УХВАЛА

17.08.2017Справа № 34/3-8/160

За скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої

служби Міністерства юстиції України

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

до Державного агентства з резерву України

треті особи 1. Міністерство фінансів України

2. Міністерство аграрної політики України

про стягнення 130.614.067,93 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Мануілова Я.І., довіреність № 10-498/д від 09.08.2016

від відповідача Михайлюк А.З., довіреність № 983/0/4-17 від 14.03.2017

від третіх осіб не з'явились

від ВДВС не з'явився

СУТЬ СПОРУ :

Рішенням Вищого арбітражного суду України від 25.01.2001 у справі № 8/160 стягнуто з Державного агентства з управління державним матеріальним резервом на користь Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» 130.614.067,93 грн. заборгованості та 1.700,00 грн. витрат по сплаті державного мита.

25.01.2001 на виконання зазначеного рішення Вищим арбітражним судом України видано відповідний наказ.

Постановою колегії по перегляду рішень, ухвал, постанов Вищого арбітражного суду України № 04-1/1-2/90 від 18.04.2001 рішення Вищого арбітражного суду України від 25.01.2001 у справі № 8/160 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 34/3-8/160 від 28.12.2001 здійснено заміну відповідача - Державного агентства з управління державним матеріальним резервом на Державний комітет України з державного матеріального резерву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 34/3-8/160 від 09.04.2002 (суддя Студенець В.І.) в задоволенні заяви ВАТ «Укрнафта» про зміну способу та прядку виконання рішення Вищого арбітражного суду України від 25.01.2001 у справі № 8/160 шляхом звернення стягнення на майно відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 34/3-8/160 від 24.12.2002 ухвалу Господарського суду міста Києва № 34/3-8/160 від 09.04.2002 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України № 34/3-8/160 від 27.03.2003 постанову Київського апеляційного господарського суду № 34/3-8/160 від 24.12.2002 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 34/3-8/160 від 18.09.2008 (суддя Катрич В.С., яка розглядала відповідну заяву на підставі резолюції) змінено порядок та спосіб виконання рішення Вищого арбітражного суду України від 25.01.2001 у справі № 8/160 шляхом стягнення з Державного комітету України з державного матеріального резерву з усіх відкритих рахунків на користь Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» 102.555.442,93 грн. заборгованості, 1.700,00 грн. витрат по сплаті державного мита.

18.09.2008 на виконання зазначеної вище ухвали видано відповідний наказ зі строком дії до 18.09.2011.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 34/3-8/160 від 19.11.2008 ухвалу Господарського суду міста Києва № 34/3-8/160 від 18.09.2008 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України № 34/3-8/160 від 09.04.2009 постанову Київського апеляційного господарського суду № 34/3-8/160 від 19.11.2008 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 25.06.2009 відмовлено в порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України № 34/3-8/160 від 09.04.2009.

Ухвалою Верховного Суду України від 16.07.2009 відмовлено в порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України № 34/3-8/160 від 09.04.2009.

03.07.2017 Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» звернулося до господарського суду зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просить:

- визнати незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не надіслання на адресу ПАТ «Укрнафта» копії постанови ВП № 12979679 від 14.05.2013 про повернення виконавчого документа стягувачу, а також щодо не повернення ПАТ «Укрнафта» наказу Господарського суду міста Києва № 34/3-8/160 від 18.09.2008;

- визнати недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 12979679 від 14.05.2013 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 03.07.2017 за № 04-23/1980 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ (звільнення судді Студенця В.І.), призначено проведення повторного автоматичного розподілу даної справи.

Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 03.07.2017 визначено суддю Сівакову В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 34/3-8/160 від 06.07.2017 скаргу призначено до розгляду на 17.08.2017.

04.07.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі № 34/3-8/160.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 34/3-8/160 від 07.08.2017 поновлено пропущений строк для пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва № 34/3-8/160 від 18.09.2008.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 34/3-8/160 від 21.07.2017 замінено державний комітет України з державного матеріального резерву на його правонаступника - Державне агентство резерву України.

Позивачем 20.07.2017 до відділу діловодства суду подано додаткові документи.

Позивачем 21.07.2017 до відділу діловодства суду подано додаткові документи.

Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 24.07.2017 до відділу діловодства суду подано документи по справі та повідомлено про неможливість надати копію оскаржуваної постанови, у зв'язку із знищенням виконавчого провадження по закінченню строку його зберігання.

Відповідачем 11.08.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду скарги, у зв'язку з неможливістю направити повноважного представника в судове засідання.

Позивачем 04.08.2017 до відділу діловодства суду подано письмові пояснення з обґрунтуванням підстав для визнання недійсною постанови ВП № 12979679 від 14.05.2013.

Відповідач в судовому засіданні 17.08.2017 не підтримав подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду скарги.

Позивач (скаржник) в судовому засіданні 17.08.2017 вимоги скарги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 17.08.2017 проти задоволення скарги заперечував.

Треті особи в судове засідання 17.08.2017 представників не направили.

Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Київ в судове засідання 04.07.2017 представника не направив, письмові пояснення щодо викладених у скарзі вимог не подав.

Відповідно до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника скаржника, Господарський суд міста Києва встановив:

Згідно ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160.

25.05.2009 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Іванченком О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 12979679 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160.

12.06.2009 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Іванченком О.В. винесено постанову про зупинення виконавчого провадження № 12979679 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160 до розгляду судом скарги на дії державного виконавця.

10.08.2009 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Іванченком О.В. винесено постанову про поновлення виконавчого провадження № 12979679 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160.

22.06.2017 стягувач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою від 22.06.2017 №10/1317 щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №12979679, оскільки з 10.08.2009 стягувач не отримував жодних відомостей щодо виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160 (копія заяви та реєстру передачі документів з відміткою про отримання Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України долучена до заяви).

З інформаційної довідки ВП-спецрозділ з Єдиного реєстру виконавчих проваджень від 20.07.2017 щодо виконавчого провадження № 12979679 вбачається, що 14.05.2013 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Іванченком О.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника), зокрема зазначено наступну підставу:

« 25.05.2009 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, боржнику встановлено строк на добровільне виконання, копію постанови направлено сторонам. У строк наданий на добровільне виконання рішення суду боржником не виконано. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).Частиною 1 статті 2 Закону встановлено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Статтею 21 Закону визначена підвідомчість виконавчих проваджень відділам примусового виконання рішень. Відповідно до зазначеної статті Закону виконання рішень, боржниками за якими є органи державної влади покладається на відповідні відділи примусового виконання рішень. Разом з цим, статтею 3 Закону передбачено, що у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів % виконуються податковими органами, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами. Рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який набрав чинності з 01.01.2013, встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом та особливості їх виконання. Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено особливості надання державою гарантій щодо виконання рішень суду, а саме: держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державні підприємство, установа, організація, юридична особа, примусова реалізація майна, якої забороняється відповідно до законодавства. Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часок, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду».

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Виходячи зі змісту обґрунтувань повернення, викладених державним виконавцем у постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 14.05.2013, такі обставини не є законодавчими заборонами на звернення стягнення на майно боржника. Крім того, норми, які встановлювали заборону на звернення стягнення на майно певних боржників, передбачали: Закон України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», Закон України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливо-енергетичного комплексу», Закон України «Про виконавче провадження», Закон України «Про державний матеріальний резерв».

Закон України «Про державний матеріальний резерв» встановлював, що запаси державного резерву незалежно від його місцезнаходження, а також підприємства, установи і організації та інші об'єкти, що входять до системи державного резерву, і земельні ділянки, на яких вони розміщені, є державною власністю і не підлягають приватизації та іншим видам відчуження. Передача майна, необхідного для забезпечення зберігання матеріальних цінностей державного резерву і закріпленого за цими підприємствами, установами і організаціями, у тому числі в оренду, здійснюється на підставі рішення Кабінету Міністрів України, іншого майна - на підставі рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного матеріального резерву, відповідно до законодавства.

Вказані закони не встановлювали заборону щодо звернення стягнення на кошти боржника.

В той же час, викладені у постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві обґрунтування підстав повернення виконавчого документа стягувачеві, не містять жодної вказівки на існування будь-яких законодавчих заборон щодо стягнення з боржника грошових коштів, які могли би слугувати підставами для повернення виконавчого документа стягувачеві в порядку п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

01.01.2013 набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» відповідно до якого виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, викладені у постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 14.05.2013 обставини не свідчать про існування загальних законодавчих заборон щодо стягнення з боржника грошових коштів, які могли би слугувати підставами для повернення виконавчого документа стягувачеві в порядку п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а свідчать про необхідність виконання наказу Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160 в порядку, визначеному Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

З урахуванням викладеного доводи скаржника щодо неправомірності дій при винесенні постанови ВП № 12979679 від 14.05.2013 про повернення виконавчого документу стягувачу відповідають дійсності, а тому є підстави для визнання цієї постанови недійсною.

За змістом ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не доведено факту відправлення рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.05.2013 разом з наказом Господарського суду міста Києва від 18.09.2008 у справі 34/3-8/160.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України належних та допустимих доказів які б спростували обставини зазначені скаржником та встановлені судом, не подано.

Відповідно до п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України (зі змінами та доповненнями), за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що скарга Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 ГПК України, -

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити повністю.

2. Визнати незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не надіслання на адресу ПАТ «Укрнафта» копії постанови ВП № 12979679 від 14.05.2013 про повернення виконавчого документа стягувачу, а також щодо не повернення ПАТ «Укрнафта» наказу Господарського суду міста Києва № 34/3-8/160 від 18.09.2008.

3. Визнати недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 12979679 від 14.05.2013 про повернення виконавчого документа стягувачу.

СуддяВ.В. Сівакова