ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

30.08.2017р. Справа № 905/680/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Бойко І.А. при помічнику судді Буховець С.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

розглянувши матеріали за скаргою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1», м. Київ

на дії Приморського відділу ДВС м. Маріуполь головного територіального управління юстиції у Донецькій області

у справі №905/680/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ», м. Маріуполь, Донецька область,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ», м. Донецьк,

про: витребування майна з чужого незаконного володіння,

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1», м. Київ,

до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ», м. Маріуполь, Донецька область, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ», м. Донецьк,

про визнання Договору зберігання б/н від 03.06.2014р. недійсним та витребування майна

За участі представників сторін:

від скаржника: ОСОБА_2 за довіреністю №19-12/16-37 від 19.12.2016р.;

від стягувача: не з`явився;

від боржника: не з`явився;

від ВДВС: не з`явився.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.10.2015р. по справі №905/680/15 (суддя Харакоз К.С.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ», м. Маріуполь, Донецька область до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ», м. Донецьк, про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1», м. Київ, до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ», м. Маріуполь, Донецька область, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ», м. Донецьк, про визнання Договору зберігання б/н від 03.06.2014р. недійсним та витребування майна задоволені.

30.10.2015р. господарським судом видані відповідні накази про примусове виконання рішення господарського суду Донецької області від 12.10.2015р. по справі №905/680/15.

02.08.2017 на адресу господарського суду Донецької області надійшла скарга №508-07/17 від 27.07.2017р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1», м. Київ, відповідно до якої скаржник просить:

- визнати дії заступника начальника відділу Приморського ДВС Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_3 неправомірними;

- скасувати постанову заступника начальника відділу Приморського відділу ДВС Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_3 про закінчення виконавчого провадження №51086107 від 07.07.2017р.

Представник скаржника у судовому засіданні підтримав скаргу у повному обсязі та просить задовольнити її.

Представник стягувача в судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення скарги у повному обсязі.

Представник боржника в судове засідання не з`явився.

Представник ВДВС в судове засідання не з`явився. Через електронну пошту суду надіслав заперечення на скаргу на дії державного виконавця №51086107/8 від 29.08.2017р., в яких просить відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі та розглянути справу без участі представника ВДВС.

Дослідивши матеріали справи, скаргу та додані до неї документи, оцінивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга та докази за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, господарський суд дійшов висновку про те, що скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1» підлягає відмові у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України, судові рішення ухвалюються судом іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

За приписами ст. 115 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) встановлено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Також, відповідно до ч.2. ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Виконання рішення суду здійснюється на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (стаття 116 Господарського процесуального кодексу України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 55 Конституцією України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів держаної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Законом України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. Виконання судових рішень державною виконавчою службою регулюється Законом України «Про виконавче провадження», та виконавчі дії здійснюються згідно з Інструкцією про проведення виконавчий дій, затверджену наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999р.

Тобто норми, які регулюють відносини між державним виконавцем та іншими учасниками виконавчого провадження містяться у Законі України «Про виконавче провадження».

Розгляд скарг на рішення дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та вирішення ряду питань виконавчого провадження, що регулюються Законами України «Про виконавче провадження», «Про державну виконавчу службу», віднесено до компетенція суду.

Процесуальний порядок розгляду та вирішення даних скарг врегульовується розділом ХІV Господарського процесуального кодексу України «виконання рішення, ухвали, постанови», ухвалених відповідно до господарського процесуального кодексу України, в ході якого оцінюються законність дій (бездіяльності) державного виконавця, законність прийнятих ним рішень.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Акт державного органу це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обовязків характер для субєктів цих відносин.

Згідно Закону України «Про виконавче провадження», юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду є постанова державного виконавця.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про державну виконавчу службу», дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Право на таке оскарження може бути реалізовано з дотриманням вимог статей 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» та в порядку, визначеному статтею 74 цього Закону.

Отже, оскарженню підлягають дії (бездіяльність) державного виконавця оформлені відповідною постановою.

Частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Закон України «Про виконавче провадження», який є спеціальною нормою не передбачає можливість оскарження всього виконавчого провадження по виконанню виконавчого документа.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 26.12.2003р. №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», стягувач, боржник або прокурор мають право оскаржити дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів тільки до господарського суду, який розглянув відповідну справу по першій інстанції.

У відповідності до частини другої статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.10.2015р. по справі №905/680/15 (суддя Харакоз К.С.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ», м. Маріуполь, Донецька область до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ», м. Донецьк, про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1», м. Київ, до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ», м. Маріуполь, Донецька область, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ», м. Донецьк, про визнання Договору зберігання б/н від 03.06.2014р. недійсним та витребування майна задоволені.

Визнано недійсним договір зберігання б/н від 03.06.2014р. укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ».

Витребувано з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ» (87525, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Бахчиванджи, б.2; ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ» (83030, м.Донецьк, вул.Майська, б.86-а; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1» (04073, м.Київ, проспект Московський, б. 9, корп. 5, оф.101; ) майно Автограйдер ДЗ-98, заводський номер 4678, № двигуна 70324427.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове будівництво «АЛЬТКОМ» (87525, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Бахчиванджи, б.2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1» (04073, м. Київ, проспект Московський, б. 9, корп. 5, оф.101; ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГ-СТРОЙ КОМПАНІЯ» (83030, м.Донецьк, вул.Майська, б. 86; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1» (04073, м.Київ, проспект Московський, б.9, корп.5, оф.101; ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень.

У відповідності з вимогами статті 116 Господарського процесуального кодексу України 30.10.2015р. були видані накази про примусове виконання рішення суду.

Так, в силу статті 1 Закону України «Про державну виконавчу службу», виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

16.05.2016р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51086107.

02.06.2016р. державним виконавцем здійснено перевірку виконання виконавчого провадження №51086107, відповідно до якої складено акт державного виконавця «Рішення суду боржником у строк для добровільного виконання не виконано».

02.06.2016р. державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу №51086107.

14.06.2016р. державним виконавцем здійснено повторну перевірку виконання виконавчого провадження №51086107, відповідно до якої складено акт державного виконавця «Рішення суду боржником у строк для добровільного виконання не виконано».

14.06.2016р. державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу №51086107.

Скаржник у скарзі вважає, що дії державного виконавця порушують законні права та інтереси підприємства, як стягувача, оскільки не вчинено жодних дій, які були направлені на пошук чи виявлення вказаного майна, яке підлягає поверненню згідно судового наказу, що в свою чергу призвело до невиконання рішення суду та, як наслідок, до грубого порушення прав стягувача у цій справі.

На момент розгляду заяви про відкриття виконавчого провадження діяв Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016р.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (надалі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, Закон України «Про виконавче провадження» зобов'язує державного виконавця вчиняти виконавчі дії у певній послідовності для задоволення вимог стягувача та дотримання прав боржника.

Згідно з ч.3. ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обовязковою для виконання поліцією, але, відповідно до договору ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про реєстрацію машини (знаходяться у заявника та у боржника).

Тобто, заявником не реалізовано свого права (як власника майна) оголосити у розшук майно яке за виконавчим документом необхідно передати ТОВ «Райффайзен ОСОБА_1».

Відповідно до ст. 63 зазначеного Закону передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу та у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Тобто, рішення не може бути виконано без участі боржника так як майно яке необхідно передати Заявнику не належить Боржнику, а належить ТОВ «Райффайзен ОСОБА_1».

Як свідчать надані до суду документи, 01.03.2017р. за №121 до Приморського ВП ГУНП в Донецькій області (87500, м. Маріуполь, вул. М. Десантників, 19) надіслано подання про притягнення до кримінальної відповідальності керівництва ТОВ «ШБ «Альтком» ().

07.07.2017р. державним виконавцем винесено постанову №51086107 про закінчення виконавчого провадження.

07.07.2017р. державним виконавцем у звязку із закінченням виконавчого провадження складено доповідну на імя начальника Відділу про виділення накладених на Боржника та несплаченим останнім штрафів (в порядку ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження»). Тобто, постанови про накладення штрафів не є частиною виконавчого провадження №51086107.

Отже, у звязку з тим, що рішення не може бути виконано без участі боржника так як майно яке необхідно передати Заявнику не належить Боржнику, а належить ТОВ «Райффайзен ОСОБА_1», керуючись ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», заступником начальника відділу Приморського відділу ДВС Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_3 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №51086107 від 07.07.2017р.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги зазначені обставини та норми права, суд спростовує доводи скаржника про неправомірність дій державного виконавця щодо визнання дії заступника начальника відділу Приморського ДВС Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_3 неправомірними та скасування постанови заступника начальника відділу Приморського відділу ДВС Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_3 про закінчення виконавчого провадження №51086107 від 07.07.2017р., що в свою чергу призвело до невиконання рішення суду та, як наслідок, до грубого порушення прав Заявника у цій справі.

Отже, дії вчинені державним виконавцем, відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження» та нормативно-правовим актам Кабінету Міністрів України і Міністерства юстиції України, підстав для визнання незаконною дії Приморського відділу ДВС м. Маріуполь головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо невжиття своєчасних заходів примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 30.10.2015р. у справі №905/680/15 в рамках виконавчого провадження №51086107 та скасування постанови заступника начальника відділу Приморського відділу ДВС Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_3 про закінчення виконавчого провадження №51086107 від 07.07.2017р. відсутні.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що вимоги скаржника на дії Приморського відділу ДВС м. Маріуполь головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо визнання дії заступника начальника відділу Приморського ДВС Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_3 неправомірними та скасування постанови заступника начальника відділу Приморського відділу ДВС Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_3 про закінчення виконавчого провадження №51086107 від 07.07.2017р. відмовити.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За змістом статті 33 Господарського процесуального України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись положеннями ст.ст. 32, 33, 34, 43, 53, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 1, 11, 17, 18, 36, 63 Закону України «Про виконавче провадження», господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_1», м. Київ на дії Приморського відділу ДВС м. Маріуполь головного територіального управління юстиції у Донецькій області з виконання наказу у справі №905/680/15 відмовити.

Суддя І.А. Бойко