РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2017Справа №910/11326/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-будівельна компанія «Енергія»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Крінель»

Про стягнення 139 633,70 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Хайтов П.В., Кухарук В.О.

Від відповідача: не з'явився

Від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-будівельна компанія «Енергія» (далі - відповідач) про стягнення 139 633,70 грн., з яких: 68 572,91 грн. грошових коштів на оплачені, проте не виконані роботи, 68 572,91 грн. штрафу, 734,99 грн. - 3% річних, 1 782,89 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.17. порушено провадження у справі № 91011326/17 та призначено її до розгляду на 27.07.17.

За результатами судового засідання 27.07.17. розгляд справи було відкладено на 30.08.17., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

28.08.17. позивачем через відділ діловодства суду подано нормативно-правове обґрунтування позовних вимог.

В судовому засіданні 30.08.17. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 30.08.17. повторно не з'явився, вимоги попередніх ухвал суду не виконав, письмового відзиву на позов та контррозрахунку ціни позову не надав, заяв чи клопотань не подав і не надіслав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Третя особа в судове засідання 30.08.17. не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відомості про місцезнаходження відповідача та третьої особи підтверджуються даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представників відповідача та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 910/11326/17.

В судовому засіданні 30.08.17. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

14.09.16. між позивачем (далі - Замовник) та третьою особою (далі - Підрядник) було укладено Договір підряду № 14-09/16 (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) замовник доручає, а Підрядник приймає на себе зобов'язання на свій ризик, у відповідності до умов Договору виконати роботи по ремонту покрівлі будівель корівнику за адресою: с. Тараса Шевченка Ріпкинського району Чернігівської області загальною площею 3846,15 кв.м в установлений Договором строк, належної якості, в межах договірної ціни і затвердженої проектно-кошторисної документації, розробленої підрядником і наданої Замовнику і здати об'єкт замовнику. Види, обсяг, вартість робіт, матеріалів, комплектуючих вказані в Договірній ціні, яка є невід'ємною частиною Договору.

26.09.16. Договором № 26-09/16 про заміну сторони Договору третьою особою було передано, а відповідачем, як Підрядником, прийнято права та обов'язки по договору. Крім того, позивачем, відповідачем та третьою особою договором № 26-09/16 від 26.09.16. погоджено, що ціна та загальна вартість робіт встановлюється договірна в розмірі 632885,72 грн. з ПДВ.

Строк дії Договору встановлено пунктом 13.1 з моменту його підписання сторонами і діє до повного його виконання.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір № 14-09/16 від 14.09.16. та Договір № 26-09/16 від 26.09.16. як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами Договір є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Сторонами було погоджено, підписано та скріплено печатками Договірну ціну до Договору.

Як відзначалось судом, за Договором ціна та загальна вартість робіт встановлюється договірна в розмірі 632 885,72 грн. з ПДВ.

На виконання умов Договору позивачем було сплачено відповідачу 634 860,05 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Додатковою угодою № 1 від 12.12.16. до Договору позивач та відповідач погодили, що загальний строк виконання всіх робіт за Договором встановлюється до 30.04.17.

Натомість, у вказаний строк відповідачем виконано роботи на суму 566 287,14 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами приймання-передачі виконаних будівельних робіт а формою № КБ-2в та Довідками про вартість робіт та витрати за формою № КБ-3.

Спір у справі виник в зв'язку не виконанням в повному обсязі відповідачем своїх зобов'язань по виконанню оплачених позивачем робіт за Договором.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки до виконання частини оплачених робіт за Договором відповідач не приступив, позивач направив 12.04.17. останньому претензію від 11.04.17. в якій вимагав негайно приступити до виконання робіт.

За приписами пункту 10.7 Договору, якщо Підрядник не приступає своєчасно до виконання Договору чи приступає з порушенням графіку виконання підрядних робіт чи роботи ведуться так повільно, що завершення будівництва в строк стає явно неможливим, Замовник вправі в односторонньому порядку відмовитись від Договору. В зазначеному випадку Підрядник зобов'язується повернути різницю між загальною сумою всіх сплачених авансових платежів за Договором та загальною вартістю всіх фактично виконаних підрядником робіт і оплачених матеріалів.

Про односторонню відмову від Договору згідно пунктів 10.7, 10.8, 10.6 замовник попередньо попереджає підрядника в письмовій формі. В даному випадку Договір припиняє свою дію через 10 днів з дати, вказаної в такому повідомленні, а якщо таке повідомлення було отримано підрядником після настання такої дати, - з моменту отримання повідомлення підрядником. Таке припинення не звільняє підрядника від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання його зобов'язань за Договором (п. 10.9 Договору).

Позивач надіслав відповідачу повідомлення № 777 від 23.06.17. про односторонню відмову від Договору, в якому вказав, що оскільки станом на 26.06.17. відповідач не приступив до виконання невиконаних робіт за Договором, Замовник відмовляється від Договору, внаслідок чого останній є припиненим з 03.07.17., та просить підрядника повернути невикористані грошові кошти за роботи в сумі 68 572,91 грн.

Означене повідомлення було надіслано відповідачу 23.06.17., що підтверджується наявним в матеріалах справи описом вкладення в цінний лист.

За даними офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта»: http://services.ukrposhta.com/barcodesingle за штрихкодовим ідентифікатором 947 вбачається, що вказане поштове відправлення надійшло на адресу з поштовим індексом 04080 (адресу відповідача) 26.06.17. та повернуто за зворотною адресою 26.07.17.

Отже, Договір припинив свою дію в порядку п. 10.9 Договору через 10 днів після 03.07.17. (дати, вказаної в повідомленні), а саме, з 14.07.17., а тому відповідач зобов'язаний повернути позивачу 68 572,91 грн. (634 860,05 грн. - 566 287,14 грн.), як різницю між загальною сумою всіх сплачених авансових платежів за Договором та загальною вартістю всіх фактично виконаних підрядником робіт і оплачених матеріалів.

З огляду на вказане позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо вимог про стягнення 68 572,91 грн. штрафу, суд відзначає наступне.

Додатковою угодою № 1 від 12.12.16. до Договору сторони погодили, що у випадку порушення строків виконання робіт за Договором 9як загального, так і окремих етапів) більше ніж на 15 календарних днів, підрядник зобов'язується додатково виплатити Замовнику штраф в розмірі вартості невиконаних робіт по ремонту покрівлі та/чи вартості непоставлених та/чи змонтованих вентиляційних коробів.

Приписами ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зазначене кореспондується з нормами ст. 617 Цивільного кодексу України згідно якої особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Як зазначалося вище, Додатковою угодою № 1 від 12.12.16. до Договору позивач та відповідач погодили, що загальний строк виконання всіх робіт за Договором встановлюється до 30.04.17.

Разом з тим, відповідач понад 15 календарних днів порушив строки виконання робіт, встановлені Договором.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, суд відзначає, що приписами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Згідно зі ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, вказана стаття поширюється і на майнові відносини, що регулюються Господарським кодексом України. У зв'язку з цим на положення Господарського кодексу України про господарські договори також поширюються принцип свободи договору, крім випадків, передбачених абзацем другим ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України (яка встановлює обмеження права сторін договору відступати від положень нормативно-правових актів).

Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу, суд встановив, що він є вірним, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 68 572,91 грн. штрафу.

Крім вказаного, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 734,99 грн. - 3% річних, 1 782,89 грн. - інфляційних втрат.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як відзначалось судом, Договір припинив свою дію в порядку п. 10.9 Договору через 10 днів після 03.07.17. (дати, вказаної в повідомленні), а саме, з 14.07.17., а тому у відповідача саме після вказаної дати виник обов'язок повернути позивачу 68 572,91 грн.

Проте, позивач нараховує 3% річних за період з 01.05.17. по 07.07.17. та інфляційні втрати за період з 01.05.17. по 04.07.17.

Разом з тим, з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Таким чином, оскільки початкова дата періоду для нарахування 3% річних та інфляційних втрат виходить за межі визначеного позивачем періоду часу для вказаних нарахувань, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно-будівельна компанія «Енергія» (04080, м. Київ, вул. Межигірська, 82-А, офіс 107; ідентифікаційний код 40290486) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка (15054, Чернігівська область, Ріпкинський район, с. Тараса Шевченка, вул. Тарасевича, б. 1Б; ідентифікаційний код 03796761) 68 572 (шістдесят вісім тисяч п'ятсот сімдесят дві) грн. 91 коп. - основного боргу, 68 572 (шістдесят вісім тисяч п'ятсот сімдесят дві) грн. 91 коп. - штрафу, 2 057 (дві тисячі п'ятдесят сім) грн. 19 коп. - судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.09.17.

Суддя Т.М. Ващенко