ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2017 р. Справа № 925/1477/15

Господарський суд Черкаської області в складі

головуючого - судді Єфіменка В.В.,

з секретарем судового засідання Макарченко Н.П.,

за участю представників сторін:

від позивача не зявився,

від відповідача не зявився,

від третіх осіб - не зявились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області в м. Черкаси справу

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м.Київ

до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Уманський тепличний комбінат", м.Умань

ІІІ особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

- ОСОБА_2 банк України;

- Фонд гарантування вкладів фізичних осіб;

про стягнення 37 588 777,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

01.09.2015 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ»(далі Уповноважена особа) ОСОБА_3 заявлено позов про стягнення 37 588 777,00 грн. з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Уманський тепличний комбінат" (далі-відповідач; комбінат), з яких: 35 500 000,00 грн. заборгованості по кредиту, 1 794 222,21 грн. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 110 611,30 грн. заборгованості зі сплати пені за несвоєчасно сплачені проценти, 175 068,49 грн. заборгованості зі сплати пені за несвоєчасне повернення суми кредиту, 8 875,00 грн. як 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту на підставі кредитного договору № 43886-20/10-1 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08 жовтня 2010 року зі змінами та доповненнями, укладеного між сторонами.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.06.2017 справа в порядку визначеному ст.2-1 ГПК України передана судді Єфіменко В.В.(том 2; а.с. 55-60).

Ухвалою суду від 19.07.2017 справу прийнято до провадження, призначено дату судового розгляду та запропоновано сторонам до 04 серпня 2017 р. надати в суд письмові пояснення по суті спору із урахуванням висновків, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 20.06.2017 у справі № 925/1477/15 та адресу електронної пошти (том 2; а.с. 68 ).

Від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) 26.07.2017 засобами електронної пошти надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладені пояснення третьої особи щодо процедури ліквідації Банку Київська Русь, і в якому Фонд просить суд задовольнити позов у повному обсязі (том 2; а.с. 107 - 111 ).

31.07.2017 від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на позов в якому він вказав, зокрема, що ОСОБА_2 свої зобовязання виконав повністю; просив суд задовольнити позов у повному обсязі (том 2; а.с.72-76).

Представник позивача повторно в судове засідання не зявився.

Відповідач не подав письмових пояснень по суті спору ( на виконання ухвали суду від 09.08.2017) .

Представники від третіх осіб (ОСОБА_2 банку України; Фонду гарантування вкладів фізичних осіб) повторно в судове засідання не зявились.

Факт повідомлення ОСОБА_2 банку України про час і місце розгляду справи підтверджується поштовими повідомленнями УДППЗ «Укрпошта» (том 2; а.с. 113-114).

Від ОСОБА_2 банку України(далі НБУ; ОСОБА_2) письмових пояснень не надійшло. Про причини незявлення представника суд не повідомлений.

09.08.2017 до початку судового засідання, від Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ЕКС-РАЙТ ( далі - ТОВ ФКЕКС-РАЙТ ), надійшло клопотання про заміну ОСОБА_1 акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" - позивача у справі, його правонаступником - на Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ЕКС-РАЙТ ( том. 2; а.с.79 80).

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія ЕКС-РАЙТ ОСОБА_4 в судовому засіданні 09.08.2017 просила суд задовольнити заявлене клопотання посилаючись на те, що ТОВ ФК ЕКС-РАЙТ набуло прав кредитора по відношенню до відповідача замість ОСОБА_1 акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" на підставі договору про відступлення права вимоги № UA-EA-2017-04-04-000058-b/42, укладеного 25.05.2017 між ОСОБА_1 акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" і ТОВ ФК Екс-Райт, за умовами якого до ТОВ ФК Екс-Райт перейшло право вимоги, зокрема за кредитним договором № 43886-20/10-1 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії від 08.10.2010 з усіма договорами про внесення змін та доповнень, додатковими угодами і додатками до нього.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.08.2017 просив суд задовольнити заявлене клопотання мотивуючи тим, що правовідносини з позивачем - ОСОБА_1 акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" відсутні, а з ТОВ Фінансова компанія Екс-Райт у відповідача предмет спору врегульовано.

Суд, вислухавши представника ТОВ Фінансова компанія Екс-Райт ОСОБА_4 та представника відповідача, прийшов до переконання, що без присутності представників третіх осіб(ОСОБА_2 Банку і Фонду) та подання ними письмових пояснень на виконання ухвали суду від 19.07.2017, а також пояснень щодо заявленого клопотання - ні розглянути клопотання ТОВ Фінансова компанія Екс-Райт від 09.08.2017, ні вирішити спір неможливо, а тому розгляд справи було відкладено і суд запропонував позивачу та третім особам до 25 серпня 2017 р. надати в суд письмове пояснення по заявленому клопотанню про заміну позивача у справі .

Від позивача і ОСОБА_2 Банку суд письмових пояснень не одержав.

28 серпня 2017 на виконання ухвали від 09.08.2017, засобами електронної пошти, суд отримав від імені представника Фонду « заяву про надання інформації…» , а по суті письмове пояснення про функції Фонду, Уповноваженої особи і прохання розглядати справу за відсутності представника Фонду( том 2; а.с.115-116).

Вирішуючи заявлене клопотання суд приходить до наступного.

Фонд в силу закону набув прав кредитора ОСОБА_1 акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" (далі - ОСОБА_2).

За приписом статті 25 ГПК у разі, зокрема, у випадку заміни кредитора або боржника у зобов'язанні (статті відповідно 512 і 520 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) господарський суд залучає до участі у справі його правонаступника. Суд враховує, що у разі заміни кредитора в зобов'язанні не в повному обсязі (у подільному зобов'язанні; в разі передачі новому кредитору права на стягнення неустойки окремо від передачі прав вимоги за основним зобов'язанням тощо) новий кредитор є правонаступником первісного кредитора лише в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу відповідних прав якщо інше не встановлено договором або за законом (стаття 514 Цивільного кодексу України); при цьому якщо правонаступником заявляються відповідні вимоги, то вважається, що позов подано кількома позивачами (стаття 23 ГПК України).

Зясування обсягу прав, переданих новому кредитору; відповідність умов передачі прав чинному законодавству та достовірності обставин, вказаних заявником, зумовили необхідність їх перевірки судом, оскільки інше суперечило б приписам частини другої статті 22 ГПК України стосовно прав сторін у судовому процесі.

Заявник клопотання не є учасником господарського процесу по справі, який має право подавати таке клопотання.

Від ОСОБА_2 Банку ніяких висновків з приводу відчуження фінансових зобовязань та майнових прав банку «Київська Русь» ,які є предметом спору, до суду не надійшло.

Суд не отримав від позивача та Фонду жодних заяв/клопотань щодо заміни позивача його правонаступником, жодних належних і допустимих доказів на підтвердження клопотання ТОВ ФК Екс-Райт від 09.08.2017 про сплату Банку коштів за кредитним договором № 43886-20/10-1 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії від 08.10.2010, з усіма договорами про внесення змін та доповнень, додатковими угодами і додатками до нього.

Суд враховує, що за змістом норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI (далі Закон - № 4452-VI) за Фондом та його органами залишаються повноваження/права моніторингу операцій банку та оскарження договору про відступлення права вимоги № UA-EA-2017-04-04-000058-b/42, укладеного 25.05.2017 між ОСОБА_1 акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" і ТОВ ФК Екс-Райт.

Суд приходить до переконання, що Уповноважена особа і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб фактично ухилився від надання до суду своєї правової позиції щодо згоди/незгоди із заявленим клопотанням про заміну позивача, а по суті про підтвердження/визнання або невизнання правомірності договору про відступлення права вимоги № UA-EA-2017-04-04-000058-b/42 , укладеного 25.05.2017 між ОСОБА_1 акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" і ТОВ ФК Екс-Райт.

Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 25 ГПК України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що задоволення клопотання ТОВ Фінансова компанія Екс-Райт від 09.08.2017 призведе до порушення прав учасників процесу, а тому суд не може його задовольнити за вищевикладених обставин на даній стадії розгляду справи.

Справа розглядається за наявними матеріалами в порядку визначеному ст.75 ГПК України.

Суд, враховуючи пояснення представника відповідача викладені у відзиві на позов та у судових засіданнях 09.08.2017 і 29.082017, дослідивши відзив на позов від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та заяву на виконання ухвали суду від 09.08.2017 ; заяву Фонду (вх..№18550/17 від 31.08.2017); дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до наступного.

Предметом спору є повернення кредиту та виконання обовязків за кредитним договором.

Правовідносини сторін, регулюються, зокрема, параграфом 2 Глави 71 Цивільного кодексу України, нормами статей 598 599 та ст. 653 цього Кодексу, параграфом 1 Глави 35 Господарського кодексу України, Законом України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 № 2121-ІІІ, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»від 12 липня 2001 р. № 2499-VI та іншими відповідними нормативними актами, які регламентують фінансову діяльність субєктів господарювання.

За приписами ст.33 ГПК України кожна сторона повинні довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом зясовано, що Публічне акціонерне товариство «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» (далі ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ») засновано 30.05.1996, (реєстр. № 258).

Банківські послуги надає на підставі ліцензії НБУ № 19 від 13.10.2011, генеральної ліцензії НБУ № 19 від 13.10.2011 та додатку до генеральної ліцензії № 19 від 13.10.2011.

На підставі постанови Правління ОСОБА_2 банку України від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі-Виконавча дирекція Фонду)19.03.2015 прийнято рішення № 61 про запровадження з 20.03.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» призначено ОСОБА_3. Тимчасову адміністрацію в ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» запроваджено строком на 3 місяці з 20 березня 2015 по 19 червня 2015 року включно.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 116 від 15 червня 2015 р. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» до 19 липня 2015 року включно та про продовження повноважень Уповноваженої особи Фонду - ОСОБА_3 до 19 липня 2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 16 липня 2015 р. № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 липня 2015 р. № 138, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» та призначено Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» - ОСОБА_3 строком на 1 рік з 17 липня 2015 року по 16 липня 2016 року включно.

23 червня 2016 р. Виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 1085 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» на два роки до 16 липня 2018 року включно. Відповідно до даного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» ОСОБА_3 на два роки до 16 липня 2018 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1706 від 01 вересня 2016 р. змінено Уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Київська Русь». Зазначеним рішенням всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Київська Русь», визначені Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, повязаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, з 05 вересня 2016 року делеговано ОСОБА_5.

08.10.2010 між Акціонерним банком "Київська Русь" в особі заступника Голови правління ОСОБА_6, який діє на підставі Довіреності № 235 від 09 червня 2010 року, з однієї сторони, та приватним - орендним сільськогосподарським підприємством "Уманський тепличний комбінат" ( далі - ОСОБА_7; Клієнт) в особі заступника директора ОСОБА_8, який діє на підставі Довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованою в реєстрі за № 2158, з другої сторони було укладено договір № 43886-20/10-1 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії в національній валюті (далі-Договір) ( том 1, а.с. 12-14).

Відповідач не оспорює того, що позивач у справі (ПАТ «Банк «Київська Русь») є правонаступником прав та обов'язків акціонерного банку "Київська Русь", з яким укладено Договір.

За умовами вищевказаного Договору, Банк відкриває ОСОБА_7 не відновлювану відкличну кредитну лінію та в її межах надає кредитні кошти (далі - ОСОБА_10) на наступних умовах:

- ліміт кредитування - 35 500 000,00 ( тридцять п'ять мільйонів п'ятсот тисяч гривень 00 коп.);

- строк кредитної лінії - з 08 жовтня 2010 року по 07 жовтня 2015 року;

- мета використання ОСОБА_10 - придбання електричного котла типу ZVP 2840 потужністю 40МВт в комплекті, електротехнічного обладнання для облаштування підстанції, іншого обладнання - 18 000 000,00 грн. та проведення статутної діяльності - 17 500 000,00 грн.;

- процентна ставка - 18,5 (вісімнадцять цілих і п'ять десятих ) процента річних;

- процентна ставка у випадку не виконання ОСОБА_7 п. 6.1.12 договору - 25,0 % ( двадцять п'ять ) процентів річних;

- комісія за підготовку і оформлення договору - 360,00 (триста шістдесят ) гривень в т.ч. ПДВ 60 гривень;

- фіксована плата за надання кредиту (разова) - 3 550,00 ( три тисячі п'ятсот п'ятдесят ) гривень без ПДВ ( п. 1.1. договору).

Видача кредитних коштів в межах кредитної лінії здійснюється окремими частинами ( далі - Транш). Підставою для видачі кожного окремого Траншу є заява ОСОБА_7 ( п. 2.1 договору).

Для обліку строкової заборгованості ОСОБА_7 за ОСОБА_10 відкриває ОСОБА_7 позичковий рахунок № ( п. 2.2. договору).

Строк користування ОСОБА_10 починається з моменту перерахування коштів з позичкового рахунку ( п. 2.2. договору).

30 червня 2011 року між сторонами у справі було підписано договір про внесення змін до кредитного договору № 43886-20/10-1 у відповідності до якого було змінено процентну ставку, а саме: з 08.10.2010 по 31.05.2011 процентна ставка становить 18,5 ( вісімнадцять цілих та п'ять десятих) процента річних, а з 01.06.2011 - 17,5 (сімнадцять цілих та п'ять десятих) процента річних (том 1, а.с. 15).

Договором про внесення змін до Кредитного договору № 43886-20/10-1 від 15.11.2011 було змінено:

- графік погашення - щомісячно починаючи з листопада 2014 року не пізніше останнього робочого дня місяця ліміт кредитування зменшується на 2 960 000,00 ( два мільйони дев'ятсот шістдесят тисяч) гривень 00 копійок;

- процентна ставка - з 08.10.2010 по 31.05.2011 процентна ставка становить 18,5 (вісімнадцять цілих та п'ять десятих) процента річних, з 01.06.2011 - по 14.11.2011 - 17,5 (сімнадцять цілих та п'ять десятих) процента річних, а з 15.11.2011 - 18,5 вісімнадцять цілих та п'ять десятих) процента річних (том 1, а.с. 17).

10 вересня 2012 року договором про внесення змін до кредитного договору № 43886-20/10-1 змінено процентну ставку з 08.10.2010 по 31.05.2011 процентна ставка становить 18,5 (вісімнадцять цілих та п'ять десятих) процента річних, з 01.06.2011 - по 14.11.2011 - 17,5 (сімнадцять цілих та п'ять десятих) процента річних, з 15.11.2011 по 31.08.2012 - 18,5 вісімнадцять цілих та п'ять десятих) процента річних, а з 01.09.2012 - 19 % (дев'ятнадцять) річних(том 1, а.с. 19) .

Договором про внесення змін до Кредитного договору № 43886-20/10-1 від 03.11.2014 було змінено строк кредитної лінії( п. 1.1.), а саме з 08 жовтня 2010 року по 07 квітня 2019 року (том 1, а.с. 21).

Відповідно до частини 2 статті 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Ст. 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписом частини 1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 174 Господарського кодексу України визначено - договір є підставою для виникнення господарських зобовязань, які згідно зі статтями 193, 202 ГК України та статтями 525, 526, 530 ЦК України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 ГК України, статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виконуючи умови Договору № 43886-20/10-1 ОСОБА_10 перерахував ОСОБА_7 35 500 000,00 грн., що підтверджується дослідженими у судовому засіданні випискою по особовому рахунку та меморіальним ордером № 6163 від 08 жовтня 2010 року (том 1, а.с. 24-27).

Доказів про неотримання Клієнтом кредитних коштів чи відмову Банку в отриманні коштів Відповідач суду не надав.

Представники відповідача факт користування кредитними коштами в сумі 35 500 000,00 грн. визнавали при першому розгляді справи в судових інстанціях і не оспорювали при повторному розгляді справи.

За умовами Договору, повернення ОСОБА_10 ОСОБА_7 здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок Банку. Заборгованість за ОСОБА_10 повертається ОСОБА_7 не пізніше кінцевої дати повернення ОСОБА_10, передбаченої п. 1.1 Договору.

У випадку, якщо цей день припадає на вихідний, святковий або інший не робочий день, сплата здійснюється в перший за ним робочий день.

У випадку порушення ОСОБА_7 встановленим пунктом Договору строків повернення ОСОБА_10, сума несплаченої в строки заборгованості за ОСОБА_10 вважається простроченою на переноситься Банком на рахунки для обліку простроченої заборгованості ОСОБА_7 за ОСОБА_10 (п. 4.1. договору).

Проценти за користування ОСОБА_10 нараховуються за період з дня надання ОСОБА_10 до дня його повернення на суму фактичної заборгованості за ОСОБА_10, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році (п. 4.2. договору).

Нарахування Банком процентів здійснюється щомісячно 25 числа поточного місяця за період з першого числа поточного місяця по останній календарний день поточного місяця включно та у день останнього повернення кредиту. День повернення кредитних коштів в часовий інтервал при розрахунку процентів не включається (п. 4.3. договору).

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Умовами п. 6.1 Договору, ОСОБА_7 взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та своєчасної сплати процентів за користування кредитом.

За твердженням позивача станом на 31 липня 2015 року ОСОБА_7 не сплатив заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом в період з 01.05.2015 по 30.06.2015 в загальній сумі 952 083,33 грн., чим порушив умови Кредитного договору щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до п. 9.2 договору ОСОБА_10 має право зупинити подальше кредитування ОСОБА_7 та/або вимагати повернення ОСОБА_10, сплати процентів, комісій та штрафних санкцій, що передбачені цим Договором, а також відшкодування збитків завданих Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання ОСОБА_7 та/або іншими особами, що є поручителями ОСОБА_7 (в т.ч. гарантами, майновими поручителями, заставодавцями та ін.), умов даного Договору та/або угод (договорів), укладених у забезпечення виконання ОСОБА_7 зобов'язань (Договорів забезпечення) за цим Договором, а ОСОБА_7 зобов'язаний протягом 10 (десяти) календарних днів, а у випадку, якщо зобов'язання ОСОБА_7 за цим забезпечуються заставою майнових прав на грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку в АБ "Київська Русь" - не пізніше наступного робочого дня, з дати надіслання Банком відповідної вимоги повернути суму заборгованості по ОСОБА_10, що залишилась, сплатити проценти, комісії, інші платежі за цим Договором та штрафні санкції, а також відшкодувати збитки, завдані Банку.

31.07.2015 позивач на адресу відповідача направив лист № 6981/23 за змістом якого ОСОБА_10 зупиняє подальше кредитування ОСОБА_7; вимагає достроково повернути ОСОБА_10; сплатити проценти за користування ним винагороди, штрафні санкції та інші платежі, що передбачені Договором, протягом 10 (десяти) календарних днів з дати надіслання Банком відповідної вимоги. Банк вимагав погасити 37 108 792,23 з них : 35 500 000,00 грн. основна заборгованість по кредиту; 952 083,33 грн. прострочені проценти за період з 01.05.2015 по 30.06.2015року; 562 083,22 грн. строкові проценти за період з 01.07.2015 по 30.07.2015 року; 94 625,57 грн. пеня за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту (том 1, а.с. 28-29).

Доказів виконання вимог Банку Позичальник суду не надав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Користуючись передбаченим правом на пред'явлення вимоги дострокового погашення боргу по кредиту згідно п. 9.2. Договору між сторонами, позивач заявив наявний позов та просив стягнути з відповідача всі кредитні кошти та нараховані на них проценти і фінансові санкції.

Відповідач просив суд в порядку ст. 83 ГПК України визнати недійсним п. 9.2. Кредитного Договору № 43886-20/10-1 від 08.10.2010 укладеного між сторонами у справі, оскільки він суперечить вимогам ст. 1050 ЦК України. Відповідач вважає, що згідно чинного законодавства право на дострокову вимогу повернути борг по кредиту виникає у кредитора лише у випадку, якщо договором між сторонами передбачено повернення кредиту частинами і позичальник прострочив повернення чергової частини по кредиту. Таких обставин у відносинах сторін немає.

Вищевикладене клопотання відповідача не відкликане у встановленому порядку, а тому підлягає розгляду судом.

Суд приходить до переконання, що недійсним слід визнати лише частину умов, викладених у п. 9.2. Договору, яка стосується права банку на дострокове стягнення боргу по кредиту, виходячи з слідуючого:

Відповідно до п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 24.11.2014, № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" у розгляді питання щодо дострокового повернення кредиту в зв'язку з простроченням виконання боржником свого зобов'язання за кредитним договором господарські суди мають виходити з такого.

У силу частини другої статті 1054 ЦК України до кредитних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 1050 зазначеного Кодексу, якою встановлено санкцію за прострочення повернення чергової частини позики, а саме: позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, що належать йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

У такому випадку дострокове повернення кредиту не має ознак одностороннього припинення договірних зобов'язань та є належним способом захисту порушеного права.

За приписами п.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 р. N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" - вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За п. 2.3 цієї ж постанови - якщо вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п'ятої статті 216 ЦК України). Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК).

Відповідно до ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину:

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Названа норма не містить положень про те, що сторони у договорі можуть передбачити інші підстави для дострокового повернення боргу по кредиту.

З цього випливає, що будь-які інші умови договору, ніж прострочення повернення чергової частини позики, суперечать ч. 2 ст. 1050 ЦК України та можуть бути визнані недійсними.

За змістом ст. 6 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Оскільки норма ч. 2 ст. 1050 ЦК України чітко врегульовує відносини сторін з приводу права на дострокове стягнення бору по кредиту і не передбачає можливості сторонам погодити інші підстави такого дострокового стягнення, то сторони не вправі по іншому врегульовувати свої відносини у договорі.

Пунктом 9.2. Договору між сторонами врегульовано відносини щодо відкликання банком кредиту, який об'єднує умови про право зупинення подальшого кредитування та право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій та штрафних санкцій, що передбачені цим договором.

Строк кредитної лінії до 07 квітня 2019 року.

Представники обох сторін при першому розгляді спору погоджувалися, що п. 9.2. Договору за своїм змістом може існувати та врегульовувати питання зупинення подальшого кредитування, окремо від питань дострокового повернення кредиту, а тому представник відповідача уточнив свою позицію та обґрунтованим вважає лише часткове визнання недійсним п. 9.2. договору між сторонами, що стосується положень про дострокове стягнення боргу по кредиту.

Представник позивача зі свого боку заперечив проти визнання недійсним п. 9.2. Договору з тих мотивів, що Договір є оспорюваним правочином, а відповідачем не подавався позов до банку "Київська Русь" про визнання недійсним кредитного договору № 43886-20/10-1 від 08.10.2010 в цілому чи в його частині.

Відповідач просив застосувати право суду на визнання недійсним повністю чи в частині пов'язаного із предметом спору договору, який суперечить законодавству, що передбачено ст. 83 ГПК України.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання про необхідність скористатися своїм правом, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України та визнати недійсним п. 9.2. кредитного договору № 43886-20/10-1 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08.10.2010 року, укладеного між Акціонерним банком "Київська Русь" та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Уманський тепличний комбінат" лише в частині умови - слів щодо прав банку вимагати "дострокового повернення ОСОБА_10" та "повернути суму заборгованості по ОСОБА_10, що залишилась", оскільки в цій частині положення п. 9.2. договору, який не передбачає обов'язку позичальника частково погашати борг по кредиту, суперечать ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Внаслідок визнання частково недійсними положень п. 9.2. Договору між сторонами про право банку вимагати дострокового повернення боргу по кредиту, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги в частині дострокового стягнення з відповідача 37 588 777,00 грн. кредитних коштів.

Оскільки стягненню не підлягає основний борг по кредиту, то позивачу також слід відмовити і в задоволенні позовних вимог в частині стягнення нарахованих на борг по кредиту пені в сумі 175 068,49 грн. та 8 875,00 грн. як 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту.

В решті вимог про стягнення 1 794 222,21 грн. заборгованості по процентах за користування кредитними коштами та 110 611,30 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, позов підлягає до повного задоволення, виходячи з наступного:

Як вказано вище, за умовами укладеного між сторонами кредитного договору, відповідач повинен сплачувати на користь позивача проценти за користування кредитними коштами, які нараховуються з дня надання кредиту до його повернення на суму фактичної заборгованості по кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році ( п. 4.2.)

Нарахування процентів здійснюється щомісячно 25 числа поточного місяця за період з першого числа поточного місяця по останній календарний день поточного місяця включно та у день остаточного повернення кредиту (п. 4.3.).

Сплата відповідачем процентів здійснюється щомісячно в строк з 25 числа по останній робочий день поточного місяця на рахунок Банку.

Останнім договором від 03.11.2014 року про внесення змін до кредитного договору сторонами погоджено, що з 01.09.2012 року відсоткова ставка встановлена на рівні 19% річних, а за невиконання позичальником п. 6.1.12 кредитного договору відсоткова ставка встановлена у розмірі 25% річних (том 1, а.с. 21).

П. 6.1.12 кредитного договору, відповідач зобов'язався протягом строку дії цього договору, починаючи з третього повного календарного місяця з дати укладення цього договору, щомісячно проводити безготівкові розрахунки через рахунки, відкриті в АБ "Київська Русь" в обсязі, пропорційно частці наданого позичальнику кредиту в АБ "Київська Русь" від загального обсягу кредитного портфеля позичальника в банках.

Заперечень проти правомірності нарахування банком процентів на суму виданих кредитних коштів, відповідач суду не подав.

У відповідності до уточнених розрахунків позовних вимог (том 1, а.с. 60) за період з 01.05.2015 по 13.08.2015 позивач нарахував відповідачу 1 985041,65 грн. боргу по процентах за користування кредитними коштами. За цей же період відповідачем сплачено лише 190 819,44 грн. Борг по процентах таким чином становить 1 794 222,21 грн.

Доказів про проведення із позивачем розрахунків по процентах по кредиту у більшій сумі, ніж обліковує позивач, відповідач суду не надав.

Контррозрахунку боргу по процентах у розмірі 1 794 222,21 грн. відповідач суду не надав.

За змістом п. 8.1. кредитного договору, у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та /або сплати нарахованих процентів за користування ним, ОСОБА_7 сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від несвоєчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

За приписами ст. 625 ЦК та 193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, визначений договором між сторонами.

У відповідності до положень ст. 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", пеня встановлюється у договорі між сторонами, однак при сплаті пені її розмір не повинен перевищувати розмір подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені.

За розрахунками позивача, в період з 01.06.2015 по 13.08.2015 відповідачу нараховано 110 611,30 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитними коштами по договору (том 1, а.с. 60).

Розрахунок процентів по кредиту та пені за несвоєчасну сплату процентів позивачем зроблено у відповідності до умов кредитного договору між сторонами.

Строк виконання відповідачем зобов'язання по сплаті процентів та пені по процентах за заявлені позивачем періоди настав, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 1 794 222,21 грн. боргу по процентах за користування кредитними коштами та 110 611,30 грн. пені по процентах.

Належних і допустимих доказів проведення повного розрахунку за цією частиною позовних вимог сторони до суду не надали.

Суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають лише до часткового задоволення і з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 794 222,21 грн. боргу по процентах, 110 611,30 грн. пені по процентах на підставі кредитного договору № 43886-20/10-1 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08.10.2010.

В решті заявлених вимог у позові слід відмовити.

В порядку ст. 83 ГПК України слід визнати недійсним п. 9.2. кредитного договору № 43886-20/10-1 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08.10.2010 між сторонами в частині умови - слів щодо прав банку вимагати "дострокового повернення ОСОБА_10" та "повернути суму заборгованості по ОСОБА_10, що залишилась".

На підставі ст. 49 ГПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню в доход Державного бюджету України через місцеві органи Державної фіскальної служби України - 28 572,50 грн. судового збору за розгляд справи, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду.

Керуючись ст. 49, 82, 83, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним п. 9.2. кредитного договору № 43886-20/10-1 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08.10.2010, укладеного між Акціонерним банком "Київська Русь" та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Уманський тепличний комбінат" в частині умови щодо прав банку вимагати "дострокового повернення ОСОБА_10" та "повернути суму заборгованості по ОСОБА_10, що залишилась".

Стягнути 1 794 222,21 грн. боргу по процентах, 110 611,30 грн. пені по процентах на підставі кредитного договору № 43886-20/10-1 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08.10.2010 з приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Уманський тепличний комбінат" (ідентифікаційний код 02779234, Черкаська область, м. Умань, вул. Дерев'янка, 26) на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" (ідентифікаційний код 35364697, м. Київ, вул. Хорива, 11а) .

В іншій частині заявлених вимог відмовити повністю.

Стягнути 28 572,50 грн. судового збору за розгляд справи з приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Уманський тепличний комбінат" (ідентифікаційний код 02779234, Черкаська область, м. Умань, вул. Дерев'янка, 26) в доход Державного бюджету України через місцеві органи Державної фіскальної служби України із зарахуванням на рахунок № 3002 в ГУДКСУ у м. Черкаси, МФО 854018; код отримувача 38031150;код класифікації доходів бюджету 22030101.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку визначеному ГПК України з дня складення повного рішення.

Рішеня складено 01.09.2017.

Суддя В.В. Єфіменко