ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2017 року Справа № 922/3784/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О.-головуючого (доповідач),
Нєсвєтової Н.М.,
Карабаня В.Я.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз"
на рішенняГосподарського суду Харківської області від 18.01.2017
та постановуХарківського апеляційного господарського суду від 03.04.2017
У справі№ 922/3784/16 Господарського суду Харківської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз"
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Енергогазпром"
Простягнення 43262,48 грн. збитків,
за участю представників сторін
від позивача:Упир П.І.,
від відповідача:не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області звернулось Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз" (далі-ПАТ "Укртрансгаз") з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Енергогазпром" (далі - ТОВ "НВП "Енергогазпром") про стягнення 43262,48 грн. збитків.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 18.01.2017 (суддя Черновій В.О.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 (у складі колегії суддів: Сіверін В.І.-головуючого, Терещенко О.І., Слободін М.М.) у справі № 922/3784/16, у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Харківської області від 18.01.2017 та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 у справі № 922/3784/16, Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 18.01.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 у справі № 922/3784/16, і прийняти нове рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі заявник посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права судами.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представника позивача та перевіривши правильність застосування норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між Управлінням магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз" ДК "Укртрансгаз" (покупець) та відповідачем 12.02.2003 укладено договір № 45 купівлі-продажу електричної енергії (надалі - договір), предметом якого є умови та порядок продажу електроенергії продавцем та купівлі спожитої електроенергії покупцем.

Дію даного договору пролонговано сторонами до 31.12.2008 з послідуючою пролонгацією на кожний наступний календарний рік, якщо кожна із сторін за 30 днів до закінчення календарного року не заявить письмово про розірвання договору (додаткові угоди до договору за № 1 від 31.12.2004 та № 2 від 28.12.2007).

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 360-р від 13.06.2012 "Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 530 від 18.07.2012 "Про реорганізацію Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" припинено діяльність Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" шляхом її реорганізації - перетворення у Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз".

Відповідно до п. 1.2 статуту Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" ПАТ "Укртрансгаз" є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов'язків Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

При проведенні розрахунків за надані відповідачем послуги з постачання електроенергії в липні 2015 року сторонами складено акт звірки взаєморозрахунків за електроенергію відповідно до договору № 45 від 12.02.2003 станом на 01.08.2015 , яким зафіксовано переплату позивача в сумі 40425, 12 грн.

Позивач 03.08.2015 здійснив оплату відповідачу за електроенергію за договором № 45 від 12.02.2003 в сумі 300000,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 15396 від 03.08.2015 на суму 300000,00 грн.

Відповідач 31.08.2015 повідомив позивача листом № 12/77 про отримання рішення № 94 Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області щодо анулювання реєстрації № 94 від 10.08.2015 про анулювання реєстрації податку на додану вартість. Вказаним листом відповідач повідомив позивача, що зведена податкова накладна ТОВ "НВП "Енергогазпром" за серпень 2015 року буде включати суми коштів, отримані в період з 21.08.2015 по 31.08.2015.

Позивач 17.12.2015 надіслав відповідачу лист за вих. № 10010/13 з проханням скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивач 02.02.2016 надіслав відповідачу претензійну вимогу на суму 43262, 48 грн. в порядку ст. 530 ЦК України за № 761/02 від 02.02.2016 про сплату завданих відповідачем збитків в сумі 43262, 48 грн. в семиденний строк, яку відповідач отримав 04.02.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу від 02.02.2016.

Відповідач листом № 16/16 від 25.04.2016 на лист позивача № 10010/13 від 17.12.2015 та претензійну вимогу на суму 43262, 48 грн. за вих. № 761/02 від 02.02.2016 надав додаткову інформацію у копіях завірених належним чином, а саме: копію листа ТОВ "НВП "Енергогазпром" № 7/07 від 28.01.2016 Голові ДФС України, копію листа Головного управління ДФС у Київській області № 7440/6/99- від 05.04.2016 (відповідь на лист відповідача № 7/07 від 28.01.2016) та відповідь ДФС України з інформаційно-довідкового Департаменту ДФС щодо даного питання.

У позовній заяві позивач зазначив, що відповідач не склав та не зареєстрував податкову накладну в порушення вимог ст. 201 ПК України з суб'єктивних причин, що наведені в зазначених листах та в листі від 31.08.2015, тому позивач на підставі ст.ст. 224, 225, 226 Господарського кодексу України звернувся до місцевого господарського суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції зазначив про те, що позивач не надав суду доказів порушення відповідачем зобов'язання; доказів завдання відповідачем позивачу збитків; доказів понесення збитків; доказів наявності прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання відповідачем та збитками; обґрунтований розрахунок суми збитків; доказів вжиття заходів до зменшення суми збитків.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

У пункті 1 роз'яснень Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 № 02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" (в редакції рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 № 04-5/239) (надалі - роз'яснення) зазначено, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому господарському суду слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що вбачається з договору (статті 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України).

Відповідно до п. 2 роз'яснень у випадку невиконання договору та за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614, 1166 ЦК України).

Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду, і самою шкодою.

Відповідно до п. 6 зазначених роз'яснень встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Місцевим господарським судом зазначено, що предметом доказування у справах про стягнення збитків є:

а) неправомірність поведінки особи - неправомірною поведінкою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо особа, яка завдала шкоду, не була уповноважена на такі дії;

б) наявність шкоди, яка в даному випадку полягає у збитках, правова природа та визначення яких регламентуються п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, ст. 225 ГК України;

в) наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою (збитками);

г) вину заподіювача шкоди, за винятком випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, котра з сторін посилається на юридичні факти, які обґрунтовують її вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Суди дійшли до правильного висновку, що позивач не надав суду доказів порушення відповідачем зобов'язання; доказів завдання відповідачем позивачу збитків; доказів понесення збитків; доказів наявності прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання відповідачем та збитками; обґрунтований розрахунок суми збитків; доказів вжиття заходів до зменшення суми збитків.

За таких обставин місцевий господарський суд правомірно зазначив про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Рішення Господарського суду Харківської області від 18.01.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 у справі № 922/3784/16 Господарського суду Харківської області прийнято з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими, і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими обставинами справи. Таким чином рішення Господарського суду Харківської області від 18.01.2017 та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 у справі № 922/3784/16 Господарського суду Харківської області підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Харківської області від 18.01.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 у справі № 922/3784/16 Господарського суду Харківської області залишити без змін, а касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз" залишити без задоволення.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж.О.
Судді: Нєсвєтова Н.М.
Карабань В.Я.