КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2017 р. Справа№ 910/10225/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Пашкіної С.А.

Мартюк А.І.

при секретарі Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Аромат» в особі філії «Сумський молочний завод»

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2017

у справі № 910/10225/17 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Продсервіс»

до Дочірнього підприємства «Аромат» в особі філії «Сумський молочний завод»

про стягнення 62 907,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 49 976 грн. за поставлений за договором № 006 від 02.01.2015 товар, пені в сумі 7 729,53 грн., інфляційних втрат в сумі 4 254,86 грн. та 3 % річних в сумі 947,60 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2017, повний текст якого складений 13.07.2017, у справі № 910/10225/17 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 49 976 грн. основного боргу, 7 718,94 грн. пені, 4 254,86 грн. інфляційних втрат та 942,42 грн. 3 % річних, в іншій частині в позові відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що матеріалами справи підтверджений факт невиконання відповідачем свого обов'язку по оплаті отриманого за спірним договором товару.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені та 3 % річних, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при розрахунку розміру вказаних вимог допущені помилки, які полягають у тому, що позивач при розрахунку вказаних сум не взяв до уваги те, що останній день оплати товару за видатковою накладною № 1005 від 28.09.2015 припав на вихідній день (08.10.2016), а відтак, останнім днем сплати у такому випадку мав бути перший робочий день після вихідних (10.10.2016), тому пеню, інфляційні втрати та 3 % річних слід нараховувати з 11.10.2016, а не з 10.10.2016, як розраховано позивачем.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Дочірнє підприємство «Аромат» в особі філії «Сумський молочний завод» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2017 у справі № 910/10225/17 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив про те, що спірне рішення в оскаржуваній частині є незаконним та необгрнутованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а висновки суду, викладені в рішенні, є хибними та такими, що не відповідають обставинам справи та не мають належного правового підґрунтя.

В обґрунтування вказаної позиції відповідач послався на те, що як спірний договір, так і всі первинні документи, які свідчать про його виконання, укладені директором Філії «Сумський молочний завод» з перевищенням повноважень, і що товар позивачем, в порушення умов договору, поставлено неналежним чином, оскільки ним не було надано належним чином оформлених первинних документів, які б підтверджували факт поставки товару

Ухвалою від 02.08.2017 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Пашкіна С.А., Мартюк А.І. апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Аромат» в особі філії «Сумський молочний завод»прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Позивач та відповідач представників в судове засідання не направили, про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників сторін за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

02.01.2015 позивач як постачальник та відповідач як покупець уклали договір № 006 (а.с. 18-21), за умовами якого позивач зобов'язується передати у власність відповідачу визначений Договором товар, а відповідач - прийняти товар і своєчасно оплатити його.

Згідно з п. 2.2 Договору найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за Договором, ціна за одинцю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), строк поставки, визначається специфікацією (видатковою накладною), що є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 2.8 Договору товар переходить у власність відповідача з моменту прийняття товару та підписання видаткової накладної або акту приймання особою, що має відповідну довіреність.

Підписання сторонами специфікації (видаткової накладної) засвідчує відповідність попереднім домовленостям сторін щодо найменування, одиниці виміру, загальної кількості товару, його частковому співвідношенню (асортименту, номенклатурі), ціні та строкам поставки. При цьому факсимільна копія специфікації (видаткової накладної), підписана уповноваженими представниками сторін, має силу оригіналу.

З матеріалів справи слідує, що на виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 74 361 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видатковими накладних № 1005 від 28.09.2016 на суму 37 314 грн. та № 1081 від 20.10.2016 на суму 37 047 грн. (а.с. 23, 25).

Пунктом 3.3 Договору визначено, що оплата товару здійснюється в національній валюті України на поточний рахунок позивача на протязі 10 календарних днів з моменту передачі товару відповідачу.

Позивач в позовній заяві зазначає про те, що товар, поставлений за спірними накладними, відповідачем оплачений частково на суму 24 385 грн., а відтак, заборгованість за вказаний товар становить 49 976 грн. (74 361-24 385).

На підтвердження факту часткової оплати відповідачем товару позивач долучив до матеріалів справи довідку № 46 від 12.06.2017 за підписом директора (а.с. 22), а також належним чином засвідчену копію підписаного сторонами акту звірки взаєморозрахунків за Договором станом на 1 квартал 2017 року (а.с. 27), зі змісту якого слідує, що станом на 04.01.2017 неоплаченим з поставленого позивачем відповідачу за Договором залишався товар на загальну суму 112 476 грн.; що за період з 04.01.2017 по 31.03.2017 (за перший квартал 2017 року) відповідач перерахував позивачу 62 500 грн., тобто заборгованість по оплаті такого товару станом на 31.03.2017 становила 49 976 грн.; що 04.01.2017 та 31.03.2017 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 19 338,25 грн., а відтак, відповідач визнав заборгованість перед позивачем у загальній сумі 69 314,25 грн. (вказана заборгованість складається з спірної заборгованості, яка виникла до 01.01.2017 (49 976) та заборгованості за поставлений протягом першого кварталу 2017 року товар (19 338,25) - примітка суду).

При цьому вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Товар на суму 19 338,25 грн. позивачем не заявлено.

Отже, відповідач, підписавши вказаний акт звірки розрахунків, фактично визнав як поставку спірного товару, так і його часткову оплату.

Відповідач в апеляційній скарзі, заперечуючи проти позову, посилається на те, що:

- в Договорі зазначено, що Дочірнє підприємство «Аромат» Філію «Сумський молочний завод» представляє директор філії Бєлік Людмила Вікторівна, яка діє на підставі довіреності та положення про філію, проте відповідно до п. 5.2 Положення про філію «Сумський молочний завод» Дочірнього підприємства «Аромат» від 23.11.2003 директор філії має право, зокрема, укладати угоди, розпоряджатися майном (крім основних засобів), що передано Головним підприємством Філії на суму, що не перевищує 20 000 грн., а на суму більшу за 20 000 грн. - на підставі письмового дозволу Головного підприємства, проте жодних дозволів на укладення спірного договору, суми поставки за яким перевищу 20 000 грн., директору Філії «Сумський молочний завод» не видавалось, а відтак, як спірний договір, так і всі первинні документи, які свідчать про його виконання, укладені директором Філії «Сумський молочний завод» з перевищенням повноважень;

- позивачем не було дотримано умов спірного договору та належним чином поставлено товар відповідачеві, оскільки ним не було надано належним чином оформлених первинних документів, які б підтверджували факт поставки товару, так як позивачем не надано жодної дійсної довіреності на осіб, які отримували товар за спірними накладними, а надані позивачем копії видаткових накладних не містять печатки підприємства і, як наслідок, не можуть вважатися належними чином оформленими первинними документами.

Щодо підписання Договору особою з перевищенням наданих їй повноважень слід зазначити таке.

Стаття 204 ЦК України встановлює презумпція правомірності правочину, а саме те, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Водночас частиною 1 ст. 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів визнання Договору недійсним в судовому порядку, в тому числі і з підстав підписання його особою з перевищенням повноважень, колегія суддів вважає недоведеним факт недійсності Договору та виходить з того, що такий правочин є правомірним.

У такому випадку часткова оплата Товару вважається належним наступним схваленням спірного Договору.

Слід зазначити і про те, що умови Положення про філію «Сумський молочний завод» Дочірнього підприємства «Аромат» не містять обмежень щодо підписання керівником філії актів звірки розрахунків, в той час як підписанням вищезгаданого акту звірки розрахунків відповідною особою від імені філії та скріплення підпису такої особи печаткою філії фактично свідчить про схвалення такою особою вищезгаданого правочину, в той час як згідно з ч. 2 ст. 241 ЦК України наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем не було надано належним чином оформлених первинних документів, які б підтверджували факт поставки товару, так як позивачем не надано жодної дійсної довіреності на осіб, які отримували товар за спірними накладними, а надані позивачем копії видаткових накладених не містять печатки підприємства і, як наслідок, не можуть вважатися належними чином оформленими первинними документами, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 207 ЦК України в редакції, станом на дату виникнення спірних відносин, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, що скріплюється печаткою.

Зі змісту наданих позивачем копій видаткових накладних № 1005 від 28.09.2016 на суму 37 314 грн. та № 1081 від 20.10.2016 на суму 37 047 грн. слідує, що підпис особи, яка отримала товар, засвідчений печаткою Філії «Сумський молочний завод» Дочірнього підприємства «Аромат», в той час як зі змісту наданого відповідачем Положення про філію не слідує, що вказаній особі не надано прав на отримання товару.

Доказів про те, що печатка Філії «Сумський молочний завод» Дочірнього підприємства «Аромат» вибула з її володіння в результаті злочинних дій третіх осіб, суду не надано.

Враховуючи, що печаткою юридичної особи завіряється підпис уповноваженої особи, колегія суддів вважає доведеним, що видаткові накладні № 1005 від 28.09.2016 на суму 37 314 грн. та № 1081 від 20.10.2016 на суму 37 047 грн. свідчить про передачу позивачем відповідачу товару на загальну суму 74 361 грн.

Слід зазначити і про те, що відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Крім того, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Видаткові накладні № 1005 від 28.09.2016 та № 1081 від 20.10.2016, які засвідчують встановлений факт здійснення господарської операції та договірних відносин, вказаним вимогам відповідають.

За таких обставин, вказані накладні визнаються судом належним доказом поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 74 361 грн.

Щодо відсутності довіреностей на отримання спірного товару, на що також посилається відповідач, слід зазначити таке.

Відповідно до пункту 8 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року № 99, довіреність на отримання цінностей видається на строк не більше 10 днів і є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначений перелік та кількість цінностей.

Відсутність довіреності за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України у справі №903/679/14 від 29.04.2015

З огляду на обставини, які викладені вище, колегія суддів визнає доведеним факт поставки позивачем відповідачу на виконання умов Договору товару на загальну суму 74 361грн.

Враховуючи часткову, на суму 24 385 грн., оплату спірного товару, заборгованість за нього становить 49 976 грн. (74 361-24 385).

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх вимог, відповідач вказаних обставин належними та допустимим доказами не спростував.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов'язання з оплати поставленого позивачем за Договором товару на суму 49 976 грн. в порядку та в строки, встановлені Договором, тому суд першої інстанції правомірно визнав законними вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу на зазначену суму. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 7 729,53 грн. слід зазначити таке.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт виконання відповідачем свого обов'язку оплатити поставлений за Договором товар з порушенням встановленого Договором сторін строку, є підстави для застосування встановленої Договором та законодавством відповідальності.

Згідно з п. 4.5 Договору за порушення терміну проведення розрахунків покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, вимоги про стягнення пені та 3 % річних є обґрунтованими, проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем при розрахунку пені та 3 % річних допущено помилку, яка полягає у тому, що позивач при розрахунку вказаних сум не прийняв до уваги те, що останній день оплати спірного товару за видатковою накладною № 1005 від 28.09.2015 припав на вихідній день (08.10.2016), а відтак, останнім днем сплати у такому випадку мав бути перший робочий день після вихідних (10.10.2016), а пеню, інфляційні втрати та 3 % річних, відповідно, слід нараховувати з 11.10.2016, а не з 10.10.2016 як розраховано позивачем.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно задовольнив позовні вимоги позивача про стягнення пені та 3 % річних за уточненим розрахунком суду в сумі 7 718,94 грн. та 942,42 грн. відповідно, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат за розрахунком позивача в сумі 4 254,86 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Дочірнього підприємства «Аромат» в особі філії «Сумський молочний завод» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2017 у справі № 910/10225/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України судові витрати за подачу апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Аромат» в особі філії «Сумський молочний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2017 у справі № 910/10225/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2017 у справі № 910/10225/17 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/10225/17.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді С.А. Пашкіна

А.І. Мартюк