 кім. 101 по вул. Володимирській, загальною площею 2 (два) м2 - технологічних приміщень для розміщення обладнання зв'язку.

Відповідно до п. 2.1. договору, передача орендареві майна в користування здійснюється одночасно з підписанням повноважними представниками сторін акта приймання-передачі майна (додаток 1), вказаного в п.1.1. цього договору. При цьому ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження майна переходить до орендаря з відповідними наслідками.

Згідно п. 2.3. договору, майно, передане орендареві, повертається орендодавцеві не пізніше дати закінчення строку дії договору (якщо не укладено договір на наступний строк) за актом передачі-приймання, звіреним з актом приймання-передачі майна, зазначеним у п. 2.1. договору, разом з отриманим від орендодавця устаткуванням, інвентарем та іншим майном у належному стані, з усіма зробленими поліпшеннями, які неможливо відокремити від об'єкта оренди.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що орендна плата встановлюється орендодавцем за домовленістю сторін (за договірною ціною) на підставі його внутрішніх нормативних актів і відповідно до фіксованого розміру місячної орендної плати становить 4 739, 00 грн. з ПДВ 20 % за 1 м2 технологічних приміщень. Орендна плата за перший місяць оренди за 2 м2 всієї орендованої площі становить 9 478, 00 грн. з ПДВ 20 % та не підлягає коригуванню на індекс інфляції протягом всього строку дії договору оренди.

За умовами п. 3.5. договору, орендодавець станом на останній календарний день розрахункового місяця складає акт про надані послуги, та не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим, разом з рахунком надає його орендарю.

Орендар протягом двох робочих днів з дати отримання підписує та повертає орендодавцю перший примірник акта про надані послуги.

Відповідно до п. 3.6. договору, орендна плата перераховується орендарем у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця не пізніше 27 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно з рахунками, які виставляються орендодавцем не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим та надаються орендарю разом з актом про надані послуги. Податкова накладна надається орендарю згідно Податкового кодексу України.

У разі неотримання рахунків та інших первинних документів до 27 числа місяця, що настає після розрахункового періоду, орендар повинен звернутися до орендодавця для отримання інформації про належну до сплати суму. Неотримання рахунку не є підставою для несплати щомісячних платежів.

Підпунктом 6.1.3.пункту 6.1. договору передбачено, що орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату та інші платежі, передбачені цим договором.

Згідно п. 8.2. договору, у разі наявності заборгованості по орендній платі чи іншим витратам за договором за попередній місяць станом на 27 число поточного місяця, орендарю нараховується пеня від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, починаючи з 28 числа поточного місяця до дати погашення заборгованості.

Даний договір набирає чинності від дати підписання його сторонами, діє до 31.12.2015 року та регулює взаємовідносини між сторонами з 01.12.2014 року. Сторони зобов'язані протягом 20 днів після закінчення строку дії цього договору здійснити остаточні розрахунки за ним (п. 12.1. договору).

01.04.2015 Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Київської міської філії ПАТ "Укртелеком" (далі - орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" (далі - орендар) складено та підписано акт приймання-передачі майна (додаток 1 до договору № 11-25 від 01.04.2015), відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв відповідно до умов договору № 11-25 від 01.04.2015 року у строкове платне користування частину технологічного приміщення, розташовану на першому поверсі 4-х поверхового будинку № 54 А, корпус 3, кім. 101, по вул. Володимирській загальною площею 2 (два) кв.м. технологічних приміщень для встановлення обладнання орендаря.

Додатком № 2 до договору № 11-25 від 01.04.2015 сторони погодили перелік додаткових прав та обов'язків орендаря та орендодавця при встановлені в орендованих приміщення технологічного обладнання.

Додатком № 3 до договору № 11-25 від 01.04.2015 сторони погодили розрахунок плати за базовий місяць оренди нерухомого майна, що обліковується на балансі Апарату Управління ПАТ «Укртелеком», а саме: фіксований розмір місячної орендної плати за оренду майна в м. Києві, по вул. Володимирській, 54 А, кім. № 101, загальною площею 2 (два) кв.м., становить за грудень 2014 - 9 478, 00 грн. в т.ч. ПДВ (20 %).

Відповідно до додатку 4 до договору № 11-25 від 01.04.2015 сторонами погоджено розрахунок витрат на енергопостачання обладнання орендаря, за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 54 А, кім. 101, корпус 3.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 01.06.2017 за відповідачем утворилась заборгованість за користування об'єктом оренди у розмірі 46 282, 95 грн., яка складається із заборгованості за рахунками № 82Е200/16-184 від 31.08.2016, № 82Е200/16-271 від 30.09.2016, № 82Е200/16-358 від 31.10.2016, № 82Е200/16-456 від 30.11.2016 та № 82Е200/16-568 від 31.12.2016, які разом з актами наданих послуг надсилались на адресу відповідача та отриманні останнім 09.09.2016, 07.10.2016, 07.11.2016, 09.12.2016 та 12.01.2017 відповідно, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (копії у матеріалах справи).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує зобов'язання за договором договір № 11-25 оренди нерухомого майна товариства (технологічні приміщення) від 01.04.2015 щодо сплати орендної плати, у зв'язку з чим останній заборгував позивачеві 46 282, 95 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 6 136, 28 грн. - пені за загальний період з 28.09.2016 по 01.06.2017, 4 404, 35 грн. - індексу інфляції та 688, 49 грн. - 3 % річних за період з 28.09.2016 по 01.06.2017.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом вище, на виконання умов договору № 11-25 від 01.04.2015 орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування частину технологічного приміщення, розташовану на першому поверсі 4-х поверхового будинку № 54 А, корпус 3, кім. 101, по вул. Володимирській загальною площею 2 (два) кв.м. технологічних приміщень для встановлення обладнання орендаря, що підтверджується актом приймання-передачі майна від 01.04.2015.

З матеріалів справи вбачається, що за надані позивачем орендні послуги відповідач не розрахувався, внаслідок чого за Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" утворилась заборгованість у розмірі 46 282, 95 грн., при цьому, орендоване приміщення за актом приймання-повернення приміщень відповідачем не повернуто.

Суд відзначає, що заборгованість за користування об'єктом оренди у розмірі 46 282, 95 грн., складається із заборгованості за рахунками № 82Е200/16-184 від 31.08.2016, № 82Е200/16-271 від 30.09.2016, № 82Е200/16-358 від 31.10.2016, № 82Е200/16-456 від 30.11.2016 та № 82Е200/16-568 від 31.12.2016, які разом з актами наданих послуг надсилались на адресу відповідача та отриманні останнім 09.09.2016, 07.10.2016, 07.11.2016, 09.12.2016 та 12.01.2017 відповідно, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (копії у матеріалах справи).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 3.6. договору, орендна плата перераховується орендарем у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця не пізніше 27 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно з рахунками, які виставляються орендодавцем не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим та надаються орендарю разом з актом про надані послуги. Податкова накладна надається орендарю згідно з Податкового кодексу України.

Таким чином, враховуючи умови п. 3.6. договору, відповідач зобов'язаний був перераховувати орендну плату на банківський рахунок позивача не пізніше 27 числі місяця, наступного за розрахунковим, тобто починаючи з 28 числа кожного місяця наступного за розрахунковим, відбулося прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору № 11-25 оренди нерухомого майна товариства (технологічні приміщення) від 01.04.2015, положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 46 282, 95 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 6 136, 28 грн. - пені за загальний період з 28.09.2016 по 01.06.2017, 4 404, 35 грн. - індексу інфляції та 688, 49 грн. - 3 % річних за період з 28.09.2016 по 01.06.2017.

Відповідно до п. 8.2. договору, у разі наявності заборгованості по орендній платі чи іншим витратам за договором за попередній місяць станом на 27 число поточного місяця, орендарю нараховується пеня від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, починаючи з 28 числа поточного місяця до дати погашення заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань" №14 від 17.12.2013 року)

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та встановив, що в останньому допущено помилки у визначенні періоду простроченого грошового зобов'язання, розрахунок проведено за період більше 6 місяців в порушення положень ч. 6 ст. 232 ГК України.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума пені в розмірі 5 636, 11 грн., яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання за період не більше 6 місяців, а саме: по рахунку № 82Е200/16-184 від 31.08.2016 на суму боргу 7 068, 57 грн. за період з 28.09.2016 по 28.03.2017, по рахунку № 82Е200/16-271 від 30.09.2016 на суму боргу 9 733, 27 грн. за період з 28.10.2016 по 28.04.2017, по рахунку № 82Е200/16-358 від 31.10.2016 на суму боргу 9 733, 27 грн. за період з 28.11.2016 по 28.05.2017, по рахунку № 82Е200/16-456 від 30.11.2016 на суму боргу 9 733, 27 грн. за період з 28.12.2016 по 01.06.2017 та по рахунку № 82Е200/16-568 від 31.12.2016 на суму боргу 9 742, 08 грн. за період з 28.01.2017 по 01.06.2017.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 4 404, 35 грн. - індексу інфляції та 688, 49 грн. - 3 % річних за період з 28.09.2016 по 01.06.2017, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат і встановив, що позивачем допущено помилки у визначенні розмірі нарахування інфляційних втрат, при цьому, суму 3 % річних нараховано вірно.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума інфляційних втрат у розмірі 3 574, 30 грн. (розрахунок здійснений у правовому порталі України Ліга Закон), яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання за загальний період з 28.09.2016 по 01.06.2017 та 3 % річних у сумі 688, 49 грн. за загальний період з 28.09.2016 по 01.06.2017.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Київської міської філії ПАТ "Укртелеком" задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 7, ідентифікаційний код - 22599262) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 18, ідентифікаційний код - 21560766) в особі Київської міської філії ПАТ "Укртелеком" (01033, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 40, ідентифікаційний код - 01189910) 46 282 (сорок шість тисяч двісті вісімдесят дві) грн. 95 коп. - заборгованості, 5 636 (п'ять тисяч шістсот тридцять шість) грн. 11 коп. - пені, 3 574 (три тисячі п'ятсот сімдесят чотири) грн. 30 коп. - інфляційних втрат, 688 (шістсот вісімдесят вісім) грн. 49 коп. - 3 % річних та 1 562 (одну тисячу п'ятсот шістдесят дві) грн. 99 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 04.09.2017.

Суддя Щербаков С.О.