КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2017 р. Справа№ 910/20487/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Верховця А.А.

Пашкіної С.А.

при секретарі судового засідання: Сотніковій І.О.,

за участю представників сторін:

від скаржника: Мотузюк Б.М. - довіреність б/н від 28.07.2017

від боржника: Кошарський О.В. - довіреність № 1 від 12.05.2017.

від ПАТ „Укрексімбанк": Гижко О.М.- довіреність №010-00/1792 від 27.04.2017

Мосійчук Л.І. - довіреність № 010-01/2344 від 11.04.2014

від ТОВ „Лекхім": Бейгул С.І. - довіреність № 145 від 01.08.2017.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Екологоохоронна фірма „Креома-Фарм" на ухвалу господарського суду міста Києва від 03.07.2017 року

у справі № 910/20487/13 (суддя Чеберяк П.П.)

за заявою Приватного акціонерного товариства „Екологоохоронна фірма

„Креома-Фарм"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю „АВС Логістік Парк",

2. Публічного акціонерного товариства „Державний експортно-

імпортний банк України"

про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів

у межах справи № 910/20487/13

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „Стиролоптфармторг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „АВС Логістік Парк"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.07.2017 року у справі № 910/20487/13 у задоволенні заяви ПрАТ „Екологоохоронна фірма „Креома-Фарм" про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ПрАТ „Екологоохоронна фірма „Креома-Фарм" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 03.07.2017 року та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів з відстроченням платежу № 676-Д/2011 від 07.12.2011 року, укладений між ТОВ „АВС Логістік Парк" та ПАТ „Державний експортно-імпортний банк України".

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Пашкіної С.А., Тищенко О.В.

Ухвалою суду від 21.07.2017 року вищевказаною колегією суддів зазначену апеляційну скаргу у справі № 910/20487/13 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 03.08.2017 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від ПАТ „Укрексімбанк" та ліквідатора банкрута надійшли відзиви на апеляційну скаргу, а від скаржника - клопотання про призначення судової економічної експертизи цінних паперів, заперечення на відзив ПАТ „Укрексімбанк" та додаткові пояснення по справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2017 року продовжено строк розгляду справи та відкладено розгляд справи на 15.08.2017 року та на підставі ст. 77 ГПК України.

10.08.2017 року через відділ документального забезпечення суду від ПАТ „Екологоохоронна фірма „Креома-Фарм" надійшли додаткові документи.

У зв'язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у відпустці, протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.08.2017 року для розгляду справи № 910/20487/13 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Верховець А.А., Пашкіна С.А.

Ухвалою суду від 15.08.2017 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу прийнято до провадження.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від представника скаржника надійшов супровідний лист, до якого додано докази відправлення ліквідатору банкрута додаткових пояснень та заперечень на відзив ПАТ „Укрексімбанк", а від ПАТ „Укрексімбанк" - додаткові пояснення/заперечення на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 15.08.2017 року розглядалось клопотання скаржника про призначення у справі судової економічної експертизи цінних паперів.

Представник скаржника заявлене клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Представники боржника та ПАТ „Укрексімбанк" проти задоволення заявленого клопотання заперечували, просили відмовити у його задоволенні.

Представник ТОВ „Лекхім" з приводу заявленого клопотання поклався на розсуд суду.

Суд дійшов висновку про відкладення розгляду питання про призначення у справі судової економічної експертизи цінних паперів після надання пояснень представників учасників провадження у справі по суті спору.

Представник скаржника вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 03.07.2017 року та прийняти нове рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів з відстроченням платежу № 676-Д/2011 від 07.12.2011 року, укладений між ТОВ „АВС Логістік Парк" та ПАТ „Укрексімбанк".

Представники боржника та ПАТ „Укрексімбанк" проти вимог скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечували, просили залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції від 03.07.2017 року - без змін.

Представник ТОВ „Лекхім" з приводу апеляційної скарги поклався на розсуд суду.

Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи на направляли.

За наслідками розгляду заявленого апелянтом клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи цінних паперів, заслухавши позиції присутніх представників учасників провадження у справі, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

У відповідності до положень ст. 1 Закону України „Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Як зазначено в листі №01-8/2651 від 27.11.2006 року Вищого господарського суду України „Про деякі питання призначення судових експертиз" судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Аналогічні за змістом положення містить ч. 2 п. 2 постанови № 4 від 23.03.2012 року пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики призначення судової експертизи".

Так, клопотання ПрАТ „Екологоохоронна фірма „Креома-Фарм" про призначення судової економічної експертизи цінних паперів та зупинення провадження у справі мотивоване, зокрема тим, що предметом договору № 676-Д/2011 були цінні папери, а саме, облігації відсоткові іменні, код ISIN-UA, загальний обсяг випуску (емісії) - 95 000 штук, форма існування - без документарна, серія "А", номінальна вартість - 1 000,00 грн., загальна кількість - 95 000 штук, загальна номінальна вартість - 95 000 000,00 грн., дата реєстрації випуску - 30.08.2007, дата початку розміщення - 17.09.2007 року, дата погашення - 10.09.2012 - 12.09.2012, емітент ТОВ „ВВС-ЛТД", а відтак, для встановлення об'єктивної істини у даній справі необхідно призначити вказану експертизу, оскільки основною підставою для визнання договору недійсним, за твердженням товариства, є завищена вартість предмету спірного договору, у зв'язку з тим, що на момент його укладення емітент облігацій вже перебував у процедурі банкрутстві та з об'єктивних причин не міг виконати взяті на себе зобов'язання.

В підтвердження викладених обставин того, що реальна вартість цінних паперів на момент укладення договору № 676-Д/2011 становила 0,00 грн. заявником надано звіт про оцінку майна № 75-2/15 від 18.06.2015 року та повторний звіт про оцінку майна № 71-1/16 від 31.03.2016 року, складені ТОВ „Центр оцінки власності „"Парето", однак ПАТ „Укрексімбанк" та ліквідатором банкрута були подані рецензії на вищевказані звіти від 17.05.2017 року, проведені ТОВ „Бюро судових експертиз „Надія". За переконанням ПрАТ „Екологоохоронна фірма „Креома-Фарм" факти, викладені у рецензії, не відповідають дійсності, у зв'язку з чим й виникла необхідність звернення до суду з клопотанням про призначення судової економічної експертизи.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що необхідність призначення судової експертизи у даній справі відсутня, оскільки з'ясування обставин справи не потребує спеціальних знань та цілком може бути здійснено судом в межах його компетенції.

В матеріалах справи містяться докази, що спростовують доводи скаржника щодо завищення вартості предмету спірного договору, зокрема, розпорядження № 2010 від 07.12.2011 року на виконання зберігачем - облікової операції, відповідно до якого було здійснено переказ облігацій серії "А", код ISIN-UA у кількості 95 000 штук за номінальною вартістю, визначеною Проспектом емісії цінних паперів, зареєстрованого Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку від 05.09.2007 року № 170 (171).

Факт переказу облігацій підтверджується випискою про стан рахунку у цінних паперах № 001032 від 07.12.2011 року, в котрій також вказана номінальна вартість облігацій. Відтак, облігації було продано боржнику за ціною, що дорівнювала сумі вимог власника облігацій, з урахуванням накопиченого відсоткового доходу за поточний відсотковий період на момент укладення даного договору, а отже, відсутня необхідність в призначенні судової економічної експертизи цінних паперів та зупиненні провадження у справі.

З огляду на викладене вище, розглянувши клопотання ПрАТ „Екологоохоронна фірма „Креома-Фарм" про призначення судової економічної експертизи цінних паперів та зупинення провадження у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи що заявником клопотання не наведено суду належних та обґрунтованих підстав необхідності призначення судової експертизи, а також з метою не затягування строків розгляду даної справи, апеляційним судом відмовлено у задоволенні поданого клопотання та оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення присутніх представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу господарського суду міста Києва від 03.07.2017 року - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2013 року порушено провадження у справі № 910/20487/13 про банкрутство ТОВ „АВС Логістік Парк".

Постановою Господарського суду міста Києва від 28.07.2015 року визнано боржника банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Зубка А.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року визнано кредиторами боржника низку заявників та затверджено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 299 429 710,93 грн.

15.06.2016 року до Господарського суду міста Києва надійшла заява ПрАТ „Екологоохоронна фірма „Креома-Фарм" про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів в межах справи № 910/20487/13.

Враховуючи те, що ПрАТ „Екологоохоронна фірма „Креома-Фарм" визнано кредитором у справі про банкрутство ТОВ „АВС Логістік Парк", колегія суддів вважає, що останнє має право на звернення до суду із заявою про визнання недійсним правочину боржника у даній справі, а обраний заявником спосіб захисту своїх прав кредитора не суперечить вимогам чинного законодавства.

Заява ПрАТ „Екологоохоронна фірма „Креома-Фарм" про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів мотивована тим, що останньому стало відомо, що 07.12.20111 між ТОВ „АВС Логістік Парк" та ПАТ „Укрексімбанк" укладено договір № 676-Д/2011 купівлі-продажу цінних паперів з відстроченням платежу, а саме, облігації відсоткові іменні, код ISIN-UA, загальний обсяг випуску (емісії) - 95 000 штук, форма існування - без документарна, серія "А", номінальна вартість - 1 000,00 грн., загальна кількість - 95 000 штук, загальна номінальна вартість - 95 000 000,00 грн., емітент ТОВ „ВВС-ЛТД".

Підставами для визнання спірного договору недійсним, за переконанням ПрАТ „Екологоохоронна фірма „Креома-Фарм" є те, що даний правочин підписано директором Алістратенко О.В. з перевищенням своїх повноважень, а саме без відповідного погодження Загальними зборами учасників, адже, відповідно до підпункту "є" п. 7 Статуту ТОВ „АВС Логістік Парк" (в редакції станом на 04.10.2011 року) до виключної компетенції Загальних зборів учасників належить попереднє затвердження правочинів, виключаючи попередні договори, які будуть укладатися від імені товариства Генеральним директором, які передбачають набуття зобов'язань від імені товариства на суму (вартість), що дорівнює або перевищує 1 000 000,00 грн.

Крім того, заявник також посилається на те, що емітент цінних паперів - ТОВ „ВВС-ЛТД", станом на момент укладення спірного правочину перебував у процедурі банкрутства та з об'єктивних причин не міг виконати взяті на себе зобов'язання.

18.06.2015 року суб'єктом оціночної діяльності - ТОВ „Центр оцінки власності „Парето" було проведено оцінку ринкової вартості предмету спірного договору станом на 07.12.2011 року, за наслідками проведення якої складено відповідні звіти, з яких вбачається, що вартість відсоткових іменних облігацій ISIN-UA становить 0,00 грн.

Аналогічний висновок щодо вартості цінних паперів, які були предметом спірного договору, також був викладений у повторному звіті про оцінку майна № 71-1/16 складеному 31.03.2016 року.

Таким чином, оскільки дійсна вартість цінних паперів, що були предметом договору № 676-Д/2011, на момент їх продажу становила 0,00 грн., за переконанням заявника, спірний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому даний правочин являється фіктивним.

Заперечуючи проти задоволення поданої ПрАТ „Екологоохоронна фірма „Креома-Фарм" заяви ПАТ „Укрексімбанк" посилається на те, що укладення господарського договору відбувається на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, в тому числі вартість такого договору. Факт порушення справи про банкрутство боржника не є свідченням неможливості погашення ним заборгованості перед кредитором, оскільки Законом передбачено комплекс заходів, які направлені в першу чергу саме на відновлення платоспроможності боржника.

Крім того, наявність права вимоги до боржника надає кредитору можливість не лише задовольнити свої вимоги шляхом отримання грошових коштів від такого боржника, а й надає можливість отримати блага в інший спосіб, передбачений діючим законодавством України, в томі числі, але не виключно, шляхом зарахування однорідних вимог або продажу права вимоги третім особам.

За наслідками розгляду даної заяви, ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2016 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2016 року, відмовлено ПрАТ „Екологоохоронна фірма „Креома-Фарм" у задоволені заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів в межах справи № 910/20487/13.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.02.2017 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2016 року та ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.08.2016 року скасовано та передано справу № 910/20487/13 до господарського суду міста Києва на новий розгляд.

Вищий господарський суд України у даній постанові зазначив, що колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що ПрАТ „Екологоохоронна фірма „Креома-Фарм" має право на звернення із заявою про визнання недійсним правочину боржника у даній справі, а обраний заявником спосіб захисту своїх прав не суперечить вимогам чинного законодавства.

Водночас суд касаційної інстанції зазначив, що судами першої та апеляційної інстанції не були досліджені викладені у заяві доводи щодо дійсної вартості предмету договору (цінних паперів) та додані на їх підтвердження докази (звіти про оцінку майна) та відповідно їм не була надана належна правова оцінка.

Також, суди попередніх інстанцій не перевірили, чи не були штучно створені вимоги ПАТ „Укрексімбанк" на підставі укладеного між Банком та боржником спірного договору купівлі-продажу цінних паперів № 676-Д/2011 з метою створення домінуючого кредитора у процедурі банкрутства, враховуючи те, що загальна вартість цінних паперів за вказаним договором становить 99 477 350,00 грн.

За наслідками нового розгляду даної заяви в суді першої інстанції ухвалою господарського суду міста Києва від 03.07.2017 року у задоволенні заяви ПрАТ „Екологоохоронна фірма „Креома-Фарм" про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви ПрАТ „Екологоохоронна фірма „Креома-Фарм" та приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий суд виходив з підстав недоведеності заявником обставин, з якими закон пов'язує можливість визнання договору недійсним, а зазначені заявником доводи спростовуються матеріалами справи.

Переглядаючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування з огляду на наступне.

Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями статті 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, саме в момент вчинення правочину.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з частинами 1, 2 статті 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

При цьому, саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності, визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення, про що роз'яснено пунктом 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 року.

Положеннями статті 241 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Статтею 204 ЦК України визначено принцип правомірності правочину, відповідно до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Пунктом 2.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 року роз'яснено про те, що в силу припису статті 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом оспорюваного договору є купівля-продаж цінних паперів - облігації відсоткові іменні ТОВ „ВВС-ЛТД" в кількості 95000 штук номінальною вартістю 1 000 грн. загальною номінальною вартістю 95 000 000,00 грн. (п. 3.1).

Відповідно до п. 3.1.7 за згодою сторін загальна вартість цінних паперів за цим договором становить 99 477 350,00 грн.

Покупець зобов'язується сплатити продавцю загальну вартість цінних паперів, зазначену в п. 3.1.7 цього договору на умовах відстроченого платежу, що визначені в п. 3.2. цього договору (п. 3.1.10).

Відповідно до п. 3.2 договору сума кредиту 99 477 350,00 грн. з кінцевим строком погашення 05.03.2012.

Згідно з додатковою угодою № 1 від 22.02.2012 року, кінцевий термін погашення кредиту сторони визначили 06.02.2015 року.

Звертаючись до суду з відповідною заявою як на підставу для визнання недійсним правочину, ПрАТ „Екологоохоронна фірма „Креома-Фарм" посилається на те, що його підписано директором Алістратенко О.В. з перевищенням своїх повноважень.

Разом з тим, судом вірно встановлено, що вказаний договір дійсно був підписаний Генеральним директором зі сторони ТОВ „АВС Логістік Парк", котрий діяв на підставі Статуту та протоколу загальних зборів учасників від 28.11.2011 року за № 23, що міститься в матеріалах справи. Водночас заявником не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність обмежень у директора на момент підписання даного договору.

Крім того, відповідно до п. 2.1.2 спірного договору, покупець підтверджує, що виконано всі дії, необхідні для підписання даного договору і вказаний договір не суперечить договірним обмеженням, що є обов'язковими для покупця та його установчих документів. Покупець має установчі документи та дозволи, необхідні для виконання договору. Ці документи є чинними (п. 2.1.6 договору), тобто на момент підписання договору купівлі-продажу № 676-Д/2011 цінних паперів, повноваження, в тому числі обсяг цивільної дієздатності покупця Генерального директора ТОВ „АВС Логістік Парк" Алістратенко О.В. сторонами перевірявся.

Що стосується доводів ПрАТ „Екологоохоронна фірма „Креома-Фарм" щодо того, що спірний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому є фіктивним, оскільки, дійсна вартість цінних паперів, що були предметом вказаного договору на момент їх продажу, становила 0,00 грн., судом встановлено наступне.

На підтвердження наведеної позиції заявником були надані звіти про оцінку майна (замовником якого є керуючий санацією ТОВ „АВС Логістік Парк" арбітражний керуючий Пічахчі С.В.) та звіт № 71-1/16 від 31.03.2016 року (замовником якого є ПрАТ „Екологоохоронна фірма „Креома-Фарм") складені ТОВ „Центр оцінки власності „Парето", з яких вбачається, що ринкова вартість відсоткових іменних облігацій ISIN-UA станом на 07.12.2011 року становить 0,00 грн.

Згідно абзацу 3 ст. 3 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" майном, яке може оцінюватися, вважаються об'єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід'ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб'єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних

підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.

На підставі аналізу наведеної норми суд дійшов вірного висновку, що ПрАТ „Екологоохоронна фірма „Креома-Фарм" не може бути замовником оцінки цінних паперів, які являються предметом договору № 676-Д/2011, оскільки останнє не має жодного відношення до даного майна і як наслідок звіт про оцінку майна № 71-1/16 від 31.03.2016 року, на який посилається заявник, не може бути прийнятий судом в якості належного та допустимого доказу в розумінні ст. 34, 36 ГПК України.

У відповідно до ст. 13 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

12.05.2017 року між ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Дейнегіною В.М. (яку ухвалою суду від 29.09.2016 року призначено ліквідатором банкрута) та суб'єктом оцінюючої діяльності ТОВ „Бюро судових експертиз „Надія" укладено договір № 1-12/05 на проведення рецензування звітів про оцінку майна № 75-2/15 від 18.06.2015 року та № 71-1/16 від 31.03.2016 року.

Згідно висновків зазначених в рецензії від 17.05.2017 року на звіт про оцінку майна № 75-2/15 від 18.06.2015 року та рецензії від 17.05.2017 року на звіт про оцінку майна № 71-1/16 від 31.03.2016 року - зазначені звіти класифікуються за ознакою четвертого пункту статті 67 Національного стандарту № 1 „Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого Кабінетом Міністрів України від 10.09.2003 № 1440, як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний.

Разом з тим, необхідно також зазначити наступне.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним, вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином.

Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Зазначеної правової позиції дотримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові від 21.12.2016 року у справі № 520/11983/15-ц.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» викладену у постанові № 9 від 6.11.2009 року, якщо на виконання правочину було передано майно, таких правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

При цьому, матеріали справи містять копію договору купівлі-продажу цінних паперів від 16.12.2011 року, укладеного між ТОВ „АВС Логістік Парк" (далі - Продавець) та ТОВ „ВВС-ЛТД" (далі - Покупець), відповідно до умов якого, ТОВ „АВС Логістік Парк" продав, а ТОВ „ВВС-ЛТД" придбав облігації серії „А" код ISIN UA у кількості 95 000 шт.

У пункті 1.2. договору зазначено, що право власності Продавця на ЦП підтверджується випискою про стан рахунку у цінних паперах Продавця №013182, виданою зберігачем АТ „Укрексімбанк" (ліцензія на депозитарну діяльність зберігача серія АВ №439218 від 21.10.2009 року), що передаються Продавцем Покупцю в момент підписання цього договору.

У пункті 1.4 договору зазначено, що «продавець свідчить і гарантує, що ЦП на момент укладання цього Договору є його власністю, не підлягають вилученню, не є предметом судового розгляду, не обтяженні правами третіх осіб та не перебувають у заставі, в т.ч. податковій заставі.

Відповідно до п. 1.7. Договору „За згодою Сторін вартість ЦП за цим Договором відповідає номінальній вартості ЦП та становить 95 000 000,00 (дев'яносто п'ять мільйонів грн. 00 коп) гривень. Загальна вартість ЦП не включає в себе накопичений відсотковий дохід за поточний відсотковий період на момент укладення цього Договору, який складає 4 736 700,00 (чотири мільйони сімсот тридцять шість тисяч сімсот грн.00 коп.) та підлягає виплаті Покупцем на користь Продавця відповідно до Проспекту емісії ЦП, зареєстрованого Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку 30.08.2007 року та надрукованого у офіційному друкованому виданні Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку (Відомості Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 05.09.2007 року №170 (171) ".

Пунктом 1.8. встановлено, що продавець зобов'язаний 16.12.2011 року надати зберігачу - АТ „Укрексімбанк" розпорядження на поставку ЦП зі свого рахунку у цінних паперах у зберігача АТ «Укрексімбанк» на рахунок у цінних паперах Покупця у зберігача ПрАТ «ВДЦП» з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Переказ ЦП здійснюється відповідно до реквізитів Сторін в депозитарній системі України, визначених в Договорі.

Таким чином, наявність даного договору є доказом виконання умов договору № 676-Д/2011 купівлі-продажу цінних паперів з відстроченням платежу від 07.12.2011 року, що спростовує твердження про фіктивність останнього.

Що стосується викладених у заяві доводів щодо дійсної вартості предмету договору, то судом встановлено наступне.

Як вбачається з умов договору № 676-Д/2011 Банк продав, а ТОВ „АВС Логістік Парк" придбав належні на той час Банку облігації у кількості 95 000 штук, що були випущені відповідно до Проспекту емісії цінних паперів, зареєстрованого Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку від 05.09.2007 року № 170 (171). Зазначене кореспондується з п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Договору № 676-Д/2011.

Відповідно до частини 1 ст. 7 Закону України „Про цінні папери та фондовий ринок" (у редакції, що діяла на момент укладення Договору № 676-Д/2011) облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов'язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений умовами розміщення облігацій строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено умовами розміщення.

Згідно з п.п. 3.1.7 п. 3.1. ст. 3 Договору № 676-Д/201, за згодою сторін загальна вартість цінних паперів за даним договором становить 99 477 350,00 грн.

Загальна вартість облігацій включає в себе номінальну вартість та накопичений відсотковий дохід за поточний відсотковий період на момент укладення цього договору, що складалася з номінальної вартості облігацій 95 000 000,00 грн. та нарахованого на дату продажу (07.12.2011) відсоткового доходу за ними у поточному (17-й) відсотковому періоді - 4 477 350,00 грн.

У відповідності до ч. 6 ст. 7 Закону України „Про цінні папери та фондовий ринок", облігація має номінальну вартість, визначену в національній валюті, а якщо це передбачено проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) - в іноземній валюті. Мінімальна номінальна вартість облігації не може бути меншою ніж одна копійка.

Із змісту норм ст. ст. 194, 195 ЦК України, п. 2 ч. 5 ст. 3 та п. 1 ст. 7 Закону України „Про цінні папери та фондовий ринок", та пп. 2 п. 5 розділу І Положення про порядок здійснення емісії облігацій підприємств, облігацій міжнародних фінансових організацій та їх обігу затвердженні рішенням НКЦПФР від 27.12.2013 року № 2998 вбачається, що емітент зобов'язаний у визначений строк повернути власникові облігації її номінальну вартість та виплатити дохід за облігацією. За відсотковими облігаціями передбачається виплата відсоткових доходів. Відсотковий дохід за облігаціями повинен виплачуватись в розмірі та в строк, що встановлені рішенням про розміщення та проспектом емісії облігацій.

Таким чином, в силу вищезазначених норм емітент відсоткових облігацій зобов'язаний у визначений строк повернути власникові облігацій їх номінальну вартість та виплатити дохід за облігаціями. Таким зобов'язанням емітента кореспондують права власників облігацій на отримання номінальної вартості облігацій та доходу за облігаціями у встановлені строки.

При цьому, згідно з імперативною нормою ч. 2 ст. 198 ЦК України відмова від виконання зобов'язання, посвідченого цінним папером, з посиланням на відсутність підстави зобов'язання або його недійсність не допускається.

А отже, облігації були продані ТОВ „АВС Логістік Парк" за ціною, що дорівнювала сумі вимог власника облігацій на момент продажу - тобто відповідала балансовій вартості облігацій та відповідно не могли коштувати 0,00 грн.

Згідно із п.п. 3.1.3 п. 3 ст. 3 Договору № 676-Д/2011 право власності на цінні папери за вказаним договором переходить до покупця з моменту зарахування цінних паперів на рахунок покупця, зазначений у пп. 3.1.8 Договору.

Відповідно до розпорядження № 2010 від 07.12.2011 на виконання зберігачем - облікової операції (зарахування/списання/переказ), Банком було поставлено цінні папери на рахунок боржника, що підтверджується випискою про стан рахунку у цінних паперах № 001032, яка міститься в матеріалах справи.

Доводи скаржника про те, що факт порушення провадження у справі про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів емітента цінних паперів доказом нульової вартості цінних паперів та свідчить про те, що емітент не міг виконати зобов'язання, що випливають з таких цінних паперів, колегією суддів відхиляються, оскільки факт порушення справи про банкрутство не є підставою для такого твердження. Законом про банкрутство передбачено комплекс заходів, які направлені в першу чергу саме на відновлення платоспроможності боржника.

До того ж, слід звернути увагу, що наявність права вимоги до боржника надає кредитору можливість задовольнити свої вимоги у справі про банкрутство в порядку, визначеному Законом про банкрутство.

З огляду на викладене вище, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені заявником обставини, з якими останній пов'язує можливість визнання недійсним договору, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а відтак місцевим судом правомірно відмовлено у задоволенні поданої заяви.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що ухвала господарського суду міста Києва від 03.07.2017 року у даній справі є такою, що прийнята відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101-103, 105, 106 ГПК України та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Екологоохоронна фірма „Креома-Фарм" на ухвалу господарського суду міста Києва від 03.07.2017 року у справі № 910/20487/13 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 03.07.2017 року у справі № 910/20487/13 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4.Справу № 910/20487/13 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді А.А. Верховець

С.А. Пашкіна