КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2017 р. Справа№ 911/1318/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Мартюк А.І.

Пашкіної С.А.

при секретарі Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача: Шинкова Л.С. - представник за довіреністю № 6502 від 03.08.2017

від відповідача: Баришенко С.В. - представник за довіреністю № 2/08 від 03.01.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного підприємства «Клавдієвське лісове господарство»

на рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2017

у справі № 911/1318/17 (суддя Шевчук Н.Г.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця»

до Державного підприємства «Клавдієвське лісове господарство»

про стягнення 480 209,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача 480 209,12 грн. суми додаткових зборів та платежів, пов'язаних із затриманням вагонів відповідача №№ 91505867, 66165532 Закарпатською митницею ДФС України.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.07.2017, повний текст якого складений 14.07.2017, у справі № 911/1318/17 позовні вимоги задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю визначений положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Державне підприємство «Клавдієвське лісове господарство» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2017 у справі № 911/1318/17 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив про те, що спірне рішення було прийнято з порушенням норма матеріального права.

В обґрунтування вказаної позиції відповідач послався на ті саме обставини, що під час розгляду справи судом першої інстанції, а саме на те, що затримка вагонів у зв'язку з проведення митного контролю мала місце не з вини відповідача, оскільки жодних порушень митними органами не було виявлено.

Ухвалою від 02.08.2017 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Пашкіна С.А., Мартюк А.І. апеляційну скаргу Державного підприємства «Клавдієвське лісове господарство» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, представник позивача у наданих поясненнях проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

У травні 2016 року зі станції Немішаєво Південно-Західної залізниці відповідач здійснив відправлення вагонів № 91505867 та № 66165531 за накладними № 496497 та № 404277 (а.с. 14-15) на станцію Захонь, Угорщина.

21.05.2016 та 29.05.2016 вказані вагони прибули на прикордонну станцію Батьово відділу митного контролю №4 (Батьово) та були відчеплені для проведення переогляду згідно з актами загальної форми № 10961 від 21.05.2016 та № 10999 від 29.05.2016 (а.с. 16-17) на підставі заявок Закарпатської митниці ДФС № 17/16 від 21.05.2016 та № 32/16 від 29.05.2016 (а.с. 18-19), про що на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника відправлено телеграфні повідомлення № 144 від 21.05.2016 та № 248 від 30.05.2016 (а.с. 20).

Зі змісту актів про проведення огляду (переогляду) товарів № 305010505/2016/ЗМК-09030 від 09.06.2016 та № 305010505/2016/ЗМК-09032 від 09.06.2016 (а.с. 26-29) слідує, що в результаті митного огляду без вивантаження вантажу, шляхом візуального огляду у доступних місцях, ознак розміщення серед вантажу сторонніх вкладень не виявлено, зі слів представників лісових господарств вантаж деревини за зовнішніми ознаками відповідає заявленому у товаросупровідних документах.

14.06.2016 та 15.06.2016 на підставі заявки відділу митного оформлення №4 (Батьово) № 44/16 від 13.06.2016 (а.с. 21) проведено перевірку маси вантажу у спірних вагонах та виявлено різницю між фактичною масою та масою за ПД вагонів, про що складено акти загальної форми № 668 та № 710 (а.с. 22-23).

На підставі листа Закарпатської митниці ДФС України № 07-70-61/34/2813 від 20.10.2016 (а.с. 30-31) спірні вагони відправлено на станцію Колчино, ДП «Мукачівське лісове господарство» для проведення митного огляду із залученням експерта Закарпатської ТПП шляхом повного вивантаження вагонів та направлено телеграмами на станцію відправлення для повідомлення відповідача (а.с. 36).

27.10.2016 по станції Кольчино проведено повне вивантаження вантажу з вагонів № 91505867 та № 66165531, про що складено акти загальної форми № 24 та № 26 (а.с. 58-59).

Після проведення огляду вагони було відправлено за маршрутом слідування.

Отже, загалом спірні вагони простоювали на станціях Львівської залізниці з 21.05.2016 по 27.10.2016.

Із зазначених вище актів загальної форми вбачається, що в зв'язку з затримкою Закарпатською митницею ДФС України спірних вагонів і виникнення необхідності проведення залізницею операцій, необхідних для здійснення митного огляду, позивачем було донараховано додаткові збори та платежі (плата за простій вагонів, за зберігання вантажів, маневрові роботи, повідомлення), загальна сума яких становить 480 209,12 грн.

З метою стягнення цієї суми з відповідача позивач і звернувся до суду з цим позовом. Суд першої інстанції позовні вимоги позивача задовольнив у повному обсязі, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

З частини 5 ст. 307 Господарського кодексу України слідує, що умовами перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статут залізниць України (далі - Статут), затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць іншими видами транспорту (п. 2 Статуту).

Згідно зі ст. 4 Статуту перевезення залізниця вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) - це міжнародна угода про пряме вантажне сполучення між станціями, які відкриті для вантажних операцій у внутрішньому залізничному сполученні країн, яка розроблена і діє в рамках організації співпраці залізниць (ОСЖД), членом якої є і Україна. СМГС є чинною з 01.11.1951, а для України - з 05.06.1992.

Кабінет Міністрів України у Постанові від 03.04.1993 № 246 «Про угоди щодо міжнародного залізничного вантажного та пасажирського сполучення» у зв'язку з прийняттям Державної адміністрації залізничного транспорту України до Організації співдружності залізниць та її приєднанням до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення та Угоди про міжнародне залізничне пасажирське сполучення постановив залізницям, морським пароплавствам, вантажовідправникам і вантажоодержувачам України забезпечити виконання цих угод.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про міжнародні договори» міжнародні договори набирають чинності для України після надання нею згоди на обов'язковість міжнародного договору відповідно до цього Закону в порядку та в строки, передбачені договором, або в інший узгоджений сторонами спосіб.

Статтею 21 Закону України «Про міжнародні договори» визначено, що чинні міжнародні договори України публікуються українською мовою в "Зібранні діючих міжнародних договорів України" та інших офіційних друкованих виданнях України.

Згідно з п. 2 Оглядового листа Вищого господарського суду України "від 29.11.2007 № 01-8/917 «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення є чинною в Україні відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» та «Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів».

Відповідно до параграфу 1 ст. 3 СМГС у редакції від 06.06.2014 дана угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і у прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні.

Параграфом 6 ст. 28 СМГС встановлено, що, якщо перешкода з перевезення вантажу або його видачі виникла з причин, які не залежать від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі та витрати, які понесені ним у зв'язку з перешкодою, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Відповідно до ст. 32 СМГС перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, які не передбачені тарифами, що діють і які викликані причинами, що не залежать від перевізника. Відшкодування додаткових витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 31 «Сплата провізних платежів та неустойок».

Статтею 31 СМГС передбачено, що, якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, сплата провізних платежів є обов'язком:

1) відправника, який бере участь у перевезенні вантажу, за винятком перевізника, який видає вантаж, за перевезення, яке їм здійснюється;

2) отримувача - перевізнику, який видає вантаж, за перевезення, яке їм здійснюється

Щодо неустойок діє такий же порядок.

Отже, з огляду на законодавство, яким регулюються правовідносини залізниці з іншими учасниками перевезень вантажив у міжнародному сполученні, якщо перешкода з перевезення вантажу або його видачі виникла з причин, які не залежать від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі та витрати, які понесені ним у зв'язку з перешкодою, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Як слідує з матеріалів справи, спір сторін виник через віднесення позивачем сум додаткових зборів і платежів, нарахованих в зв'язку з затримкою Закарпатською митницею ДФС України спірних вагонів з вантажем відповідача, за рахунок відповідача.

Відповідач заперечує проти віднесення додаткових витрат позивача на свій рахунок, посилаючись на норми ст. 338 Митного кодексу України, в той час як позивач вважає, що до спірних відносин слід застосовувати норми ст. 218 вказаного Кодексу.

Суд першої інстанції погодився з правовою позицією позивача, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Главою 32 Митного кодексу України, до якої включено ст. 218, врегульовано митні формальності на залізничному транспорті.

Митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (п. 29 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України).

Статтями 318, 316 Митного кодексу України визначено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний огляд (огляд та переогляд товарів, транспортних засобів комерційного призначення) є формою митного контролю, який здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів.

Таким чином, дії щодо здійснення митного огляду після митного оформлення є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення ст. 218 Митного кодексу України.

Враховуючи, що статтею 338 Митного кодексу України, відповідно до ч. 5 якої митний огляд у випадках не виявлення факту незаконного переміщення товарів проводиться за рахунок органу, з ініціативи якого здійснений такий огляд, визначений загальний (для всіх видів транспорту) порядок здійснення митного контролю, в той час як ст. 218 Митного кодексу України, відповідно до ч. 2 якої операції, необхідні для здійснення митного контролю, проводяться за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб, регулює здійснення митних формальностей саме на залізничному транспорті, норми ст. 218 Митного кодексу України є спеціальними по відношенню до норм ст. 338 цього Кодексу.

Отже, положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин, визначений обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю.

При цьому колегія суддів зауважує відповідачеві на тому, що з огляду на те, що при затримці спірних вагонів не було виявлено виявлено факту незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, відповідач не позбавлений права захистити свої права та охоронювані законом інтереси у порядку ст. 30 Митного кодексу України, частиною 2 якої встановлено, що шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов'язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем належним чином доведені обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 9 ЦК України визначено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно визнав законними вимоги позивача про стягнення з відповідача 480 209,12 грн. суми додаткових зборів та платежів, пов'язаних із затриманням вагонів відповідача №№ 91505867, 66165532 Закарпатською митницею ДФС України. Рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Державного підприємства «Клавдієвське лісове господарство» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2017 у справі № 911/1318/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України судові витрати за подачу апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Клавдієвське лісове господарство» на рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2017 у справі № 911/1318/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2017 у справі № 911/1318/17 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/1318/17.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.І. Мартюк

С.А. Пашкіна