КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2017 р. Справа№ 910/20261/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі Вінницький О.В.

За участю представників:

від позивача: Ярещенко В.В. - представник за довіреністю від 20.03.2017

від відповідача: ОСОБА_3 - представник за довіреністю № 725 від 11.03.2015

від третьої особи 1: Чередниченко М.О. - представник за довіреністю від 31.12.2016

від третьої особи 2: не з'явились

від третьої особи 3: ОСОБА_3 - представник за довіреністю від 02.11.2016

від третьої особи 4: ОСОБА_3 - представник за довіреністю від 19.05.2017

від третьої особи 5: ОСОБА_3 - представник за ордером ПТО02604 від 19.05.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газ Ресурс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017

у справі № 910/20261/16 (суддя Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газ Ресурс»

до ОСОБА_6

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача 1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік»

2. Державної служби геології та надр України

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 3. Товариство з обмеженою відповідальністю «Надрагазресурс»

4. Товариство з обмеженою відповідальністю «Геотехконсалтинг»

5. Фізична особа-підприємець ОСОБА_7

про стягнення суми грошових коштів у сумі 4 344 960,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 4 344 960,64 грн., які становлять суму збитків, завданих відповідачем, який в період з 03.06.2014, перебуваючи на посаді директора позивача, вчинив дії, спрямовані на позбавлення позивача спеціального дозволу на геологічне вивчення надр №4127 від 05.04.2012 та його подальшу протиправну передачу на користь третьої особи 3, кінцевим бенефіціарним власником якого є відповідач. Вказані збитки складаються з: вартості вказаного дозволу - 1 509 600 грн., вартості геологічної інформації, що обліковувалась на балансі позивача -1 014 924,64 грн. та вартості агрегату А50, що обліковувався на балансі позивача, - 1 820 436 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2017, повний текст якого складений 07.04.2017, у справі № 910/20261/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення збитків не було доведено усіх чотирьох умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: не доведено протиправної поведінки відповідача, наявності заподіяної шкоди (зокрема, вартості майна, визначеної відповідно до вимог законодавства), причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача як посадової особи товариства та наявністю збитків у позивача, не доведено вини відповідача.

Не погоджуючись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газ Ресурс» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 у справі № 910/20261/16 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апелянт вважає спірне рішення необґрунтованими, безпідставним та таким, що винесено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вказаної позиції позивач послався на те, що суд першої інстанції:

- визнав доведеним факт належності агрегату А50 на праві власності третій особі 5, проте вказане право власності не доведено а ні відповідачем, а ні третьою особою, оскільки надані третьою особою 5 документи не співпадають із заводським номером Агрегату А50 (2031), який був протиправно переданий колишнім директором позивача в оренду третій особі 4;

- не надав належної оцінки посиланням позивача на те, що, з урахуванням положень п.п. 13.4.1, 13.4.2, 13.4.4, 13.4.14, 13.7.1, 13.7.2, 13.7.4 Статуту позивача, до виключної компетенції Загальних зборів учасників позивача відноситься питання відмови та/або відчуження Дозволу № 4127 на користь іншого підприємства та/або надання згоди на переоформлення вказаного Дозволу шляхом зміни власника з позивача на нового власника - третю особу 3, а також відчуження геологічної інформації та Агрегату А50;

- проігнорував твердження позивача про його незаконну ліквідацію та поступове відновлення документів, які навіть не виклав у рішенні;

- не прийняв до уваги письмові пояснення третьої особи 2 щодо наявності письмової згоди відповідача на відчуження дозволу, її форми;

- не зазначив про повідомлене позивачем кримінальне провадження щодо відповідача, порушене по факту протиправних дій службових осіб, які упродовж 2014-2015 років з метою одержання неправомірної вимоги для себе використали свої службові повноваження всупереч інтересам підприємства, внаслідок чого завдано шкоду підприємству позивача шляхом зловживання посадовим становищем;

- не зазначив про те, що відповідач одночасно перебував на посаді керівника, а також є 100% учасником та кінцевим бенефіціарним власником підприємства, якому було відчужено спірний дозвіл;

- в порушенням вимог ст.ст 33-34 ГПК України не витребував у третьої особи 2 матеріали справи щодо переоформлення спірного дозволу, чим допустив неповне та не всебічне дослідження матеріалів справи, спираючись лише на твердження відповідача;

- відмовляючи у позові, зазначив про те, що позивачем не було доведено належними та допустимим доказами наявність заподіяних збитків на суму, яку позивач вказує як вартість спірного дозволу та геологічної інформації, проте не зазначив той факт, що підприємство позивача було протиправно ліквідовано відповідачем й, відповідно, позивач поступово відновлює свої документи;

- не приймаючи до уваги докази, надані третьою особою 1 на підтвердження вартості спеціального дозволу та геологічної інформації, суд першої інстанції зазначив про те, що вказані документи не стосуються предмету спору, проте мова йде про один і той самий дозвіл, а відтак, його вартість є документально підтвердженою позивачем.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач послався на те, що ним під час розгляду справи в суді першої інстанції подано заяву про забезпечення позову та сплачений відповідний судовий збір, проте в жодному з судових засідань вказана заява розглянута не була, а в спірному рішення суд навіть не зазначає про факт подання такої заяви, тобто, фактично, така заява судом не розглядалась і рішення по ній не приймалось з огляду на що у позивача наявні всі підстави просити розглянути цю заяву, наявну в матеріалах справи. В прохальній частині апеляційної скарги позивач також просить апеляційний суд розглянути його заяву про забезпечення позову.

Щодо вказаної заяви колегія суддів зазначає про те, що з матеріалів справи слідує, що судом першої інстанції вказану заяву позивача було розглянуто і ухвалою від 03.04.2017 (а.с. 196-197 т. 3) у її задоволенні відмовлено, та про те, що позивач не позбавлений права оскаржити вказану ухвалу у встановленому чинним законодавством порядку.

За таких обставин, враховуючи, що відповідна заява була судом першої інстанції розглянута, що відповідно до приписів ГПК України ухвала, прийнята за наслідками розгляду заяви про забезпечення позову, підлягає оскарженню окремо від рішення суду, в той час як відповідну ухвалу відповідачем у встановленому порядку оскаржено не було, у колегії суддів відсутні правові підстави як для розгляду по суті поданої позивачем суду першої інстанції заяви про забезпечення позову, так і для перегляду ухвали, прийнятої за наслідками розгляду такої заяви судом першої інстанції, в апеляційному порядку.

Ухвалою від 13.05.2017 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Баранець О.М., Пашкіна С.А. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газ Ресурс» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Під час розгляду справи представники позивача, третьої особи 1 та третьої особи 2 апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, представник відповідача та третіх осіб 3, 4, 5 відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газ Ресурс» (далі Товариство), зареєстровано державним реєстратором 01.08.2012, номер запису 1588 764, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія Статуту Товариства, затвердженого Установчими зборами засновників Товариства протокол № 1 від 19.06.2012, яка міститься в копії реєстраційної справи Товариства (а.с. 107-205 т. 1, 1-137 т. 2).

Зі змісту документів, наявних у вказаній реєстраційній справи, а також інших наявних в матеріалах справи доказів, слідує, що:

- при створенні Товариства його засновниками були третя особа 1 із часткою 60% (600 грн.) та третя особа 4 із часткою 40% (400 грн.) (протокол № 1 від 19.06.2012);

- Керівником Товариства при його створенні призначено відповідача (протокол №1 від 19.06.2012), який, в свою чергу, був одноособовим засновником та власником третьої особи 4 (а.с. 141 т. 1);

- 05.08.2014 на підставі рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 24.06.2014 у справі №554/8297/14-ц (а.с. 202-204 т. 1), яким відмовлено у визнанні недійсним рішення позачергових загальних зборів учасників Товариства від 03.06.2014 (вказане рішення суду в подальшому було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2015 (а.с. 36-39 т. 1)), та на підставі рішення загальних зборів учасників Товариства оформленого протоколом № 2/2014 від 01.08.2014 (а.с. 199 т. 1) (вказане рішення загальних зборів в подальшому визнано недійсним рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2016 у справі №917/577/15 (а.с. 24-29 т. 3), яке набрало законної сили), проведено державну реєстрацію зміни керівника товариства та підписанта з відповідача на ОСОБА_8 (запис №2010764 від 05.08.2014), а також реєстрацію зменшення статутного капіталу та зміну складу учасників товариства внаслідок виключення третьої особи 1 зі складу учасників (запис №3010764 від 05.08.2014). Водночас слід зазначити про те, що матеріали справи не містять копії рішення загальних зборів учасників Товариства, оформлених протоколом від 03.06.2014, в той час як зі змісту рішень загальних зборів учасників Товариства оформленого протоколом № 2/2014 від 01.08.2014 слідує, що виключення зі складу учасників Товариства третьої особи 1 відбулось на підставі вищезгаданого рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 24.06.2014 у справі №554/8297/14-ц;

- 12.08.2014 згідно з протоколом загальних зборів учасників Товариства №3/2014 від 11.08.2014 (а.с. 238 т. 1) проведено державну реєстрацію зміни керівника юридичної особи та підписанта з ОСОБА_8 на відповідача;

- в подальшому, до відомостей про юридичну особу у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців неодноразово вносились зміни, зокрема, щодо збільшення статутного капіталу Товариства;

- 06.11.2014 проведено державну реєстрацію третьої особи 3, засновниками якого виступили позивач із внеском у розмірі 50% статутного капіталу та Товариство з обмеженою відповідальністю «Бурінтехсервіс» (ідентифікаційний код 37959145) зі внеском у розмірі 50% статутного капіталу. Керівником третьої особи 3 з моменту державної реєстрації юридичної особи і до теперішнього часу є відповідач. Станом на момент розгляду цієї справи єдиним учасником третьої особи 3 є третя особа 4, одноособовим засновником та власником якого, як було встановлено вище, також є відповідач (а.с. 46-50 т. 1) (в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження складу засновників третьої особи 3, проте той факт, що засновниками вказаної особи виступили саме позивач та Товариство з обмеженою відповідальністю «Бурінтехсервіс», учасники судового процесу не заперечують);

- 31.08.2015 на підставі рішення загальних зборів учасників Товариства, оформлених протоколом №3/2015 від 04.06.2015 (а.с. 178 т. 2), які проведено за участі єдиного зареєстрованого учасника з часткою 100% статутного капіталу - третьої особи 4, до Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особі (запис №1010764 від 31.08.2015);

- постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.01.2016 у справі №816/4679/15 (а.с. 77-79 т. 2), яку залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.08.2016 (а.с. 90-94 т. 1), задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Деррік» (третя особа 1 у цій справі - примітка суду), зобов'язано Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції скасувати записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо Товариства, проведені 05.08.2014, та усі наступні записи, у тому числі, про проведення державної реєстрації припинення Товариства;

- 10.05.2016 на підставі рішення загальних зборів учасників Товариства, оформлених протоколом №2/2016 від 04.05.2016 (а.с. 95-102 т. 2), проведено державну реєстрацію, зокрема, зміни керівника юридичної особи (з посади керівника Товариства звільнено відповідача з 04.05.2016 та обрано нового керівника), зміни складу учасників Товариства (зі складу учасників Товариства виключено третю особу 4);

- на даний час, відповідно до актуальної інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство в стані припинення не перебуває, керівником є ОСОБА_9, учасником Товариства є третя особа 1 із внеском 1000 грн., що складає 100% статутного капіталу.

Звертаючись до суду з цим позовом, Товариство посилається на те, що, за твердженням Товариства, відповідач, перебуваючи на посаді керівника Товариства, вчинив дії, спрямовані на позбавлення позивача спеціального дозволу на геологічне вивчення надр №4127 від 05.04.2012 та його подальшу протиправну передачу на користь третьої особи 3, кінцевим бенефіціарним власником якого є відповідач, чим завдав Товариству збитків на загальну суму 4 344 960,64 грн. Вказані збитки складаються з: вартості вказаного дозволу - 1 509 600 грн., вартості геологічної інформації, що обліковувалась на балансі позивача, -1 014 924,64 грн. та вартості агрегату А50, що обліковувався на балансі позивача, - 1 820 436 грн.

В обґрунтування заявлених вимог Товариство посилається на положення частини 2 статті 89 ГК України у чинній редакції, якою передбачено підстави відшкодування збитків, завданих господарському товариству посадовими особами.

Враховуючи, що, вказана норма внесена до ГК України на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» №289-VIII від 07.04.2015 та набула чинності 01.05.2016, в той час як дії відповідача, які, на думку Товариства, завдали йому збитків були вчинені раніше, колегія суддів вважає вірними висновок суду першої інстанції про те, що, посилання позивача на положення ч. 2 ст. 89 ГК України у редакції Закону України №289-VIII від 07.04.2015 є безпідставними, та про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати норму ч. 4 ст. 89 ГК України в редакції, яка була чинною у спірний період і якою передбачалось, що посадові особи відповідають за шкоду, заподіяну ними господарському товариству, в межах і порядку, передбачених законом, та загальні норми законодавства щодо цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків, для застосування якої необхідно встановлення усіх елементів складу цивільного правопорушення.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З аналізу наведеної норми вбачається, що однією з підстав виникнення зобов'язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов'язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов'язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов'язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов'язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов'язальних правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 ГК України).

Згідно зі статтею 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 18.03.2015 у справі №3-18гс15.

Відсутність будь-якої з зазначених умов виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статями 4-2, 4-3 ГПК України передбачено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно зі ст. ст. 33-34 ГПК України кожна сторона з допомогою належних та допустимих доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 ГПК України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного рішення справи.

У позовній заяві Товариство заявило до стягнення з відповідача збитки на загальну суму 4 344 960,64 грн., які складаються з: вартості вказаного дозволу - 1 509 600 грн., вартості геологічної інформації, що обліковувалась на балансі позивача -1 014 924,64 грн. та вартості агрегату А50, що обліковувався на балансі позивача - 1 820 436 грн.

Щодо вартості дозволу (1 509 600 грн.) та геологічної інформації, що обліковувалась на балансі позивача (1 014 924,64 грн.) слід зазначити про таке.

З матеріалів справи слідує, що на підставі протоколу № 7 від 27.12.2011 та договору купівлі-продажу № 7/1-11 від 27.12.2011 третьою особою 2 третій особі 1 видано Спеціальний дозвіл на користування надрами № 4127, який на підставі наказу № 550 від 12.11.2012 третьої особи 2 переоформлено на Товариство, а згідно з наказом № 48 від 12.03.2015 - на третю особу 3 (а.с.31-32 т. 1, 19-20 т. 3).

З наявних в матеріалах справи копій платіжних доручень № 31 від 26.01.2012 та № 41 від 16.02.2012 (а.с. 53-54 т. 3) слідує, що третьою особою 1 при отриманні Спеціального дозволу на користування надрами № 4127 було сплачено 2 524 524,64 грн., з яких 1 509 600 грн. становить плата за надання дозволу, а 1 014 924,64 грн. - плата за геологічну інформацію.

З доданих до наданих відповідачем на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 23.05.2017 Письмових пояснень по суті спору від 09.06.2017 документів слідує, що при зверненні до третьої особи 2 з відповідною заявою № 1 від 12.11.2014 про внесення змін до Спеціального дозволу на користування надрами № 4127 Товариством надано Згоду власника № 89 від 11.11.2014 на внесення змін до Спеціального дозволу на користування надрами № 4127 від 05.04.2012, в якій Товариство надає згоду на внесення змін до вказаного дозволу з себе на третю особу 3. Вказану згоду підписано відповідачем.

Згідно ч. 1 ст. 80 Цивільного кодексу України (тут і далі в редакції, яка діяла станом на дату укладення Договору) юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Частиною 1 ст. 92 ЦК України визначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з ч. 1 ст. 87 ЦК України для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження.

За своєю організаційно-правовою формою позивач відноситься до товариств.

Згідно з ч. 2 ст. 87 ЦК України установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 88 ЦК України у статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом.

В ч. 3 ст. 237 ЦК України встановлено, що представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи, до яких відносяться загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Отже, відповідно до приписів чинного законодавства, юридична особа здійснює діяльність через свої органи, компетенція, порядок створення, функціонування яких визначається установчими документами юридичної особи, тобто, в даному випадку, компетенція органів управління позивача визначається його Статутом.

У Статуті позивача, який діяв станом на дату надання згоди на внесення змін до Спеціального дозволу на користування надрами № 4127 від 05.04.2012 та не був в подальшому визнаний недійсним судовими рішеннями (а.с. 121-136 т. 1), визначено, що:

- органами управління Товариством є Загальні збори учасників, Директор та Ревізійна комісія (п. 13.1);

- до виключної компетенції Загальних зборів учасників, серед іншого, належить прийняття рішень щодо відчуження земельних ділянок, об'єктів нерухомості та їх частин, транспортних засобів та інших матеріальних цінностей, віднесених до основних фондів, а також цінних паперів та корпоративних прав, належних Товариству, а також попереднє погодження договорів/правочинів, укладених на суму, що не перевищує 500 000 грн. (п.п. 13.4.4);

- директор Товариства має право укладати правочини (договори, контракти в тому числі й міжнародні) та чинити юридичні дії від імені Товариства, видавати доручення, відкривати й використовувати рахунки Товариства в установах банків, проте вчинення всіх юридично значущих дій, які пов'язані з розпорядженням майном та грошовими коштами на суму більше ніж 500 000 грн., він зобов'язаний попередньо погодити на Загальних зборах учасників Товариства.

Отже, виходячи з приписів Статуту Товариства, прийняття рішення про відчуження майна, земельних ділянок, об'єктів нерухомості та їх частин, транспортних засобів та інших матеріальних цінностей, віднесених до основних фондів, а також цінних паперів та корпоративних прав, належних Товариству, віднесено саме до виключної компетенції Загальних зборів учасників Товариства, в той час як Директор Товариства має попередньо погодити з Загальними зборами Учасників Товариства вчинення всіх юридично значущих дій, які пов'язані з розпорядженням майном та грошовими коштами Товариства на суму більше ніж 500 000 грн.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується той факт, що відповідачем, як директором Товариства не було отримано погодження заборів на внесення змін до Спеціального дозволу на користування надрами № 4127 від 05.04.2012 внаслідок, чого фактично було змінено власника такого дозволу з Товариства на третю особу 3

Водночас Товариством не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що Спеціальний дозвіл на користування надрами № 4127 від 05.04.2012 був віднесений до основних фондів Товариства, або те, що вказаний дозвіл є майном, вартість якого становить більш ніж 500 000 грн.

Надана Товариством на підтвердження вартості спірного дозволу копія Фінансового звіту Товариства (баланс) станом на 31.03.2015 (а.с. 36-37 т. 3) як доказ на підтвердження вказаних обсатвин, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки вказаний документ не містить інформації, яка б могла дати змогу встановити таку вартість, в той час як бухгалтерська довідка третьої особи 1 № 205 від 10.01.2017 (а.с. 38 т. 3) також не може бути доказом на підтвердження вартості спірного дозволу для Товариства, оскільки таку довідку складено безпосередньо третьою особою 1 та скріплено її печаткою.

Надані на виконання вимог апеляційного суду письмові пояснення від 28.08.2017, де позивач зазначив про те, що вартість Спеціального дозволу на користування надрами № 4127 від 05.04.2012, який є основним засобом, одержаним безоплатно, дорівнює його справедливій вартості на дату отримання, яка становить суму коштів, сплачених третьою особою 1 за його отримання і визначає первісну вартість вказаного дозволу при його безоплатному отриманні позивачем, також не можуть вважатися доказом на підтвердження розміру заявлених збитків оскільки, у вказаних поясненнях позивач підтверджує, що реальних витрат на отримання як Спеціального дозволу на користування надрами № 4127 від 05.04.2012, так і геологічної інформації ним зроблено не було.

Кошти за отримання дозволу були сплачені третьою особою 1, а не Товариством, в той час як матеріали справи не містять доказів того, що Товариством за отримання згоди третьої особи 1 на переоформлення такого дозволу на Товариство останнім були сплачені будь-які грошові кошти.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, обставини, пов'язані з відсутністю на підприємстві бухгалтерських та інших документів внаслідок неправомірного припинення діяльності Товариства не звільняють його від обов'язку доказування і подання доказів, встановленого статтею 33 ГПК України.

Той факт, що відповідач, перебуваючи на посаді директора Товариства, одночасно був керівником та кінцевим бенефіціарним власником третіх осіб 3 та 4, на що посилається позивач, не спростовує висновків суду та не доводить обґрунтованості позовних вимог щодо розміру заявлених збитків в частині вартості Спеціального дозволу на користування надрами № 4127 від 05.04.2012.

Отже, Товариством не доведено як розміру збитків, так і протиправності поведінки відповідача при наданні згоди на переоформлення спірного дозволу.

Щодо тверджень Товариства про заподіяння відповідачем збитків у розмірі вартості агрегату А50, що обліковувався на балансі позивача (1 820 436 грн.), слід зазначити таке.

Товариством не надано жодного доказу на підтвердження наявності права власності на агрегат А50 загальною вартістю 1 820 436 грн. та передачі саме вказаного агрегату в оренду третій особі 3.

Водночас наявними в матеріалах справи документальними доказами підтверджується той факт, що спірний агрегат, вартість якого позивач визначає як збитки, є не власністю позивача, а перебував в його користуванні за укладеним з третьою особою 5 договором оренди і був переданий Товариством третій особі 3 в суборенду, незважаючи на те, що вказаному договорі йдеться саме про оренду.

Факт перебування спірного агрегату у власності третьої особи 5 та передачі його і оренду Товариству підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями укладених між Товариством та третьою особою 5 договору оренди №27-ОР агрегату для освоєння свердловин А50 від 05.11.2014, акту приймання-передачі від 05.11.2014, додатку №1 від 07.05.2015 до договору оренди, акту №1 від 07.05.2015 про фактичний час користування агрегату А50, акту приймання-передачі №2 від 07.05.2015 (а.с. 212-216 т.2), паспорту (дублікат) агрегату для освоєння та ремонту свердловин А50 (заводський №2301, 1983 року випуску) та висновку експертного обстеження від 21.10.2013 (а.с. 120-125, 141-149 т. 3), а також письмовими поясненнями третьої особи 5, наданих як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, та іншими доданими до вказаних пояснень документальними доказами.

Слід зазначити і про те, що зі змісту договору оренди №1 агрегату для освоєння свердловин А50 від 11.11.2014 (а.с. 86-87 т. 1), за яким агрегат А50 передано Товариством в користування третій особі 3 вбачається, що відповідач вказаний договір з боку Товариства не підписував. З боку орендодавця договір укладено головним бухгалтером Комаром Б.Ю. на підставі довіреності №88 від 10.11.2014, проте вказана довіреність у матеріалах справи відсутня.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем не доведено як наявність в діях відповідача щодо передачі в користування третій особі 3 агрегату для освоєння свердловин А50 перевищення службових повноважень та порушення установчих документів, так і наявності права власності Товариства на такий агрегат.

Відповідно, не доведено, що внаслідок дії відповідача позивач зазнав збитків розмір яких дорівнює вартості агрегату А50 в сумі 1 820 436 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення збитків не було доведено всіх чотирьох умов, за наявності яких настає відповідальність за завдання шкоди, а саме: не доведено протиправної поведінки відповідача, розміру заподіяної шкоди (зокрема, вартості майна, визначеної відповідно до вимог законодавства), причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача як посадової особи товариства та наявністю збитків у позивача, не доведено вини відповідача.

Правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення на його користь збитків в сумі 4 344 960,64 грн., які, як вважає позивач, завдані йому відповідачем, який в період з 03.06.2014, перебуваючи на посаді директора позивача, вчинив дії, спрямовані на позбавлення позивача спеціального дозволу на геологічне вивчення надр №4127 від 05.04.2012 та його подальшу протиправну передачу на користь третьої особи 3, а також відчуження агрегату А50, відсутні, а відтак, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газ Ресурс» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 у справі № 910/20261/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газ Ресурс»

Керуючись ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газ Ресурс» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 у справі № 910/20261/16залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2017 у справі № 910/20261/16 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/20261/16.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді О.М. Баранець

С.А. Пашкіна