РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"29" серпня 2017 р. Справа № 903/489/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Грязнов В.В.

суддя Василишин А.Р. ,

суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

за участю представників сторін:

позивача- Лавренюк Б.О. (довіреність №18 від 27.07.2017р.);

відповідача- Вавринюк Н.Л. (довіреність №01-363 від 19.12.2016р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Позивача-Товариства з обмеже-ною відповідальністю «Будівельна компанія «Ексімбуд» на рішення господарського суду Волин-ської області від 05.07.2017р. у справі №903/489/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія

«Ексімбуд» м.Луцьк

до Товариство з обмеженою відповідальністю «Джерела» м.Луцьк

про стягнення 9 438 грн. 01 коп. пені за договором підряду,-

Представникам розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.22, 28 Господарського про-цесуального кодексу України. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процессу зая-влено не було. Заяви про відвід суддів не надходило.

Рішенням господарського суду Волинської області від 05.07.2017р. у справі №903/489/17 (суддя Бндарєв С.В.) відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Ексімбуд» (надалі в тексті Компанія) до Товариство з обмеженою відпові-дальністю «Джерела» (надалі в тексті Товариство) про стягнення 9 438 грн. 01 коп. пені за догово-ром підряду.(арк.справи 52-56).

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач безпідставно нара-хував пеню, оскільки ні розмір ні порядок нарахування такого виду забезпечення виконання зобов-язання не визначений ні Договором, ні законом.(арк.справи 55).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Позивач подав скаргу до Рівненського апеляцій-ного господарського суду, у якій просить скасувати рішення Волинської області 05.07.2017р. у да-ній справі та прийняти нове, яким задоволити позов, покласти судові витрати на Відповідача.(арк. справи 63-65).

Апелянт зазначає, що оскаржуване рішення прийняте із порушенням норм матеріального права, оскільки суд не врахував, що у Відповідача перед Позивачем існує заборгованість за догово-ром підряду в сумі 38 166 грн. 57 коп. У пункті 13.3 Договору сторони передбачили, що за невико-нання чи неналежне виконання зобовязань за цим договором субпідрядник і генпідрядник сплачу-ють неустойку відповідно до умов цього договору та відшкодовують збитки в повному обсязі, а то-му в даному випадку пеня в сумі 9 438 грн. 01 коп. має стягуватися на підставі ст.231 ГК України, ст.14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», ст.36 Закону України «Про телекомуні-кації», ст.1 Закону України «Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за не своє-часне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», а та-кож Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».(арк. справи 64-65).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.08.2017р. апеляційну скаргу Позивача прийнято до провадження, справу призначено до слухання.(арк.справи 61).

У звязку із перебуванням у щорічній відпустці судді Гулової А.Г. на підставі розпоряджен-ня керівника апарату від 28.08.2017р. автоматизованою системою документообігу суду проведено автоматичну заміну складу колегії суддів, визначено колегію: головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р. Колегія у даному складі 28.08.2017р. прийняла до провад-ження апеляційну скаргу Позивача.(арк.справи 74-76).

23.08.2017р. до канцелярії апеляційного суду надійшов відзив Відповідача, у якому він про-сить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.(арк. справи 71-72).

У судовому засіданні апеляційної інстанції 28.08.2017р. представник Позивача підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та надав свої пояснення. Представник Відповідача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї правової по-зиції.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство-генпідрядник (підрядник за договором під-ряду від 07.07.2014р. між ТзОВ «Джерела» та ОСОБА_1В.) та Компанія-субпідрядник уклали до-говір субпідряду від 19.09.2014р. №09/14-10 (надалі в тексті Договір), відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, субпідрядник зобовязується виконати ремон-тні роботи сауни і басейну у приміщенні житлового будинку, який знаходиться по вул.Лісовій, 57 у с. Гаразджа Луцького району Волинської області, у встановлений договором строк, відповідно до про-ектно-кошторисної документації, а генпідрядник зобовязується прийняти і оплатити виконані ро-боти у встановлений договором строк. Перелік робіт, що підлягає виконанню згідно з цим догово-ром, вказаний в локальному кошторисі 2-1-1 (додаток №1, який є невідємною частиною Договору). (арк.справи 12-15).

Загальна ціна Договору, згідно з п.2.1 становить 89 235 грн. 08 коп. в т.ч. ПДВ відповідно до договірної ціни (локальний кошторис 2-1-1 додається).

Розрахунки за Договором здійснюються в наступному порядку: попередня оплата (аванс) в сумі 15 000 грн. в т.ч.ПДВ сплачується генпідрядником протягом 10-ти банківських операційних днів з дня підписання цього договору. Решта суми (за мінусом авансу) сплачується генпідрядником протягом 10-ти банківських операційних днів з моменту підписання генпідрядником актів прий-мання-передачі виконаних робіт за фактично виконану роботу відповідно до суми, вказаної в акті, крім випадків, коли у роботах будуть виявлені недоліки. В цьому випадку строк здійснення оплати продовжується на строк усунення субпідрядником виявлених недоліків.(п.п.4.1-4.1.2 Договору).

Сторони погодили, що здача-приймання робіт здійснюється за актом здачі-прийняття вико-наних робіт (типові форми КБ-3 та КБ-2В), надалі іменується акт, який субпідрядник зобовязуєть-ся надавати генпідряднику протягом 2-х робочих днів з моменту закінчення роботи. Разом з актами приймання-передачі субпідрядник зобовязаний надавати генпідряднику акти на виконання прихо-ваних робіт та накладні на матеріали, які вказати в акті КБ-2в, та інші документи, передбачені п. 5.18. цього договору. Генпідрядник протягом 20-ти календарних днів з моменту отримання акту та документів, передбачених п.5.18 Договору зобовязаний розглянути його та, у випадку відсутності зауважень, підписати його.(п.9 Договору).

Відповідно до п.12.3 Договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань сторони несуть відповідальність згідно законодавства України (на підставі Цивільного кодексу Ук-раїни або згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовя-зань» та згідно умов даного договору.

Розділом 13 сторони визначили порядок настання відповідальності за порушення умов До-говору, а саме: згідно з п.п.13.1, 13.2 за порушення строку виконання робіт, визначеного п.3.2 Дого-вору, субпідрядник сплачує генпідряднику неустойку в розмірі 1% від загальної вартості робіт (п. 2.1 Договору) за кожен календарний день прострочення. За порушення строку виконання вимог, пе-редбачених п.5.9 Договору, розділу 10 цього договору по виконанню гарантійних зобовязань (п. 10.3, 10.5, 10.7 Договору) субпідрядник сплачує на користь генпідрядника неустойку в розмірі 1% від загальної вартості робіт (п.2.1 Договору) за кожен календарний день прострочення, а також понесені генпідрядником збитки.

За невиконання чи неналежне виконання зобовязань за цим договором субпідрядник і ген-підрядник сплачують неустойку відповідно до умов цього договору та відшкодовують збитки в повному обсязі.(пункт 13.3 Договору).

Відповідно до п.13.5 Договору, стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів, неус-тойки тощо) за цим Договором відповідно до п.6 ст.232 ГК України нараховуються протягом одного року, а строки позовної давності, як загальної, так і спеціальної, щодо вимог, які випливають з цьо-го договору, у відповідності до ст.259 ЦК України, становлять 5 років.

Цей Договір набуває сили з дня його підписання двома сторонами. Дія договору припиняєть-ся після повного виконання сторонами зобовязань за ним.(п.п.14.3, 14.4 Договору).

Матеріали справи свідчать, що 20.10.2014р. сторони внесли зміни до Договору шляхом укла-дення Додаткової угоди №1, якою погодили, що перелік робіт, які підлягають виконанню, вказаний в локальному кошторисі 2-1-1 (додаток №1, додаток №2, які є невідємними частинами Договору); а також збільшили загальну ціну Договору до 146 569 грн. 81 коп. в т.ч. ПДВ.(арк.справи 18).

Договір та Додаткову угоду №1 до нього підписано директорами товариств та скріплено від-тисками печаток сторін.(арк.справи 15, 18).

З матеріалів справи вбачається, що Позивач згідно умов Договору виконав та передав, а Від-повідач прийняв роботи на загальну суму 146 496 грн. 49 коп., що підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат типової форми №КБ-3 за листопад 2014р., актом приймання виконаних будівельних робіт №1 типової форми №КБ-2в за листопад 2014р., підсумко-вою відомістю ресурсів за листопад 2014р.(арк.справи 16, 17, 19, 20-24, 25-27).

Матеріали справи не містять доказів оплати Відповідачем вартості робіт за Договором. При цьому, сторонами не заперечується, а також додатково підтверджується судовими рішеннями у спра-ві №903/355/17 заборгованість Відповідача перед Позивачем в сумі 38 166 грн. 57 коп.

Вважаючи, що має право на нарахування та стягнення пені на суму заборгованості 38 166 грн. 57 коп. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 9 438 грн. 01 коп. пені за прост-рочення виконання грошового зобовязання за період з 12.12.2014р. по 12.12.2015р., посилаючись при цьому на пункт 13.3 Договору, ч.ч. 1, 3 ст.549 ЦК України та ч.6 ст.231 ГК України.(арк.справи 11).

Як зазначалося вище, рішенням від 05.07.2017р. суд першої інстанції залишив даний позов без задоволення. (арк.справи 52-56).

Перевіривши дотримання місцевим судом вимог чинного законодавства при ухваленні ос-каржуваного рішення, апеляційний суд вважає, що скарга Позивача безпідставна і не підлягає задо-воленню, з огляду на наступне:

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України) госпо-дарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобовязань і є обовязковим для ви-конання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобовязання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України).

Господарські зобовязання, відповідно до ст.174 ГК України, можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених за-коном, але таких, які йому не суперечать.

Предметом даної справи є стягнення неустойки (пені) за договором підряду.

Матеріалами справи стверджено, що з моменту укладення 19.09.2014р. Договору між сторо-нами виникли відносини підряду, оскільки такі відносини відповідають дефініції ст.837 ЦК України: коли одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої ро-боти. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпід-рядником як замовник.(ст.838 ЦК України).

Тому, факт прийняття Відповідачем виконаних робіт в силу ст.854 ЦК України зумовлює ви-никнення у нього зобовязання оплатити їх вартість.

Згідно зі статтею 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, ін-ших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання від-повідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інте-ресу.

Аналогічно, згідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України не допускається одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).(ч.1 ст.530 ЦК України).

Апеляційний суд встановив, що згідно п.4.1.2 Договору решта суми (за мінусом авансу) сплачується генпідрядником протягом 10-ти банківських операційних днів з моменту підписання генпідрядником актів приймання-передачі виконаних робіт за фактично виконану роботу відповід-но до суми, вказаної в акті, крім випадків, коли у роботах будуть виявлені недоліки. В цьому ви-падку строк здійснення оплати продовжується на строк усунення субпідрядником виявлених недо-ліків.(п.п.4.1-4.1.2 Договору).

Тому є вірним висновок місцевого господарського суду, що внаслідок неналежного виконан-ня умов Договору підряду у Відповідача утворилась заборгованість перед Позивачем в сумі 38 166 грн. 57 коп. і зазначена сума підтверджується судовими рішеннями у справі №903/355/17.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Так, звертаючись із позовом та апеляційною скаргою Компанія зазначає, що сторони перед-бачили у п.13.3 Договору відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобовязань субпідрядник і генпідрядник сплачують неустойку відповідно до умов цього договору та відшкодо-вують збитки в повному обсязі, а тому Компанія вважає, що пеня в сумі 9 438 грн. 01 коп. має стя-гуватися на підставі ст.231 ГК України, ст.14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», ст.36 Закону України «Про телекомунікації», ст.1 Закону України «Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утри-мання прибудинкових територій», а також Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

Вирішуючи даний спір, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.546, ч.1 ст.549 ЦК України та ст.230 ГК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення борж-ником зобовязання.

Пеня, за визначенням ч.3 ст.549 ЦК України це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобовязання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання.

При цьому, частиною 1 статті 547 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобовязань тягне за собою відповідні пра-вові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої за-коном або договором відповідальності.

За змістом ч.4 ст.231 ГК України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначе-но, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бу-ти встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання неза-лежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Колегія суддів також зауважує в разі невизначення у вчиненому сторонами правочині умо-ви (пункту) про розмір та базу нарахування пені, або вміщення умови, що пеня нараховується від-повідно до чинного законодавства суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обовязок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Такої ж думки дотримується Вищий гос-подарський суд України, що знайшло відображення у п.2.1 постанови Пленуму №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань».

Вбачається, що Закон України «Про державний матеріальний резерв», Закон України «Про те-лекомунікації», Закон України «Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за несво-єчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», на які також посилається Позивач не врегульовують взаємовідносини сторін по справі та їх відпові-дальність за чинним договором підряду.

Тобто, пеня стягується тільки у тому разі, коли її розмір визначено в договорі.

Матеріалами справи стверджено, що умовами Договору і Додаткової угоди №1 до нього не визначено розміру пені, яка підлягає сплаті у разі порушення генпідрядником строку оплати вартос-ті виконаних робіт. Матеріали справи не містять будь-яких додаткових угод та додатків до Догово-ру щодо встановлення розміру пені.

Разом з тим, посилання Позивача на законодавчо визначений розмір пені є безпідставним.

Так, за змістом положень ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господар-ські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невико-нання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.2 ст.231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобовязання, в яко-му хоча б одна сторона є субєктом господарювання, що належить до державного сектора економі-ки, або порушення повязане з виконанням державного контракту, або виконання зобовязання фі-нансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за по-рушення умов зобовязання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушен-ня строків виконання зобовязання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочен-ня понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобовязання, штрафних санкцій, передбачених абз.3 ч.2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних сан-кцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобовязання, в якому хоча б одна сторона є субєктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобовязання, повязаного з обігом (постав-кою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Враховуючи, що жодна із сторін договору не є субєктом господарювання, що належить до державного сектору економіки і оплата робіт не фінансується за рахунок Державного бюджету Ук-раїни, помилковим є твердження Позивача, що за прострочення оплати вартості виконаних робіт до Відповідача можливо застосувати санкції у вигляді пені згідно абз.3 ч.2 ст.231 ГК України, ос-кільки, крім зазначеного вище вказана норма не застосовується до грошових зобовязань.

Місцевий господарський суд вірно зазначив, що для застосування до боржника відповідаль-ності у вигляді пені, вона має бути передбачена законом або договором. Проте, укладений сторо-нами Договір не містить умови про застосування до генпідрядника відповідальності у вигляді пені за несвоєчасну оплату вартості виконаних робіт. Не встановлено сторонами і розміру неустойки (пені) за невиконання зобовязання за Договором.

Матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків су-ду першої інстанції, а тому рішення господарського суду Волинської області від 05.07.2017р. нале-жить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Отже, з вищевикладених мотивів колегія суддів зазначає, що фактичні обставини, які вхо-дять до предмета доказування у цій справі, зясовані судом першої інстанції з достатньою повно-тою. В той же час, судом першої інстанції в порядку ст.43 ГПК України всебічно, повно і обєктив-но розглянуто всі обставини справи в їх сукупності, досліджено подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази, належним чином проаналізовано права та обовязки сторін, врахо-вано положення ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України.

З огляду на викладене, доводи Скаржника зазначені в апеляційній скарзі, не визнаються апе-ляційним судом такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріально-го та процесуального права, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволен-ня.

Керуючись, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Ек-сімбуд» на рішення господарського суду Волинської області від 05.07.2017р. у справі №903/489/17 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу №903/489/17 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.