ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

"22" серпня 2017 р. № 01-39/903/665/17

Суддя господарського суду Волинської області Костюк С. В., розглянувши матеріали

за позовом Приватного акціонерного товариства «Завод напівпровідників»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод напівпровідників»

про стягнення 4 480 525,40 грн.

в с т а н о в и л а:

до господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Завод напівпровідників», в особі арбітражного керуючого - ліквідатора Кириченка Є. О. в якій просить стягнути з ТзОВ «Завод напівпровідників» 4 480 525,40 грн. заборгованості.

Подана позовна заява не може бути прийнята господарським судом, оскільки не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст.57 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (зі змінами) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року у розмірі 1600 грн.

В порушення вказаних вимог, позивачем до позовної заяви не додано доказів сплати судового збору.

Водночас, ПрАТ «Завод напівпровідників» в позовній заяві просить відстрочити сплату судового збору, при цьому вказує на важке фінансове становище підприємства та відсутність можливості сплатити судовий збір через визнання позивача банкрутом, відкриттям ліквідаційної процедури та відсутністю грошей на рахунку підприємства.

Розглянувши клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, господарський суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Згідно з ч. 11 ст. 3-1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 року № 2343-XII кредитори можуть створювати фонд для оплати послуг, відшкодування витрат та виплати додаткової винагороди арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору). Формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Як вбачається із резолютивної частини постанови господарського суду Запорізької області від 24.11.2016 року, у справі № 908/6036/14 визнано ПрАТ «Завод напівпровідників» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до п.1 ч.8 ст.41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кошти, які надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на основний рахунок боржника. З основного рахунка здійснюються виплати кредиторам у порядку черговості, визначеному цим Законом.

Згідно п.2 ч.8 ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з основного рахунка банкрута проводяться виплати кредиторам, виплати поточних платежів та витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до витрат ліквідатора в ліквідаційній процедурі відносяться, зокрема, витрати по сплаті судового збору.

Статтею 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" врегульовано питання винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Відповідно до вимог ч.4 ст.115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" витрати арбітражного керуючого, пов'язані з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Законом, крім витрат на страхування його відповідальності за заподіяння шкоди внаслідок неумисних дій або помилки під час виконання повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора, а також витрат, здійснення яких безпосередньо не пов'язане з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, і витрат, пов'язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати, що перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг.

Згідно до ч. 5 ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв'язку з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство здійснюються за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника.

Відповідно до ч.6 ст.115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Отже, за приписами зазначеної норми, звільнення від сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин та є правом, а не обов'язком суду щодо відстрочки, розстрочки або звільнення від сплати судового збору.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що здійснюючи свої конституційні обов'язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи даний принцип, а також положення ст. 5 Закону України "Про судовий збір", господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні, в тому числі й у питанні звільнення від сплати судового збору.

Відтак, перебування боржника в процедурі банкрутства на стадії ліквідаційної процедури не є підставою для звільнення банкрута від сплати судового збору.

В підтвердження власних доводів щодо заявленого клопотання про звільнення від сплати судового збору, позивач посилається на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та на широке тлумачення Європейським судом з прав людини права на справедливий суд та наведеної позивачем практики у справах ЄСПЛ, зокрема зазначає наступне: «… Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейським судом з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.».

З цього приводу, суд зазначає, що офіційний переклад зазначеного рішення ЄСПЛ міститься у "Вісник Верховного Суду України", № 6 (28), листопад-грудень 2001 р, а також у на офіційному веб-порталі Верховної Ради України (інтернет-ресурс http://rada.gov.ua/).

Крім того, у мотивувальній частині рішення ЄСПЛ, на яке посилається позивач, Європейський суд констатував у п. 59: «Враховуючи зазначений вище виклад принципів, встановлених прецедентним правом, Суд ще раз нагадує, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду (справа "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства").

Більше того, Суд вважає, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішеннясуду у справі "Ейрі проти Ірландії", цитоване вище, там само, п. 25-26).».

У пункті 60 наведеного рішення зазначено наступне: «Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.».

Враховуючи зазначені висновки ЄСПЛ господарський суд вважає, що сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантований ст. 55 Конституції України. Саме вільний доступ до правосуддя є конституційним правом особи і основою справедливого судочинства.

Оцінивши доводи позивача, що наведені в обґрунтування поважності підстав для звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви, враховуючи положення ст. 8 Закону України "Про судовий збір" та ст. 129 Конституції України, в якій як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд не знаходить правових підстав для задоволення клопотання ПрАТ «Завод напівпровідників» в особі арбітражного керуючого - ліквідатора Кириченка Є. О. про відстрочку сплати судового збору. А тому у даному клопотанні, що заявлене в позовній заяві, суд відмовляє.

Відповідно до п. 4 ст.63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

На підставі викладеного, керуючись п. 4 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

Повернути позивачу без розгляду позовну заяву з матеріалами на 123-х аркушах.

Суддя С. В. Костюк