ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року Справа № 914/2704/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Данилової М.В.,
суддівБакуліної С.В., Сибіги О.М.
за участю представників:
позивача Іщенко В.В. (дов. від 09.08.2016 №10-497/д)
відповідачаБогдан С.В. (дов. від 05.12.2016 №3-2531-16 )
третіх осібОстапенко В.М. (дов. від 14.04.217 №14-66)
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційних скаргПублічного акціонерного товариства "Укрнафта" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут"
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 05.04.2017
у справі№914/2704/16 Господарського суду Львівської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укрнафта"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України""
про стягнення вартості транспортування природного газу

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" про стягнення 37915,97 грн. суми основного боргу, пені в розмірі 1363,51 грн. та 1450,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.12.2016 (суддя Мороз Н.В.) залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

З урахуванням останньої заяви про збільшення позовних вимог від 10.01.2017 Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" просило стягнути з відповідача 74051,77 грн. основного боргу, 11612,99 грн. пені, 12588,80 грн. інфляційних, 3150,24 грн. -3% річних та судові витрати.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.01.2017 (суддя Мороз Н.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"- 74051,77 грн. - основного боргу, 11350,16 грн. - пені, 10787,26 грн. інфляційних втрат, 2970,19 грн. - 3 % річних та 1564,48 грн. судового збору. В решті позовних вимог-відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 (головуючий суддя Бойко С.М., судді Бонк Т.Б.,Якімець Г.Г.) рішення Господарського суду Львівської області від 10.01.2017 скасовано частково. Відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 25325,90 грн. - основного боргу, 1573,95 грн. - пені та 10787,26 грн. інфляційних втрат та 2970,19 грн. - 3% річних. В решті рішення господарського суду Львівської області від 10.01.2017 залишено без змін, а саме в частині задоволення позовних вимог про стягнення 48725,87 грн. - основного боргу, 9776,21 грн. - пені, та в частині відмовлених позовних вимог про стягнення 262,83 грн. - пені, 1801,54 грн. - інфляційних втрат, 180,05 грн. - 3% річних.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. В своїй скарзі скаржник посилається на неналежне дослідження судами доказів та встановлення обставин, що призвело, на думку скаржника, до порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить її скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі. В своїй скарзі скаржник посилається на неналежне дослідження судом апеляційної інстанції доказів та встановлення обставин, що призвело, на думку скаржника, до порушення норм матеріального права, а саме: ст.ст. 216, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 530, 625, 654 Цивільного кодексу України та процесуального права: ст.ст. 4-7, 22, 43, 84 Господарського процесуального кодексу України, а також неналежне дослідження судами доказів та встановлення обставин, що призвело, на думку скаржника, до порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до протоколу передачі судової справи між суддями від 13.07.2017 справа повинна розглядатись у складі колегії суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Сибіга О.М., Швець В.О.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 17.07.2017 касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду у вищевказаному складі.

Відповідно до протоколу передачі судової справи між суддями від 02.08.2017 справа повинна розглядатись у складі колегії суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Корсак В.А., Бакуліна С.В.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2017, у зв'язку з відпусткою судді Корсака В.А., визначено наступний склад суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Сибіга О.М., Бакуліна С.В.

У відзиві на касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" надає пояснення, які просить врахувати при вирішенні даного спору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх у відкритому судовому засіданні 23.08.2017 представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" задовольнити, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 29.06.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (газотранспортне підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" (замовник) був укладений договір №15/268-Г на транспортування природного газу магістральними (та/або власними) трубопроводами.

Згідно п. 1.1. договору, Газотранспортне підприємство зобов'язується надати Замовнику послуги з транспортування природного газу із НЗП "Старий Самбір" в газорозподільну систему Замовника (для потреб населення) через газорозподільну систему Стрілковичської дільниці по своїх внутрішньопромислових газопроводах, комунікаціях, а Замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу власними трубопроводами газотранспортного підприємства в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору. Газотранспортне підприємство є власником газу, що передається Замовнику. Замовник приймає газ Газотранспортного підприємства на пунктах приймання-передачі (ГРП "Стрілковичі") та транспортує його далі в загальному потоці в газорозподільні мережі. Приймання-передача газу в пунктах приймання-передачі та на ГРС здійснюється відповідно до порядку доступу до Єдиної газотранспортної системи України (п.п. 2.3. - 2.5.).

Послуги з транспортування газу оформлюються Газотранспортним підприємством і Замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами. У випадку, якщо Замовник та/або його споживачі безпосередньо підключені до магістрального трубопроводу Газотранспортного підприємства, кількість протранспортованого Газотранспортним підприємством газу Замовнику та/або його споживачам визначається за даними комерційних вузлів та приладів обліку газу, установлених на ГРС. Якщо Замовник та/або його споживачі отримують газ з мережі газорозподільного підприємства, даними для складання актів наданих послуг є дані газорозподільного підприємства про обсяги протранспортованого ним газу Замовнику та/або його споживачам (п. 3.1.).

Газотранспортне підприємство до п'ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє Замовнику чотири примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою Газотранспортного підприємства. Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобовязується повернути Газотранспортному підприємству два примірники оригіналу акта наданих послуг, підписаних уповноваженим представником та скріплених печаткою Замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню, зокрема, у судовому порядку. До прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються відповідно до даних Газотранспортного підприємства (п.п. 3.2. - 3.3.).

Кількість протранспортованого Газотранспортним підприємством газу Замовнику до його мереж, визначається вузлами обліку газу, які встановлені на ГРП. Прилади обліку газу повинні відповідати вимогам, установленим для таких приладів обліку спеціально уповноваженим органом у сфері метрології. У випадку, якщо Замовник та/або його споживачі безпосередньо підключені до магістрального трубопроводу Газотранспортного підприємства через ГРП, кількість протранспортованого Газотранспортним підприємством газу Замовнику та/або його споживачам визначається приладами обліку газу, які встановлені на ГРП. Газотранспортне підприємство на підставі письмового запиту Замовника (у разі коли Замовник та/або його споживачі безпосередньо підключені до магістрального трубопроводу) допускає його уповноважених представників до зчитувань показників приладів обліку газу на ГРП, але не частіше одного разу на тиждень (п. 4.2.).

Розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Газотранспортне підприємство зобов'язується розміщувати інформацію про чинні тарифи на своєму офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації (п. 5.1.).

Тарифи, визначені в пункті 5.1 договору, є обов'язковими для сторін з дати набрання ними чинності. Визначена на їх основі вартість послуги буде застосовуватись сторонами при складанні актів наданих послуг та розрахунках за ці послуги згідно з умовами Договору (п. 5.2.).

Розрахунковий період за договором становить один місяць з 900 години першого дня місяця до 900 години першого дня наступного місяця включно. Вартість послуг з транспортування газу за місяць визначається як добуток тарифу на загальну кількість протранспортованого газу, визначеного згідно з розділом 4 договору, та податку на додану вартість (п. 5.3.).

Вартість фактично наданих Газотранспортним підприємством Замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (п. 5.4.).

Оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється Замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. У платіжних дорученнях Замовник повинен обов'язково вказувати номер договору, дату його підписання та звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата. У випадку, якщо у платіжних дорученнях Замовника не зазначено номер договору, дата його підписання, звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата, Газотранспортне підприємство зараховує кошти, що надійшли від Замовника, у першу чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла перша за часом у попередніх періодах, послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок Газотранспортного підприємства в порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (п.5.5).

У разі порушення Замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із Замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки (п. 7.3.).

Згідно п. 11.1. договору, він набирає чинності з 01.07.2015 та укладається на строк до 31.12.2015 включно та вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Звертаючись до суду з позовом Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" вказує про невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" договірних зобов'язань в частині оплати за фактично надані послуги по транспортуванню природного газу внутрішньопромисловими газопроводами, а тому просить суд стягнути з останнього (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) 74051,77 грн. основного боргу, 11612,99 грн. пені, 12588,80 грн. інфляційних та 3% річних у сумі 3150,24 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний господарський суд виходив з того, що сума основної заборгованості підтверджується виключно підписаними між представниками позивача та відповідача актами приймання-передачі наданих послуг по транспортуванні природного газу внутрішньопромисловими газопроводами, а збільшувати розмір позовних вимог, під час розгляду справи в місцевому господарському суді позивач не мав правових підстав.

Таким чином, здійснивши власний розрахунок, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 48725,87 грн., пені у розмірі 9776,21 грн., та в частині відмовлених позовних вимог про стягнення пені у розмірі 262,83 грн., інфляційних втрат у розмірі 1801,54 грн. та 180,05 грн. - 3% річних.

Однак, суд касаційної інстанції, вважає висновок апеляційного суду, покладений в основу прийнятого у справі судового рішення, непереконливим та таким, який не можна вважати прийнятим за повного встановлення та оцінки усіх істотних обставин справи у їх сукупності з огляду на наступне.

Так, у відповідності до статті 179 Господарського Кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами- юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Приписами статті 180 Господарського Кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Як вже зазначалось, 29.06.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (газотранспортне підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" (замовник) був укладений договір №15/268-Г на транспортування природного газу магістральними (та/або власними) трубопроводами.

Місцевим господарським судом встановлено, що згідно договору № 15/268-г в період з серпня 2015 року по грудень 2016 року позивачем, як газотранспортним підприємством, надавалися та відповідачем, як замовником, отримувалися послуги, згідно яких було протранспортовано 3947,956 тис.куб.м природного газу.

Вищевказане підтверджується комерційними звітами за період з серпня 2015 року по грудень 2016 року, складеними програмою ВК-011(Газ) 2008, податковими накладними, актами прийому-передачі обсягів газу за період з 01.09.2015 по 31.12.2016, складеними на підставі технічної угоди, укладеної 22.03.2013 між ПАТ "Укрнафта" та ПАТ "Львівгаз" про умови приймання-передачі природного газу, відповідно до якої здійснюється передача природного газу власного видобутку від ПАТ "Укрнафта" до газопроводів ПАТ "Львівгаз".

Та обставина, що складені відповідно до умов договору позивачем акти приймання-передачі частково не були підписані відповідачем, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо обсягу природного газу, послуги з транспортування якого надавались позивачем, а твердження про безтоварність операцій, підтверджених такими актами, спростовуються даними відповідних лічильників, сертифікованих у встановленому порядку.

Зазначені вище дані відповідачем спростовані належними доказами не були.

З огляду на матеріали справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" посилається на неврегульованість відносин сторін щодо ціни наданих послуг (п. п. 5.1., 5.2., 5.6. договору). Договір передбачає затвердження такої ціни рішенням НКРЕ, однак, затверджених НКРЕ тарифів у спірний період щодо спірної ситуації не встановлено. В свою чергу, зазначене не свідчить про безоплатний характер угоди чи про неукладеність договору враховуючи, що умовами договору чітко визначено механізм визначення цін та застосування відповідних цін на період вирішення питання у судовому порядку. При складанні позивачем актів наданих послуг та відповідних розрахунків, вартість послуг визначалась виходячи з рівня тарифів, що встановлювались національною комісією, що здійснює державне регулювання цін у сфері енергетики.

Місцевим господарським судом правомірно зауважено, що зі змісту п.1.1. договору вбачається, що послуги з транспортування природного газу надаються в газорозподільчу систему замовника через газорозподільну систему Стрілковичської дільниці. У договорі не йдеться про належність газорозподільчої системи Стрілковицької дільниці замовнику, а також, договором не обумовлено належність природного газу, послуги з транспортування якого надаються відповідачу.

Як вже зазначалось, звертаючись до суду з позовом Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" заборгованість за надані послуги лише з транспортування природного газу на підставі договору від 29.06.2015, незалежно від умов його придбання чи належності газу.

Судом першої інстанції встановлено, що з оплачених та погоджених сторонами актів приймання-передачі вбачається відсутність між сторонами розбіжностей щодо оплати послуг за період по квітень 2016 року, в т.ч. щодо тарифів та обсягів транспортованого газу, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом на 31.03.2016, згідно якого, з врахуванням оплачених послуг, сальдо на користь позивача становило 27560,17 грн.

Дана обставина відповідачем не заперечувалась.

До того ж, як вбачається з матеріалів справи та розрахунку позовних вимог, всього за період з серпня 2015 року по грудень 2016 року згідно діючого договору №15/268-г було протранспортовано відповідачу 3947,956 тис.куб.м. природного газу на загальну суму 83636,44 грн.

З урахуванням проведених проплат, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" утворилася заборгованість в сумі 74051,77 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість від 31.12.2016 №09-098.

Таким чином, станом на 01.01.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" мало заборгованість перед позивачем за договором №15/268-г за надані послуги по транспортуванню природного газу за період з серпня 2015 року по грудень 2016 року включено у розмірі 74051,77 грн.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" основної заборгованості у розмірі 74051,77 грн.

Стосовно заявлених Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" до стягнення з відповідача сум пені, інфляційних втрат та 3 % річних, місцевий господарський суд правомірно зауважив про наступне.

Так, згідно статті 526 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Кодексом, іншими законами та договором.

Таким чином, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.7.2 договору, позивачем за період з 31.01.2016 по 01.01.2017 нараховано пеню, яка згідно розрахунку становить 11612,99 грн.

Згідно пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.1 та 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, та сплата трьох процентів річних від простроченої суми не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При цьому, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Згідно абзацу 3 частини 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця".

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем нараховано відповідачу інфляційні втрати в сумі 12588,80 грн. за період з 01.08.2015 по 01.12.2016 та 3% річних в розмірі 3150,24 грн. за період з 01.08.2015 по 01.01.2017, відповідно до поданого розрахунку.

Разом з тим, враховуючи відсутність прострочення зобов'язання з оплати за послуги по транспортуванню газу за грудень 2016 року, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача пені в розмірі 11350,16 грн. та 2970,19 грн. - 3% річних.

Крім того, перевіривши періоди нарахування прострочки виконання грошового зобов'язання, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, який самостійно здійснив перерахунок інфляційних втрат у відповідності до чинного законодавства та встановив, що до стягнення підлягають інфляційні втрати у розмірі 10787,26 грн.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтями 33, 38 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що були досліджені в ході судових засідань, колегія суддів касаційної інстанції опираючись не тільки на суперечливі і взаємовиключні юридичні обґрунтування сторін, а перш за все на базовий правовий принцип - принцип правової визначеності, погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача 74051,77 грн. - основного боргу, 11350,16 грн. - пені, 10787,26 грн. інфляційних втрат та 2970,19 грн. - 3 % річних.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, касаційна інстанція приймає до уваги доводи касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" та приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення, в зв'язку з чим оскаржувана постанова апеляційного суду у даній справі підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Натомість, колегія суддів касаційної інстанції не приймає до уваги доводи касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут", адже вони суперечать дійсним обставинам справи та приписам чинного законодавства, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, та фактично зводяться до переоцінки обставин, належно та повно встановлених місцевим господарським судом.

Керуючись пунктом 6 статті 1119, статтями 1117, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" задовольнити.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 у справі №914/2704/16 скасувати, рішення Господарського суду Львівської області від 10.01.2017 залишити в силі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" (79039, м. Львів, вул. Золота, 42 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3/5 ) 1877,37 грн. судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Львівської області.

Головуючий суддя М.Данилова

Судді С.Бакуліна

О.Сибіга