РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2017Справа №910/9483/17

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю ГК "УКРГАЗ"

до приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння"

про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу

Суддя Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача - не з'явився.

від відповідача - Шемідько Г.В. за дов. № б/н від 03.08.17 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ГК "УКРГАЗ" до приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" про визнання недійсним пункту 5.4. Договору №ПГ-С/16-005/44 купівлі-продажу природного газу від 20.05.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2017 року порушено провадження у справі № 910/9483/17.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що у зв'язку з тим, що відповідач є монополістом на ринку постачання газу, позивач був вимушений укласти з ним Договір купівлі-продажу природного газу №ПГ-С/16-005/44 від 20.05.2016 року (далі - Договір) на завідомо невигідних умовах, а саме пунктом 5.4.Договору встановлено подвійну відповідальність за одне і те ж правопорушення у вигляд сплати пені та двох видів штрафу. Оскільки такі санкції суперечать ст. 61 Конституції України та одночасне застосування пені та штрафу є подвійною відповідальністю за одне й те саме правопорушення, позивач просить суд визнати недійсним п.5.4. Договору в частині стягнення додатково - штрафу у розмірі 1 % від суми простроченого платежу, а у разі прострочення платежу на строк понад 10 календарних днів - додатково штрафу у розмірі 5 % від суми простроченого платежу.

Відповідач проти позову заперечує, вказуючи, що одночасне стягнення з відповідача пені та штрафу не суперечить вимогам цивільного законодавства України.

У судові засідання 06.07.2017 року, 03.08.2017 року представник позивача неодноразово не з'являвся. Про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

У судовому засіданні 03.08.2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2016 року між приватним акціонерним товариством "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" та товариством з обмеженою відповідальністю ГК "УКРГАЗ" (надалі - покупець/позивач) було договір № ПГ-С/16-005/44 купівлі-продажу природного газу (надалі - договір).

Відповідно до п.1.1.Договору продавець зобов'язався передати у власність покупця, а покупець - прийняти і сплатити на умовах цього договору природний газ.

Згідно з п.3.3.Договору передача фактичного обсягу газу за звітний місяць оформляється сторонами Актом прийому-передачі газу.

Відповідно до п.2.5.Договору остаточні розрахунки здійснюються на підставі актів прийому-передачі, але не пізніше 10 числа місяця, що слідує за місяцем постачання природного газу.

Умовами укладеного сторонами договору встановлено відповідальність покупця за порушення строків оплати поставленого продавцем природного газу.

Пунктом 5.4.Договору сторонами погоджено, що за порушення покупцем грошових зобов'язань (умов та строків розрахунків) згідно з п.2.4. та п.2.5. Договору, покупець сплачує на користь продавця, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, - пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу, та додатково - штраф у розмірі 1% (один відсоток) від суми простроченого платежу, а у разі прострочення платежу на строк понад 10 календарних днів - додатково штраф у розмірі 5% (п'ять відсотків) від суми простроченого платежу.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, одночасне застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення строків виконання грошового зобов'язання за договором свідчить про порушення вимог ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення, в зв'язку з чим просить суд визнати недійсним п.5.4.Договір.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 11, ст. 202 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ст. 203 ЦК України).

Таким чином, вирішуючи спір про визнання недійсним договору необхідно встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, та настання відповідних наслідків, зокрема, відповідність змісту правочину вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За приписами ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Одним із видів господарських санкцій згідно ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких згідно ст. 230 ГК України віднесено штраф та пеню.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 5.4.Договору сторонами договору погоджено застосування до позивача відповідальності у вигляді сплати пені та штрафу за порушення строків оплати поставленого природного газу, що відповідає ст.6 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.181 ГПК України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Таким чином позивач не був позбавлений можливості скласти протокол розбіжностей щодо питання застосування до позивача відповідальності у вигляді пені та штрафів, обумовлених п. 5.4.Договору.

Натомість підписавши спірний договір позивач погодився з викладеними у ньому умовами.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Таким чином одночасне стягнення пені та штрафу не суперечить вимогам чинного законодавства та ст.61 Конституції України.

Відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 1% (один відсоток) від суми простроченого платежу та у розмірі 5% (п'ять відсотків) від суми простроченого платежу встановлено за різні правопорушення, а саме за прострочення платежу встановлено штраф у розмірі 1 %, в той час як штраф у розмірі 5% встановлено за прострочення платежу на строк понад 10 календарних днів.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи недоведеність позивачем обставин, що спірний договір оренди суперечить актам цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 44, ст. 49, ст.ст.75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 10 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 10-денний строк до Київського апеляційного господарського суду.

Суддя Л.М. Шкурдова

Повний текст рішення складено: 21.08.2017 року