КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2017 р. Справа№ 910/1994/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Зеленіна В.О.

Пашкіної С.А.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

представників

Позивача ОСОБА_2

Відповідача не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Калина Трейдінг"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 по справі № 910/1994/17 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металеві меблі"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Калина Трейдінг"

про стягнення 66 496,48 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 по справі №910/1994/17 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Калина Трейдінг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металеві меблі" заборгованість в розмірі 64 555,00 грн, неустойку в розмірі 20,46 грн індекс інфляції в розмірі 693,97 грн, 3% річних в розмірі 1 227, 05 грн, витрати на послуги адвоката в розмірі 5 100,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Калина Трейдінг" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 колегією суддів у складі: головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді Зеленін В.О., Пашкіна С.А. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду 29.08.2017.

22 серпня 2017 року, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, представник позивача подав пояснення на апеляційну скаргу.

В судове засідання 29.08.2017 з'явився представник позивача

Представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник відповідача повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив, проти доводів викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2017.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

10 червня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Металеві меблі" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Калина Трейдінг" (покупець) укладено договір поставки №073 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору постачальник зобов'язується в порядку, на умовах і в терміни, передбачені даним договором, поставляти та передавати у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію, надалі - "товар" в асортименті, кількості та по цінам, вказаним у замовленнях покупця згідно специфікацій, оформлених як додатки до даного договору, що підтверджені постачальником у порядку, встановленому даним договором, та є невід'ємною його частиною.

Згідно з п.1.2 Договору предметом поставки є товар (партія товару), вказаний у накладних. Під партією товару сторони розуміють товар, зазначений в окремій специфікації та відповідній до цієї специфікації накладній.

Специфікація, оформлена як додаток до даного договору, є невід'ємною частиною договору (п.1.3 Договору).

Відповідно до п.1.6 Договору, сума договору на календарний рік з ПДВ становить 117 555,00 грн та складається з суми всіх специфікацій, які оформлені як додаток до даного договору в цьому календарному році.

Пунктом 2.3 Договору встановлено, що оплата вартості товару, вказаного у специфікації, провадиться покупцем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника наступним чином:

- після підписання специфікації і отримання рахунку-фактури, покупець протягом 3-х банківських днів здійснює передплату в розмірі 50% вартості товару, зазначеного у специфікації.

- після отримання товару від постачальника, покупець протягом 2-х банківських днів здійснює оплату другої половини вартості товару, зазначеного у специфікації.

Відповідно до п.2.4 Договору, товар доставляється постачальником на умовах DDP (згідно ІНКОТЕРМС-2010). Адреса доставки, за узгодженістю сторін, вказується в специфікації на цей товар. Розвантаження товару виконується силами покупця.

Згідно з п.2.6 Договору датою одержання товару є дата отримання товару покупцем на своєму складі, адреса якого вказана в п. 2.4 договору.

Право власності на товар від постачальника до покупця переходить з дати отримання товару на складі покупця і підписання видаткової накладної (п.2.7 договору).

Специфікацією (додаток №1 від 10.06.2016 року до договору поставки №073 від 10.06.2016 року) визначено найменування товару - Шафа архівна ШМР-21 в кількості 50 шт., на загальну суму 117555,00 грн з ПДВ. Адреса поставки: м. Київ, вул. Сурікова, буд. 3.

Згідно з п.10.1 договору останній вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими на те особами, з проставлянням печаток сторін, і діє до 31 грудня 2016р, а в частині розрахунків та гарантійних зобов'язань - до їх повного виконання.

Місцевим господарським судом встановлено, що 10.06.2016 відповідачем здійснено часткову оплату в розмірі 40000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, позивач поставив відповідачу товар на суму 117555,00 грн. Відповідач свої зобов'язання за Договором належним чином не виконав, а саме частково розрахувався за отриманий товар в сумі 53000,00 грн (з врахуванням предоплати).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною другою статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст.525 Цивільного кодексу України).

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги, в частині стягнення основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилання апелянта на не виставлення позивачем рахунку-фактури, колегією суддів визнано безпідставними, оскільки рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; не надання рахунку-фактури не є відкладальною умовою, у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України, та не є простроченням кредитора, в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України. Таким чином, наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку оплати скоригованої вартості отриманого товару.

Зазначена позиція узгоджується з позицією Верховного суду України, викладеній в постанові від 29.09.2009 по справі №37/405.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями ч. 1 ст. 230, ч.ч. 4, 6 ст. 231 ГК України, ч. 3 ст. 549, ч. 1 ст. 612 ЦК України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено зобов'язання учасника господарських відносин сплатити штрафні санкції у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання, зокрема, у вигляді пені, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, розмір яких, зазвичай, визначається обліковою ставкою Національного банку України та не може перевищувати подвійної облікової ставки, що діяла у відповідний період. У силу ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.2 Договору, у разі порушення терміну, зазначеного в п.2.3.2 договору, покупець несе матеріальну відповідальність у вигляді неустойки в розмірі 0,05% вартості несплаченого товару за кожен день затримки.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, який складено арифметично вірно, прийшла до висновку про його обґрунтованість.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Калина Трейдінг" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 по справі №910/1994/17.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Калина Трейдінг" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 по справі №910/1994/17 залишити без змін.

2.Матеріали справи №910/1994/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді В.О. Зеленін

С.А. Пашкіна