КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2017 р. Справа№ 910/23369/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Кропивної Л.В.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання: Цукарєвій Г.В.

за участю представників:

від позивача: Грицькова І.О. за довіреністю від 27.10.2016;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: Пихтін К.В. за довіреністю від 10.07.2017;

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2017

у справі № 910/23369/16 (суддя О.М. Спичак)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області

до Міністерства інфраструктури України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державне підприємство "Маріупольський морський торгівельний порт"

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.03.2017 у справі №910/23369/16 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2017 у справі №910/23369/16 скасувати повністю і прийняти нове рішення, яким зобов'язати Міністерство інфраструктури України видати наказ, яким Регіональне відділення Фонду державного майна України передає, а Міністерство інфраструктури України приймає до сфери свого управління державне майно - цілісний майновий комплекс "Автогосподарство", яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Краснофлотська, 125, відповідно до вимог п. 11 Порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 07.08.1997 № 847.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області у справі №910/23369/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2017 апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 31.05.2017.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 31.05.2017 з'явилися представник позивача та представник третьої особи. Представник відповідача не з'явився.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області було відкладено до 12.06.2017.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 12.06.2017 у зв'язку з перебуванням судді Руденко М.А. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Пономаренка Є.Ю., Кропивної Л.В.

В судове засідання 12.06.2017 з'явилися представник позивача, представник відповідача та представник третьої особи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області було відкладено до 19.07.2017.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання 19.07.2017 з'явилися представник позивача та представник відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2017 було продовжено строк розгляду спору у справі №910/23369/16 на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2017 апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області було відкладено до 14.08.2017 та вирішено інформувати Прокуратуру міста Києва про дату, час та місце судових засідань у справі.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника третьої особи надійшли пояснення по справі.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 11.08.2017 у зв'язку з перебуванням судді Пономаренко Є.Ю. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Кропивної Л.В., Жук Г.А.

У судове засідання 14.08.2017 з'явились представники позивача та третьої особи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Оскільки, всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте представники відповідача не скористалась своїми правами, передбаченими статтею 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та виходячи з того, що явка учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалася, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2017 у справі №910/23369/16 скасувати повністю і прийняти нове рішення, яким зобов'язати Міністерство інфраструктури України видати наказ, яким Регіональне відділення Фонду державного майна України передає, а Міністерство інфраструктури України приймає до сфери свого управління державне майно - цілісний майновий комплекс "Автогосподарство", яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Краснофлотська, 125, відповідно до вимог п. 11 Порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 07.08.1997 № 847.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити рішення першої інстанції без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

09.04.2003 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансмарі" (орендар) було укладено договір №1039/2003 оренди, відповідно до п.1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування майно, що належить до державної власності - цілісний майновий комплекс "Автогосподарство", склад і вартість якого визначено у відповідності з додатками №1, 2, 3 до договору оренди, протоколом про результати інвентаризації та передавальним актом підприємства, складеним станом на 30.11.2002, вартість якого становить 2979479 грн., в тому числі, по первісній вартості 8849473 грн.; по балансовій (залишковій) вартості 2859979 грн.

Згідно із п.3.1 договору №1039/2003 від 09.04.2003 орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без податку на додану вартість за листопад 2002 базовий місяць 9533,26 грн. Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку визначеному чинним законодавством України. Орендна плата за перший місяць оренди - квітень 2003 визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за грудень 2002 р., лютий, березень, квітень 2003.

Пунктом 3.3 договору №1039/2003 від 09.04.2003 передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету з врахуванням умов Закону України "Про державний бюджет України" за кожен місяць фактичного використання майна, що належить до державної власності, щомісяця не пізніше 25 числа.

Представленими до матеріалів справи документами підтверджується, що Господарським судом Донецької області розглядалась справа №20/96пд за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансмарі" про розірвання договору оренди.

Рішенням від 18.06.2007р. Господарського суду Донецької області по справі №20/96пд позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області задоволено в повному обсязі: розірвано договір №1039/2003 від 09.04.2003р. та зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансмарі" повернути до державної власності орендоване за договором №1039/2003 від 09.04.2003р. майно; розподілено судові витрати.

Постановою від 28.11.2007р. Донецького апеляційного господарського суду рішення від 18.06.2007р. Господарського суду Донецької області по справі №20/96пд скасовано в частині позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансмарі" повернути майно, в цій частині позов залишено без розгляду; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою від 27.02.2008 Вищого господарського суду України постанову від 28.11.2007р. Донецького апеляційного господарського суду змінено в частині залишення без розгляду позовної вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України про повернення орендованого майна, в цій частині позов задоволено.

Статтею 35 ГПК України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Аналогічну позицію щодо преюдиціальної дії рішень суду наведено у п.2.6 Постанови №18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 30.01.2013р. по справі №5020-660/2012 та від 06.03.2014р. по справі №910/11595/13.

Отже, постанова від 28.11.2007 Донецького апеляційного господарського суду, з урахуванням постанови від 27.02.2008р. Вищого господарського суду України по справі №20/96пд, має преюдиціальне значення, а встановлені ними факти, повторного доведення не потребують.

Частиною 1 ст.27 Закону України "Про орендну державного та комунального майна" передбачено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

Порядок повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди визначено Наказом №847 від 07.08.1997 Фонду державного майна України "Про затвердження Порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди".

Цей Порядок поширюється на випадки повернення цілісних майнових комплексів державних підприємств та організацій, їх структурних підрозділів, цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів (далі - орендовані підприємства) після припинення (внаслідок закінчення строку) договору оренди, розірвання договору оренди за погодженням сторін або за рішенням суду (п.2 Наказу №847 від 07.08.1997р. Фонду державного майна України "Про затвердження Порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди").

Повна інвентаризація майна орендованого підприємства проводиться інвентаризаційною комісією, утвореною орендодавцем, станом на останнє число місяця в період, що настає не раніше ніж за три місяці до дати закінчення строку дії договору оренди та завершується не пізніше зазначеної дати. Дата інвентаризації збігається з датою оцінки. За даними інвентаризації складаються зведений акт інвентаризації та протокол розподілу вартості майна між орендодавцем і орендарем, які Комісія подає на погодження орендарю і затвердження орендодавцю. На основі протоколу про результати інвентаризації складаються передавальний і розподільчий баланси з виділенням по кожному рядку часток держави і орендаря. У разі надіслання орендарю письмового повідомлення про непродовження або розірвання договору оренди та неможливості проведення інвентаризації і відповідно оцінки майна у зв'язку з ненаданням орендарем представників до складу інвентаризаційної комісії, відмовою утворювати робочі інвентаризаційні групи, допускати членів інвентаризаційної комісії на об'єкт оренди та надавати достовірну і в повному обсязі інформацію, а також настанням обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) повернення (передача) майна здійснюється в такому порядку: орендодавець приймає рішення про згоду на передачу орендованого цілісного майнового комплексу уповноваженому органу управління шляхом видання відповідного наказу та повідомляє про це уповноважений орган управління; уповноважений орган управління, у тому числі визначений Кабінетом Міністрів України, визначає державне підприємство, у повне господарське відання якого буде передано цілісний майновий комплекс, що повертається з оренди; орендодавець та уповноважений орган управління приймають рішення про передачу орендованого цілісного майнового комплексу зазначеному органу управління шляхом видання наказу, якщо інше не визначено Кабінетом Міністрів України; уповноважений орган управління видає наказ щодо приймання зазначеним державним підприємством у повне господарське відання цілісного майнового комплексу, що повертається з оренди, та проведення державним підприємством інвентаризації самостійно протягом трьох місяців після прийняття ним майна на баланс; на виконання наказу уповноваженого органу управління державне підприємство здійснює комплекс заходів щодо: приймання цілісного майнового комплексу у повне господарське відання; прийняття майна на баланс за даними останньої інвентаризації майна; здійснення інвентаризації майна протягом трьох місяців після прийняття його на баланс. Оцінка цілісного майнового комплексу орендованого підприємства і часток держави та орендаря в ньому здійснюється на дату повної інвентаризації за даними інвентаризації і передавального балансу в 15-денний строк після їх отримання і оформлюється актом оцінки вартості цілісного майнового комплексу орендованого підприємства у разі припинення або розірвання договору оренди (далі - акт оцінки) за наведеною формою (додаток) (п.п.6, 10, 11, 12 Порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди).

Листами №07-06-02-01820 від 24.04.2015р., №07-06-02-03274 від 15.07.2014р. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області зверталось до Міністерства інфраструктури України з пропозицією розглянути питання прийняття з оренди державного майна - цілісного майнового комплексу "Автогосподарство" відповідно до процедури, що наведена у п.11 Наказу №847 від 07.08.1997р. Фонду державного майна України. Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача не спростовані, останнім відповіді на означені листи не надано.

Листом №07-06-02-05048 від 25.09.2015 позивач повторно просив відповідача розглянути питання прийняття з оренди державного майна.

У листі №11983/16/10-15 від 27.10.2015 відповідачем проти прийняття з оренди державного майна - цілісного майнового комплексу "Автогосподарство" у відповідності до п.11 Наказу №847 від 07.08.1997 Фонду державного майна України було надано заперечення.

Разом з листом №07-06-02-06205 від 11.11.2015 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області було направлено на адресу відповідача Наказ №00951 від 09.11.2015 "Про прийняття рішення про згоду на передачу державного майна - цілісного майнового комплексу "Автогосподарство" до уповноваженого органу управління". Одночасно, у вказаному листі заявник звернувся з проханням підтвердити рішення Міністерства інфраструктури України щодо визначення Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" балансоутримувачем зазначеного державного майна.

За поясненнями заявника, відповіді на означене звернення з боку відповідача не надходило.

У листі №14389/16/10-5 від 25.12.2015 Міністерством інфраструктури України було повідомлено позивача про те, що Наказом №97 від 20.02.2013 "Про повернення з оренди державного майна - цілісного майнового комплексу "Автогосподарство" балансоутримувачем вказаного державного майна визначено Державне підприємство "Маріупольський морський торговельний порт".

У подальшому Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області було скеровано відповідачу наказ №00021 від 18.01.2016р. "Про прийняття рішення про передачу державного майна - цілісного майнового комплексу "Автогосподарство" до уповноваженого органу управління" для проведення подальшої роботи щодо передачі цілісного майнового комплексу "Автогосподарство" Міністерству інфраструктури України.

Отже, з поясненнями заявника, оскільки Міністерство інфраструктури України з моменту його створення здійснює функції з управління об'єктами державної власності, що належить до сфери його управління, з огляду на те, що згідно Наказу №97 від 20.02.2013р. Міністерства інфраструктури України "Про повернення з оренди державного майна - цілісного майнового комплексу "Автогосподарство" балансоутримувачем вказаного державного майна визначено Державне підприємство "Маріупольський морський торговельний порт", позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання Міністерства інфраструктури України видати наказ, за яким Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області передає, а Міністерство інфраструктури України приймає до сфери свого управління державне майно - цілісний майновий комплекс "Автогосподарство", яке розташоване за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, вул.Краснофлотська, 125, відповідно до вимог Порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, який затверджено Наказом №847 від 07.08.1997р. Фонду державного майна України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, господарський суд вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому, суд зазначає наступне.

Згідно із ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 вказаної статті ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Виходячи зі змісту ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та ГПК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 ЦК України, до яких, зокрема, відносяться: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Способи захисту за своїм призначенням можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Тобто, метою застосування судом певного способу захисту прав та законних інтересів осіб є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Отже, останнє направлене на настання певних юридичних наслідків. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом України у листі від 01.04.2014р. "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України"

Способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб'єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Відповідно до п.1 Положення про Міністерство інфраструктури України, яке затверджено Указом №581/2011 від 12.05.2011р. Президента України, Міністерство інфраструктури України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мінінфраструктури України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики у сферах авіаційного, автомобільного, залізничного, морського і річкового, міського електричного транспорту та у сферах використання повітряного простору України, туризму, діяльності курортів, метрополітенів, дорожнього господарства, надання послуг поштового зв'язку, забезпечення підготовки та реалізації в Україні інфраструктурних проектів для виконання завдань і заходів з підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, інших міжнародних спортивних подій, забезпечення безпеки руху, навігаційно-гідрографічного забезпечення судноплавства, торговельного мореплавства (центральний орган виконавчої влади у сфері транспорту, дорожнього господарства, туризму та інфраструктури).

Мінінфраструктури України з метою організації своєї діяльності, в тому числі, здійснює відповідно до законодавства функції з управління об'єктами державної власності, майном підприємств, установ, організацій, що належать до сфери його управління, здійснює контроль за діяльністю господарських структур (п.5 Положення про Міністерство інфраструктури України).

Згідно пункту 8 вказаного Положення Мінінфраструктури України у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписуються Міністром інфраструктури України.

Аналогічні повноваження відповідача визначено у Положенні про Міністерство інфраструктури України, яке затверджено Постановою №460 від 30.06.2015р. Кабінету Міністрів України.

Тобто, з наведеного вбачається, що прийняття наказів стсовно управління об'єктами державної власності, майном підприємств, установ, організацій, що належать до сфери його управління Мінінфраструктури України, фактично належить до владних повноважень відповідача.

Наразі, суд зауважує, що суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта влади виходить за межі завдань господарського судочинства.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2017 у справі №910/23369/16.

Керуючись ст. ст 99, 101, 102, 103, 104, 105, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2017 у справі №910/23369/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2017 у справі №910/23369/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/23369/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді Л.В. Кропивна

Г.А. Жук