ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

28 серпня 2017 р. Справа № 902/587/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21000)

до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «лайфселл»

(вул. Солом'янська, 11А, м. Київ, 03110)

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міське комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора № 6»

(вул. 600-річчя, 10, м. Вінниця, 21021)

про демонтаж обладнання

за участю секретаря судового засідання Жиляк С.І.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2 за довіреністю № 87 від 03.05.2017р.;

відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю №6/17 від 01.12.2016р.;

третьої особи: ОСОБА_4 за довіреністю від 05.07.2017р.

СУТЬ СПОРУ :

Вінницька міська рада звернулася до Господарського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «АСТЕЛІТ» про демонтаж обладнання мобільного оператора зв'язку «Лайф», яке розміщене на даху житлового будинку (гуртожитку) площею 4 кв.м. адресою: проспект Юності, 12 в м. Вінниці за рахунок ТОВ «АСТЕЛІТ».

Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 2960 від 01.12.2011р. в комунальній власності територіальної громади міста Вінниці перебуває житловий будинок по проспекту Юності, 12 в м. Вінниці та знаходиться на обслуговуванні міського комунального підприємства «ЖЕК-6». ТОВ «Астеліт» на даху житлового будинку по проспекту Юності, 12 встановлено обладнання мобільного оператора «Лайф» площею 4 кв.м. без згоди власника житлового будинку. На вимогу МКП «ЖЕК-6» про демонтаж незаконно встановленого обладнання мобільного оператора «Лайф», відповідачем направлено МКП «ЖЕК-6» копії дозвільних документів на встановлення мобільного звязку. Зі змісту копій наданих відповідачем документів вбачається, що обладнання встановлено без відповідного договору з власником житлового будинку, чим порушено права територіальної громади міста.

Ухвалою суду від 12.06.2017р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/587/17, призначено до розгляду на 06.07.2017р. та зобов'язано сторін надати суду докази необхідні для вирішення спору в даній справі.

Ухвалою суду від 06.07.2017р. розгляд справи відкладено на 25.07.2017р. з підстав невиконання сторонами вимог суду в частині надання доказів.

За результатами судового засідання 25.07.2017р. судом: продовжено строк розгляду справи № 902/587/17 на 15 днів; змінено найменування відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Астеліт» на ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «лайфселл»; зобовязано сторони та третю особу надати додаткові докази та пояснення; розгляд справи відкладено на 28.08.2017р.

22.08.2017 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № VN0024-2 від 07.08.2017р., в якому останній заперечує проти позову посилаючись на наступне. ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «лайфселл» є національним оператором мобільного звязку, який здійснює діяльність з надання послуг мобільного звязку на території України у відповідності до законодавства.

Так, між відповідачем та ТОВ «Вінпромбуд» укладено договір суборенди № VN0024/1 нерухомого індивідуально визначеного майна від 01.08.2015р. зі змінами та доповненнями. За умовами даного Договору ТОВ «Вінпромбуд» як Орендар. Передає, а відповідач як Суборендар приймає у строкове платне користування обєкт суборенди приміщення на технічному поверсі загальною площею 4 кв.м., з метою його використання для розміщення телекомунікаційного та іншого обладнання, а також здійснення експлуатації та обслуговування такого обладнання за місцем його розташування. Обєкт суборенди знаходиться за адресою: м. Вінниця, проспект Юності, 12. Орендар є користувачем зазначеного майна на підставі Договору оренди № 5 від 22.08.2014р.

На підставі Договору суборенди відповідач розмістив телекомунікаційне обладнання та справно виконував умови даного Договору. При цьому останній наголошує, що а ні ТОВ «Вінпромбуд», а ні позивач жодного разу не зверталися до відповідача з наданням право установчих документів, що підтверджують зміну права власності на будинок по проспекту Юності, 12 у м. Вінниці за територіальною громадою м. Вінниці.

23.08.2017р. до суду надійшло клопотання б/н. від 23.08.2017р. за підписом представника позивача за довіреністю ОСОБА_2 про продовження строку розгляду справи на 15 днів та перенесення розгляду даної сплави на 15 днів у звязку з вирішенням питання щодо примирення сторін.

Розглянувши дане клопотання суд відмовляє в його задоволенні, як такого, що не відповідає положенням ст.ст. 69, 77 Господарського процесуального кодексу України, оскільки ухвалою від 25.07.2017р., за клопотанням сторін, судом продовжено строк вирішення спору в даній справі на 15 днів. При цьому чинний Господарський процесуальний кодекс України не передбачає повторного продовження строк вирішення спору.

28.08.2017р. до суду надійшло клопотання № VN0024-3 від 28.08.2017р. за підписом представника відповідача за довіреністю ОСОБА_3 про залишення позову без розгляду з підстав невиконання позивачем вимог суду в частині надання доказів.

Розглядаючи дане клопотання суд зважає на наступне.

Пунктом 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

У п. 4.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «"Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду в зв'язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору.

Дослідивши наявні матеріали справи судом зясовано, що позивачем не в повному обсязі виконано вимоги щодо надання визначений судом доказів та пояснень. Водночас, такі докази надані самим відповідачем, що виключає залишення позову без розгляду. До того ж, залишення позову без розгляду, відповідно до чинної редакції Господарського процесуального кодексу України, відноситься до прерогативи суду, і не може залежати від волі сторін.

28.08.2017р. до суду надійшло клопотання за підписом представника позивача за довіреністю ОСОБА_2 про витребування доказів, в якому останній просить суду витребувати з архіву Господарського суду Вінницької області справи № 8/233-09, № 9/195-09 та оглянути їх в судовому засіданні; витребувати від ТОВ «лайфселл» оригінали або належним чином завірені копії ряду документів.

Розглядаючи зазначене клопотання суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказі, у якому повинно бути зазначено:

- який доказ витребовується;

- обставини, що перешкоджають його наданню;

- підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

- обставини, які може підтвердити цей доказ.

Слід зазначити, що причинами неможливості самостійного отримання доказу особою, яка бере участь у справі, може бути відмова особи, в якої знаходиться доказ, надати цей доказ, законодавчо встановлена заборона передання певної інформації. Особа що звернулася до суду з клопотання про витребування доказу, повинна надати підтвердження того, що їй відмовлено в отриманні доказу.

Виходячи з норми закону суд звертає увагу представника позивача на те, що витребування доказів є правом суду, а не обов'язком суду. Отже даною статтею не передбачена активна роль суду у збиранні доказів, оскільки не передбачена його ініціатива у цьому процесі. Даний факт є таким, що посилює засади змагальності, спонукає сторони до більшої активності у збиранні доказів і поданні їх суду.

Подане представником позивача клопотання, не відповідає вищезазначеним вимогам процесуальної норми.

Отже, враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні клопотання про витребування доказів, в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із відсутністю обґрунтованих причин звернення з даним клопотанням до суду та ненаданням представником позивача жодних доказів, які б вказували про намагання витребувати вказані докази самостійно.

28.08.2017р. до суду надійшли додаткові пояснення до позовної заяви за підписом представника позивача за довіреністю ОСОБА_2 про наступне. З наданого ТОВ «лайфселл» копії договору оренди № 5 стало відомо, що ТОВ «Вінпромбуд» отримав в оренду від орендодавця ТОВ «Наш Дім», відповідно до договору оренди № 5 від 22.08.2014р. будинок гуртожитку по проспекту Юност,12 у м. Вінниці. Однак, відповідно до рішення Господарського суду Вінницької області по справі № 9/195-09 від 02.12.2009р. визнано недійсною третейську угоду, укладену 15.07.2005р. між ТОВ «Наш Дім» та ВАТ «Завод Термінал» та скасовано рішення третейського суду від 29.07.2005р., а також скасовано державну реєстрацію на зазначений гуртожиток. Відтак, у ТОВ «Наш Дім» відсутні будь які юридичні підстави щодо укладення договору оренди з ТОВ «Вінпромбуд». Посилаючись на положення Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», Положення про державний санітарно-епідеміологічний нагляд в Україні та Державний санітарних норм і правил захисту населення від впливу електромагнітних випромінювань, наголошує на необхідності дозвільних документів при встановленні базової станції стільникового звязку, та акту прийняття в експлуатацію закінченого, збудованого обєкта, як обовязкової умови.

Перевіривши доводи представників сторін поданими доказами, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «лайфселл» є національним оператором мобільного звязку, яке здійснює діяльність з надання послуг мобільного звязку на території України на підставі ліцензії серія ДЛ № 000311 від 09.03.2016р.

18.08.2006р. актом комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта у сфері телекомунікації прийнято в експлуатацію закінчену будівництвом базову станцію № VN 0024 за адресою: проспект Юності,12, м. Вінниця, яка входить до складу обєкту «Мережа Оператора ТОВ «Астеліт» для надання послуг мобільного звязку стандарту DCS-1800.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 2960 від 01.12.2011р. затверджено акти приймання-передачі у комунальну власність територіальної громади м. Вінниця з інженерними мережами по проспекту Юності, 12,14.

Відповідно до п. 3 даного рішення Департамент житлового господарства прийняв на баланс гуртожитки по проспекту Юності, 12,14 та передав їх МКП «ЖЕК-6» в господарське відання з відображенням переданого майна комунальної власності територіальної громади м. Вінниці на балансі підприємства.

22.08.2014р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Наш Дім» (Орендодавець) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Вінпромбуд» (Орендар) укладено договір оренди № 5 за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду: будинок гуртожитку, включаючи підвальні і складські приміщення, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, проспект Юності, 12 та будинок гуртожитку, включаючи підвальні і складські приміщення, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, проспект Юності, 14. (майно, що орендується).

Відповідно до п. 1.2. Договору майно, що орендується, належить орендодавцю у відповідності до рішення Третейського суду м. Вінниці від 29.07.2015р.

За змістом п. 2.2. Договору Орендар має право передавати у користування (суборенду) третім особам майно, що орендується буз згоди Орендодавця.

Договір діє протягом 35 місяців з моменту його підписання. (п. 7.1. Договору)

01.08.2015р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Вінпромбуд» (Орендар) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Астеліт» (перейменовано у ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «лайфселл») (Суборендар) укладено договір суборенди № VN024/1, за умовами якого Орендар передає, а Суборендар приймає у строкове платне користування обєкт суборенди (орендоване майно), згідно п. 1.2. даного Договору, з метою його використання для розміщення телекомунікаційного та іншого обладнання, а також здійснення експлуатації та обслуговування такого обладнання за місцем його розташування.

Обєкт суборенди, згідно даного Договору, приміщення на технічному поверсі, загальною площею 4 кв.м. (п. 1.2. Договору суборенди)

Обєкт оренди знаходиться за адресою: м. Вінниця, проспект Юності, 12. (п. 1.3. Договору)

Орендар є користувачем зазначеного в п. 1.2. майна на підставі Договору оренди № 5 від 22.08.2014р. (п. 1.4. Договору суборенди)

Строк дії даного Договору становить 1 рік з дати підписання ОСОБА_3 1, згідно даного Договору. (п. 8.1. Договору суборенди)

01.08.2015р. ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Вінпромбуд» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Астеліт» складено та підписано акт приймання-передавання суборендованого майна.

Додатковою угодою № 1 від 01.08.2016р. до Договору суборенди № VN024/1 від 01.08.2015р. сторони, з поміж іншого, продовжили термін дії Договору з 01 серпня 2016 року до 21 липня 2017 року включно.

Позивач посилаючись на незаконне встановлення відповідачем обладнання, заявляє вимогу про його демонтаж.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав та обовязків (господарських зобов'язань).

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст.526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положенням ст. 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до положень ст. 774 Цивільного кодексу України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач, станом на момент звернення з позовом до суду (09.06.2017р.), використовував приміщення на технічному поверсі гуртожитку по проспекту Юності,12 у м. Вінниці, загальною площею 4 кв.м. на підставі Договору суборенди № VN024/1 від 01.08.2015р.

Таким чином твердження позивача щодо незаконного встановлення відповідачем обладнання мобільного оператора звязку «Лайф» є безпідставними.

Щодо доводів позивача про відсутність юридичних підстав у ТОВ «Наш Дім» на укладення договору оренди з ТОВ «Вінпромбуд» суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто, в силу припису наведеної статті правомірність правочину презюмується і обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

Як встановлено судом та не заперечується позивачем, останній не скористався правом на звернення з відповідним позовом до суду за захистом порушеного права.

Відтак, договір оренди № 5 укладений 22.08.2014р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Наш Дім» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Вінпромбуд» є чинним.

Твердження позивача про встановлення відповідачем обладнання мобільного звязку без відповідного договору з власником гуртожитку не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки, як зазначено вище, зазначене обладнання встановлено та введено в експлуатацію актом від 18.08.2006р., тобто до набуття позивачем права власності на гуртожиток (01.12.2011р.)

Посилання позивача на обовязковій наявності акту прийняття в експлуатацію закінченого, збудованого обєкта при встановленні базової станції стільникового звязку не є обґрунтованими. Так, відповідно до ч.6 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектна документація на будівництво обєктів не потребує погодження державними органами, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, юридичними особами, утвореними такими органами.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1060 від 16.12.2016р. «Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 і 466»встановлено, що дія цих Порядків не поширюється на прийняття в експлуатацію технічних засобів телекомунікацій та антенних споруд звязку для кріплення антенно-фідерних пристроїв на будівлях, спорудах, у вбудовано-прибудованих приміщеннях, у/на приміщеннях контейнерного типу, а також на існуючих наземних щоглах з відтяжками та на баштах.

Таким чином, обєкти телекомунікацій, які розміщені на будівлях, спорудах, у вбудовано-прибудованих приміщеннях , як в даному випадку розміщено обладнання відповідача, не підлягають необхідності отримання декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність обєкта до експлуатації, на чому наголошено відповідачем у відзиві.

Інші твердження та доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а відтак не беруться судом до уваги.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи все вище зазначене, суд приходить до висновку, про передчасність поданого позивачем позову.

Зважаючи на наведене вище, в його сукупності та виходячи з принципів законності, розумності і справедливості, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому в позові з підстав у ньому викладених слід відмовити з розподілом судових витрат за правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.43, 33, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 01 вересня 2017 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи