РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2017Справа №910/10764/17
За позовом Інституту надтвердих матеріалів ім. В.М. Бакуля Національної академії наук України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Плюс»

про стягнення 16 147,40 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Сидоренко Т.М. (дов. №11/07/02 від 07.07.2017);

від відповідача - не з'явився.

встановив :

03.07.2017 Інститут надтвердих матеріалів ім. В.М. Бакуля Національної академії наук України звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Плюс» про стягнення заборгованості у розмірі 16 147,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором №71 на відшкодування витрат по сплаті податку за землю від 01.01.2008.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.07.2017 порушено провадження у справі № 910/10764/17, розгляд справи призначено на 11.07.2017.

11.07.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.07.2017, враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача, невиконання ним вимог ухвали суду від 04.07.2017, а також необхідність витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено на 15.08.2017.

В судове засідання 15.08.2017 з'явився представник позивача, надав пояснення по суті справи.

Представник відповідача у судове засідання 15.08.2017 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 15.08.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

01.01.2008 між Інститутом надтвердих матеріалів ім. В.М. Бакуля Національної академії наук України (далі - позивач, інститут) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс Плюс» (далі - відповідач, платник) було укладено договір №71 на відшкодування витрат по сплаті податку за землю, відповідно до умов п. 1.1 якого інститут є постійним користувачем земельної ділянки згідно Державного акту на право постійного користування землею 1-КВ №003954, площею 151298 кв.м і приймає на себе зобов'язання на підставі Закону України «Про плату за землю» здійснювати сплату земельного податку відповідно до використовуваної виробничої площі, що перебуває у користуванні платника.

Відповідно до п. 1.2 договору платник приймає на себе зобов'язання відшкодувати інституту в повному обсязі витрати по сплаті податку на землю в сумі 32023,68 грн. +20% ПДВ, розрахованого за формою Головної податкової інспекції відповідно до виробничих площ 1533,8 кв.м (в корпусах №1, 46), що перебувають у користуванні платника.

Копії відповідних розрахунків додані до позовної заяви в додатках №№ 25, 26, 27, 28, 29 до договору, погоджені та підписані відповідачем та скріплені його печаткою.

Відповідно до п.2.1 договору, інститут обчислює суму земельного податку платника в порядку, визначеному Законом України «Про плату за землю», подає дані до податкової інспекції і сплачує земельний податок рівними частинами щомісячно.

Згідно з п.2.2 договору, платник відшкодовує щомісячно, до 15 числа наступного місяця інституту у повному обсязі суму податку на землю, обчислену пропорційно тій частині площі, що знаходиться фактично у користуванні платника.

Пунктом 3.1 договору визначено, що договір набуває чинності з моменту надання площі у користування і діє до 31.12.2008. У разі розірвання договору одна із сторін надсилає іншій повідомлення не менш ніж за місяць до дати розірвання договору.

У відповідності до п.3.2 договору, договір вважається продовженим на черговий і наступні календарні роки без оформлення додаткових документів, якщо сторони не вжили дій до його розірвання, або повідомлення про мотивований строк закінчення договору згідно з п.3.1.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що Інститут надтвердих матеріалів ім. В.М. Бакуля Національної академії наук України належним чином виконав взяті на себе зобов'язання за договором на відшкодування витрат по сплаті податку на землю, що підтверджується наявними у матеріалах справи рахунками №2396 від 30.11.2016 на суму 4912,90 грн., №2414 від 30.11.2015 на суму 120,51 грн., №2552 від 31.12.2015 на суму 4912,90 грн., №2570 від 31.12.2015 на суму 120,51 грн., №170 від 31.01.2016 на суму 5907,89 грн., №190 від 31.01.2016 на суму 172,69 грн., а всього на суму 16 147,40 грн.

Проте відповідач, всупереч умовам укладеного між сторонами договору не виконав своїх обов'язків, в результаті чого у останнього виникла заборгованість по відшкодування витрат по сплаті податку за землю за період з листопада 2015 року по січень 2016 року в розмірі 16 147,40 грн.

Наявність у відповідача заборгованості в розмірі 16 147,40 грн. перед позивачем також підтверджується наявними в матеріалах справи бухгалтерською довідкою про залишкову суму боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Плюс» перед позивачем станом на 11.08.2017.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному сплачено відшкодування податку за землю за період з листопада 2015 року по січень 2016 року в розмірі 16 147,40 грн.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст.525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.7 ст.193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджується, що Інститут надтвердих матеріалів ім. В.М. Бакуля Національної академії наук України належним чином виконав взяті на себе зобов'язання за договором на відшкодування витрат по сплаті податку на землю, що підтверджується наявними у матеріалах справи рахунками №2396 від 30.11.2016 на суму 4912,90 грн., №2414 від 30.11.2015 на суму 120,51 грн., №2552 від 31.12.2015 на суму 4912,90 грн., №2570 від 31.12.2015 на суму 120,51 грн., №170 від 31.01.2016 на суму 5907,89 грн., №190 від 31.01.2016 на суму 172,69 грн., а всього на суму 16 147,40 грн.

Враховуючи вищевикладене, на час розгляду спору у господарському суді відповідачем не надано доказів відшкодування податку за землю за період з листопада 2015 року по січень 2016 року в розмірі 16 147,40 грн, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача боргу в сумі 16 147,40 грн. є обґрунтованою, документально підтвердженою, а відтак підлягає задоволенню.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 16 147,40 грн. нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Плюс» (03040, м. Київ, вул. Васильківська, 14, оф. 409, код 32766573) на користь Інституту надтвердих матеріалів ім. В.М. Бакуля Національної академії наук України (04074, м. Київ, вул. Автозаводська, 2, код 05417377) заборгованість в розмірі 16 147 (шістнадцять тисяч сто сорок сім) грн. 40 коп. та судовий збір в розмірі 1600 (одна тисячі шістсот) грн. 00 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане 21.08.2017.

Суддя В.О. Демидов