КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2017 р. Справа№ 910/11810/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Жук Г.А.

секретар: Іванов О.О.

за участю представників

позивача: не з'явився;

відповідача: Крук Р.Р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-13"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 27.07.2017

у справі №910/11810/17 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-13"

до Київської міської державної адміністрації

про відшкодування шкоди 771 635,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 у справі №910/11810/17 позовну заяву та додані до неї матеріали повернуто без розгляду на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 у справі №910/11810/17 та направити справу до суду першої інстанції на розгляд по суті заявлених вимог.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було невірно застосовано норми процесуального права, зокрема, ст. ст. 35, 63 Господарського процесуального кодексу України, що на думку позивача призвело до безпідставного повернення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2017 апеляційну скаргу позивача було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.08.2017 (головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.08.2017.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.08.2017, у зв'язку з перебуванням судді Мартюк А.І. у відпустці з 21.08.2017, апеляційну скаргу позивача було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Жук Г.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2017 апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Алданової С.О., Жук Г.А. та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 22.08.2017.

В судовому засіданні 22.08.2017 представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду - без змін як таку, що була винесена з дотриманням норм процесуального права.

Представник позивача в судове засідання 22.08.2017 не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, зважаючи на обмеженість строку розгляду апеляційної скарги на ухвали суду, а також приймаючи до уваги наявні у справі докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату та час судового розгляду, апеляційний суд визнав можливим розглядати справу у відсутність представника позивача за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 22.08.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Житлово-будівельний кооператив "Індикатор-13" (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської державної адміністрації про відшкодування 771 635,07 грн. майнової шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач зазнав шкоди внаслідок видання відповідачем незаконних правових актів (розпоряджень про затвердження тарифів з теплової енергії), які в подальшому у судовому порядку були визнані незаконними і не чинними з моменту їх прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 у справі №910/11810/17 позовну заяву та додані до неї матеріали повернуто без розгляду на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України. При цьому суд в своїй ухвалі зазначив про те, що до позовної заяви не додано доказів, що підтверджують позов, а саме не додано належним чином завірених копій постанови Шевченківського районного суду міста Києва №2а-118/11 (2а/761/4/14) від 21.03.2014 та постанови Шевченківського районного суду м. Києва №761/8760/14-а (2а/761/220/2014) від 30.09.2014 на підтвердження того, що постанови Київської міської державної адміністрації є незаконними і не чинними з моменту прийняття, якими встановлювались тарифи за теплову енергію у гарячій воді. Окрім того, позивачем заявлена вимога до Київської міської державної адміністрації про стягнення майнової шкоди у розмірі 771 635,07 грн., завданої внаслідок виданих незаконних правових актів, без будь-якої вимоги про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача, а лише зазначаючи, що розпорядження Київської міської державної адміністрації визнанні незаконними і не чинними у судовому порядку. Натомість, за висновком місцевого господарського суду, вимозі про відшкодування шкоди передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача. За такого правового врегулювання вимога про відшкодування шкоди не є об'єктом, за який справляється судовий збір. Водночас за вимогу, яка їй передує, такий платіж сплачується.

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Форма і зміст позовної заяви, а також перелік документів, які додаються до неї визначені в ст. ст. 54- 58 Господарського процесуального кодексу України.

Недодержання вимог названих статей Господарського процесуального кодексу України тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 Господарського процесуального кодексу України.

Як уже зазначалося вище, однією з підстав повернення позовної заяви було недодержання позивачем п.3 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

З цього приводу необхідно зазначити наступне.

В ст. 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Окрім того, в п.4 ч.1 ст. 65 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в необхідних випадках суддя може вчиняти такі дії по підготовці справи до розгляду, як витребування від сторін документів.

З наведеного випливає, що у разі недостатності поданих позивачем доказів, суд першої інстанції не був позбавлений права і можливості витребувати у нього необхідні докази у процесі підготовки справи до розгляду, але відповідні дії вчинені судом не були.

Виходячи з системного аналізу чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд не вправі повернути позовну заяву на підставі п.3 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України з мотиву неподання документів, що є доказами, або подання не засвідчених належним чином копій документів, оскільки позивач може їх подавати до закінчення розгляду справи (аналогічна правова позиція наведена в п.3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 (із змінами та доповненнями «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку п.3 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України не підлягав застосуванню.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України „Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п.13 ч.2 ст. 3 названого Закону судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Місцевий господарський суд у своїй ухвалі зазначив про те, що позивачем заявлена вимога до відповідача про стягнення майнової шкоди у розмірі 771 635,07 грн., завданої внаслідок виданих незаконних правових актів, без будь-якої вимоги про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача, а лише зазначаючи, що розпорядження відповідача визнані незаконними і не чинними у судовому порядку. Натомість, за висновком місцевого господарського суду, вимозі про відшкодування шкоди передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача. За такого правового врегулювання вимога про відшкодування шкоди не є об'єктом, за який справляється судовий збір. Водночас за вимогу, яка їй передує, такий платіж сплачується.

З наведеного вбачається, що вже на стадії вирішення питання про прийняття позову до провадження чи його повернення місцевий господарський суд фактично надає оцінку доданим до позову доказам і правомірності заявлених вимог, що в свою чергу суперечить нормам Господарського процесуального кодексу України, оскільки дані питання можуть вирішуватися під час вирішення спору по суті.

В Господарському процесуальному кодексі України відсутні норми, які б встановлювали певну черговість і кількість вимог у окремих категоріях спорів, які мають заявлятися у позовній заяві, оскільки дане питання вирішується безпосередньо на розсуд позивача з огляду на конкретне порушення права чи інтересу позивача.

Таким чином, враховуючи категорію даного спору, на підставі п.13 ч.2 ст. 3 названого Закону України „Про судовий збір" при поданні позовної заяви у даній справі позивач був звільнений від сплати судового збору, що в свою чергу свідчить про помилкове застосування місцевим господарським судом п.4 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги позивача підтвердились під час розгляду даної справи, що свідчить про невірне застосування Господарським судом міста Києва норм процесуального права при прийнятті ухвали від 27.07.2017 у справі №910/11810/17.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Частиною 5 статті 106 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до положень ч.7 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 - скасуванню, з направленням справи №910/11810/17 на розгляд Господарського суду міста Києва.

Відносно витрат позивача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Як уже зазначалось вище, у справі №910/11810/17 судом апеляційної інстанції було переглянуто та скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у ч.7 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, тому розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом апеляційної скарги, повинен здійснюватися судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України (аналогічна правова позиція викладена в п.4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (із змінами та доповненнями)).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 54, 56, 63, 75, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-13" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 у справі №910/11810/17 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 у справі №910/11810/17 скасувати, а справу №910/11810/17 передати на розгляд Господарського суду міста Києва.

3. Матеріали справи №910/11810/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

Г.А. Жук