РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2017Справа №916/662/17

За позовом"АГРО ТРАНС ТЕРМІНАЛ"
до1. Одеської обласної державної адміністрації; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІНТЕРМІНАЛ";
провизнання недійсним договору та скасування рішення.

Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача: Мохнюк Р.Г. - представник за довіреністю;

від відповідача-1: Кравцов Р.В. - представник за довіреністю;

від відповідача-2: Шамшуріна М.В. - представник за довіреністю;

у судовому засіданні присутній представник Новобілярської сільської ради - Стаценко В.М.

За клопотанням позивача, з метою з'ясування фактичних обставин справи та витребування від учасників судового процесу додаткових документів, які підлягають належної правової оцінки, строк слухання спору по даній справі було продовжено додатково на 15 (п'ятнадцять днів), що відповідає вимогам частини 3 статті 69 ГПК України і знайшло своє відображення у процесуальних документах суду.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО ТРАНС ТЕРМІНАЛ" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Одеської обласної державної адміністрації (надалі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІНТЕРМІНАЛ" (надалі - відповідач-2) про:

- визнання недійсним договору від 16.11.2016 р., укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2 про оренду земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0158 площею 3,0000 га, що розташована за адресою: Одеська область, Лиманський р-н (Комінтернівський р-н) Новобілярська селищна рада;

- скасування рішення про державну реєстрацію права оренди відповідача-2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0158, номер реєстраційної дії 32514344 від 23.11.2016 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірний Договір порушує права позивача, оскільки позбавляє його можливості користування власним майном, а також що для отримання в оренду вищезазначеної земельної ділянки мали бути проведені земельні торги відповідно до положень статті 134 Земельного кодексу України, проте торги не було проведено, що є порушенням встановленого законодавством порядку, окрім того земельну ділянку надано відповідачу-2 з порушенням вимог щодо її цільового використання та позивач вказує на те, що проектна документація з відведення спірної земельної ділянки суперечить нормам законодавства України.

З урахуванням вищезазначеного, позивач просить визнати спірний договір недійсним на підставі статей 203 та 215 Цивільного кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.03.2017 р. порушено провадження у справі № 916/662/17.

13.04.2017 р. від відповідача-2 до Господарського суду Одеської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позову, оскільки земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0158 було передано відповідачу-2 в оренду відповідно до вимог частини 1 та 2 статті 134 Земельного кодексу України, з урахуванням її цільового призначення, що встановлене відповідно до вимог чинного законодавства.

13.04.2017 р. від відповідача-2 до Господарського суду Одеської області надійшло клопотання Новобілярської сільської ради Лиманського району Одеської області про залучення її до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

05.05.2017 р. від позивача до Господарського суду Одеської області надійшло клопотання про витребування доказів (вих. № 0117.2 від 04.05.2017 р.), в якому він просив витребувати у відповідача-2 витяг перед проектної пропозиції про будівництво об'єктів нерухомості на території земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0158 площею 3,0000 га.

09.06.2017 р. від позивача до Господарського суду Одеської області надійшло клопотання про витребування доказів (вих. № 0117.2 від 06.06.2017 р.), в якому він просив витребувати у Одеського окружного адміністративного суду справу №815/5663/15, для огляду та надання учасникам процесу для ознайомлення з експертизою №5925/24 від 02.12.2015 р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.06.2017 р. справу № 916/662/17 передано за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 27.06.2017 р., справу № 916/662/17 передано на розгляд судді Підченко Ю.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2017 р. справу № 916/662/17 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 18.08.2017 р.

14.08.2017 р. від відповідача-2 до Господарського суду міста Києва надійшло доповнення до відзиву, в якому відповідач-2 зазначив, що посилання позивача на порушення вимог щодо цільового використання земельної ділянки згідно на підставі статті 85 Водного кодексу України є безпідставним, оскільки земельна ділянка не належить до категорії земель прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів. Окрім того відповідач-2 зазначає, що посилання позивача на те, що проектна документація з відведення спірної земельної ділянки суперечить нормам законодавства України є безпідставними, оскільки проект землеустрою з відведення земельної ділянки та відповідний висновок державної землевпорядної експертизи відповідає вимогам законодавства.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 4-2, 4-3 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

В судовому засіданні, що відбулось 18.08.2017 р. позивач наполягав на задоволенні позову, заперечував проти задоволення клопотання Новобілярської сільської ради про залучення її у якості третьої особи на стороні відповідачів, наполягав на задоволенні поданих ним раніше клопотань про витребування доказів, а також надав суду усні пояснення по суті спору, відповідач-1 та відповідач-2 позов не визнавали, заперечували проти задоволення клопотань позивача про витребування доказів та також надали суду усні пояснення по суті спору.

Окрім того, в судовому засіданні, що відбулось 18.08.2017 р. відповідачем-1 було подано відзив на позовну заяву, в якому він вказує на те, що спірний договір не порушує прав позивача як власника та не перешкоджає йому у користуванні власним майном.

Також, 18.08.2017 р. позивачем в судовому засіданні було подано клопотання про відкладення розгляду справи, на підставі того, що ним оскаржено в порядку адміністративного судочинства розпорядження Одеської державної адміністрації №756/А-2016 від 20.10.2016 р., на підставі якого укладено спірний Договір та просить надати час для отримання додаткових доказів з метою зупинення провадження у справі № 916/662/17.

В задоволенні вищезазначеного клопотання позивача про відкладення розгляду справи судом відмовлено, оскільки наявних в матеріалах справи доказів достатньо для вирішення спору по суті з заявлених позивачем підстав.

Так, в судовому засіданні 18.08.2017 р. були розглянуті клопотання позивача про витребування доказів, що надійшли до Господарського суду Одеської області 05.05.2017 р. (№ 0117.2 від 04.05.2017 р.) та 09.06.2017 р. (вих. № 0117.2 від 06.06.2017 р.) відповідно.

У своєму у клопотанні про витребування доказів за вих. № 0117.2 від 04.05.2017 р. позивач вказує на те, що мета, з якою відповідач-2 збирається використовувати орендовану спірну земельну ділянку не підпадає під поняття об'єкту водного транспорту, а тому - з метою дослідження того, чи дійсно відповідач-2 використовує спірну земельну ділянку та чи дійсно вона відповідає тому призначенню, що дозволяє відповідачу-2 отримати спірну земельну ділянку без проведення торгів, позивач просить суд витребувати у відповідача-2 витяг перед проектної пропозиції про будівництво об'єктів нерухомості на території земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0158 площею 3,0000 га.

Водночас, в матеріалах справи міститься витяг з проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з якого вбачається, що надання відповідачем-1 дозволу на розробку проекту землеустрою із зміною цільового призначення земельної ділянки приймалось з урахуванням розпорядження Лиманської районної державної адміністрації від 14.09.2016 р. №368/А-2016 «Про затвердження детального плану території розміщення об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту на земельній ділянці площею 13 га, розташованій на території Новобілянської сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населеного пункту)».

Окрім того, відповідачем надано суду копію плану розвитку морського порту «Южний» на коротко (до 2018 р.) середню (до 2023 р.) та довгострокову (до 2038 р.) перспективу, що затверджений наказом Адміністрації морських портів України №93 від 27.03.2017 р. та погоджений Міністерством інфраструктури України 12.04.2017 р., зі змісту якого вбачається послідовне дотримання з боку відповідача-2 вимог спірного Договору щодо цільового призначення земельної ділянки.

Так, з урахуванням наявності в матеріалах справи вищезазначених доказів на підтвердження тих обставин, на необхідність з'ясування яких посилається позивач, у задоволенні зазначеного клопотання позивача про витребування доказів за вих. № 0117.2 від 04.05.2017 р. слід відмовити за його безпідставністю.

У своєму у клопотанні про витребування доказів за вих. № 0117.2 від 06.06.2017 р. позивач вказує на те, що з матеріалів справи неможливо прийти до висновку, що відповідач-1 мав право передавати в оренду спірну земельну ділянку, оскільки існує вірогідність, що спірна земельна ділянка передана в землі запасу, а тому позивач просить витребувати у Одеського окружного адміністративного суду справу № 815/5663/15 для огляду та надання її учасникам процесу для ознайомлення з експертизою № 5925/24 від 02.12.2015 р.

Водночас, зазначені вище посилання позивача про віднесення земельної ділянки до земель запасу є безпідставним та спростовується наявною в матеріалах справи копією проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Окрім того, питання, що є предметом розгляду справи № 815/5663/15 не стосуються земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0158 площею 3,0000 га та одне лише припущення позивача про можливість віднесення зазначеної ділянки до земель запасу не є підставою для витребування матеріалів справи № 815/5663/15, а тому у задоволенні зазначеного клопотання позивача за вих. № 0117.2 від 06.06.2017 р. слід відмовити.

З приводу заявленого клопотання Новобілярської сільської ради Лиманського району Одеської області про залучення її до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень статті 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Так, з приводу вищезазначеного клопотання Новобілярської сільської ради відповідач-1 зазначив, що на адресу бюджету територіальної громади не будуть надходити грошові кошти у вигляді податків та зборів, а також видатки з державного бюджету у зв'язку із значною площею земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0158 площею 3,0000 га.

Таким чином, оскільки, окрім того, Новобілярською сільською радою не доведено того, яким чином рішення по даній справі вплине на її права та обов'язки, у задоволенні вищезазначеного клопотання Новобілярської сільської ради про залучення її у якості третьої особи слід відмовити.

Суд дійшов висновку, що наданих доказів достатньо для вирішення спору по суті.

У судовому засіданні 18.08.2017 р. відповідно до ст. 85 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1 та відповідача-2, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2016 року між Одеською обласною державною адміністрацією, як Орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІНТЕРМІНАЛ", як Орендарем, було укладено договір оренди земельної ділянки (надалі - Договір), згідно умов якого (п. 1 Договору), Орендодавець, на підставі розпорядження Одеської державної адміністрації №756/А-2016 від 20.10.2016 р. надає, а Орендар приймає у строкове, платне володіння і користування земельну ділянку загальною площею 3,0000 га, яка знаходиться на території Новобілярської сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населеного пункту). Земельна ділянка надається в оренду для будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту.

Відповідно до п. 2. Договору, в оренду надається земельна ділянка загальною площею 3,0000 га, у тому числі 3,0000 га - під озерами, прибережними замкнутими водоймами, лиманами (далі по тексту - «земельна ділянка»). Кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0158.

Пунктом 7. Договору зокрема встановлено, що Договір укладено строком на 49 років, який обчислюється з моменту державної реєстрації права оренди.

Згідно п. 8. Договору, річна орендна плата за земельну ділянку вноситься Орендарем на відповідний рахунок УДК у Комінтернівському районі Одеської області у грошовій формі у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить на період будівництва - 238 538, 99 грн. без ПДВ та після введення в експлуатацію об'єкта будівництва - 477 077, 98 грн. без ПДВ.

Позивач, у свою чергу, посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 05.11.2015 р. він володіє промислово-складським комплексом, загальною площею 1019,5 кв. м., який розташований за адресою: Одеська область, Лиманський район, на території Новобілярської сільської ради та спірний Договір порушує його права, оскільки його укладання позбавляє позивача можливості користування зазначеним промислово-складським комплексом.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін. Так, за своєю правовою природою між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки, що належить до державної власності, тому до спірних правовідносин слід застосувати спеціальні норми права, які передбачені Законом України "Про оренду землі", а також Земельним кодексом України.

За змістом положень статей 1,2,3 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (стаття 6 Закону України "Про оренду землі").

Частина 1 ст. 759 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), як загальна норма права визначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно положень ст. ст. 13, 15 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Істотними умовами договору оренди землі є:

- об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

- строк дії договору оренди;

- орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Так, вищезазначена стаття 15 Закону "Про оренду землі" чітко регламентує істотні умови для договору оренди земельної ділянки, яких сторони досягли при укладенні Договору. Таким чином, відповідно до вимог вказаної статті, як спеціальної норми, та ст. ст. 638, 759 ЦК України, ст. ст. 180, 181, Господарського кодексу України, як норм загальних, він вважається укладеним, згідно частини 8 статті 181 Господарського кодексу України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Водночас, відповідно до ч. 2. ст. 16 Закону України "Про оренду землі", укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Так, відповідно до положень статті 124 Земельного кодексу, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Позивач, мотивуючи свої вимоги вказує на те, що дані державних реєстрів свідчать про те, що земельні торги не проводились, що є порушенням встановленого законодавством порядку передачі земельної ділянки у користування з земель державної власності.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України. Зокрема, частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно нормами статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

Так, за змістом ч. 1. ст. 135 Земельного кодексу України, земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів.

Зокрема - згідно ч. 2. ст. 135 Земельного кодексу України, продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених частинами другою і третьою статті 134 цього Кодексу.

Положеннями ч. 2. ст. 134 Земельного кодексу України визначено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, зокрема, у разі будівництва, обслуговування та ремонту об'єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об'єктів зв'язку та дорожнього господарства (крім об'єктів дорожнього сервісу).

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, оскільки як вбачається зі змісту укладеного Договору, земельна ділянка надається в оренду для будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту, то право на взяття її у користування в оренду має здійснюватись без проведення земельних торгів, з урахуванням її цільового призначення, відповідно до положень ч. 2. ст. 134 Земельного кодексу України.

Окрім того, позивач посилається на те, що передача спірної земельної ділянки відбулась з порушенням земельного законодавства щодо цільового використання земельної ділянки, зокрема зазначає, що спірна земельна ділянка на момент передачі в оренду відносилась до категорії земель водного фонду та посилається на норми статті 85 Водного кодексу України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 85 Водного кодексу України, у користування на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об'єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.

Водночас, позивачем помилково віднесено земельну ділянку до земель водного фонду, оскільки, на момент укладання спірного Договору, земельна ділянка не входила до переліку, на який розповсюджуються обмеження, вказані у ч. 3. ст. 85 Водного кодексу України.

Натомість, щодо цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0158 площею 3,0000 га, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно положень статті 79-1. Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

За змістом ч. 2. ст. 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр", відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема, на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.

Як вбачається наявного в матеріалах справи витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку та проекту землеустрою земельної ділянки загальною площею 3,0000 га, яка знаходиться на території Новобілярської сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населеного пункту), що міститься в матеріалах справи, 19.10.2016 р. зазначену ділянку було зареєстровано за кадастровим номером :01:002:0158 та вказано вид використання земельної ділянки - для будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту.

Таким чином, посилання позивача на те, що передача спірної земельної ділянки відбулась з порушенням земельного законодавства щодо цільового використання земельної ділянки є безпідставними, оскільки станом на момент укладення спірного договору - 16.11.2016 р., Сторонами не було порушено встановлене згідно вимог чинного законодавства цільове використання земельної ділянки.

Також позивач вказує на те, що проектна документація з відведення спірної земельної ділянки суперечить нормам чинного законодавства, зокрема позивач зазначає, що висновок відповідної державної експертизи - негативний, а тому затвердження проекту землеустрою є неправомірним.

Організаційні засади і вимоги щодо організації та проведення державної експертизи землевпорядної документації здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», а також згідно Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, що затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №391 від 03.12.2004 р. «Про затвердження Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації»

Так, положеннями підпункту 3.5.3. вищезазначеної Методики, визначено, що підготовлені висновки державної експертизи повинні зводитись до трьох можливих варіантів:

- землевпорядна документація в цілому відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється позитивно та погоджується (у разі необхідності погодження може обумовлюватися певними умовами щодо додаткового опрацювання окремих питань та внесення коректив, виконання яких не потребує суттєвих доробок);

- землевпорядна документація не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, повертається на доопрацювання;

- землевпорядна документація, яка не відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється негативно і не погоджується.

Об'єкт експертизи, який повернуто на доопрацювання, оцінюється позитивно та погоджується після внесення змін і доповнень до нього в порядку, передбаченому цією Методикою, з урахуванням зауважень та пропозицій, зазначених у висновку державної експертизи.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи висновку державної експертизи землевпорядної документації №935-16 від 10.10.2016 р., проект землеустрою не у повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства та повертається для доопрацювання, водночас 12.10.2016 р., зауваження в зв'язку із якими проект землеустрою було повернуто на доопрацювання були усунені, про що у висновку здійснено відповідний запис, а отже, проект землеустрою є таким, що отримав позитивну оцінку та був погоджений.

Таким чином, посилання позивача на те, що проектна документація з відведення спірної земельної ділянки суперечить нормам чинного законодавства є безпідставними. Окрім того, вирішення даного питання не входить до предмету доказування по даній справі.

Посилання позивача на те, що коди економічної діяльності відповідача-2 не відповідають меті укладання спірного Договору є безпідставними, оскільки код виду економічної діяльності є статистичним інструментом для впорядкування економічної інформації та не створює прав чи обов'язків для сторін і його не слід вважати підставою для визнання спірного Договору недійсним на підставі ст. ст. 215, 203 ЦК України.

Твердження позивача про те, що укладання спірного Договору позбавляє його можливості користування промислово-складським комплексом, загальною площею 1019,5 кв. м., що належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 05.11.2015 р. та розташований за адресою Одеська область, Лиманський район, на території Новобілярської сільської ради є безпідставними, оскільки зазначений промислово-складський комплекс позивача не знаходиться на території земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0158 площею 3,0000 га, більш того, не межує з зазначеною земельною ділянкою, водночас переважна частина земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0158 площею 3,0000 га є дном Аджалицького лиману, тобто зайнята водою, це підтверджується наявними в матеріалах справи матеріалами топографічної зйомки, викопіюванням з плану землекористування Новобілярської сільської ради, а також іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу сторін на наступні обставини.

Промисловий комплекс, право власності на який набуте позивачем не знаходиться на земельної ділянки загальною площею 3,0000 га, яка знаходиться на території Новобілярської сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Вказана земельна ділянка навіть не межує із земельною ділянкою, на якій розташований промислово-складський комплекс. Переважна частина земельної ділянки є дном Аджалинського лиману, тобто зайнята водою. Це підтверджується матеріалами справи та матеріалами топографічної зйомки.

Доказів на спростування вищезазначених обставин позивачем суду не надано.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, оскільки позивачем не доведено наявність обставин, на які він посилається в обгрунтування своїх вимог, а також не доведено факту порушення його прав у користуванні власним майном, у позові в частині визнання недійсним договору від 16.11.2016 р., укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2 про оренду земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0158 площею 3,0000 га, що розташована за адресою: Одеська область, Лиманський р-н (Комінтернівський р-н) Новобілярська селищна рада слід відмовити.

Таким чином, оскільки вимога позивача про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди відповідача-2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0158, номер реєстраційної дії 32514344 від 23.11.2016 р. є похідною від вимоги про визнання недійсним спірного Договору та оскільки позивачем не доведено факту недійсності спірного Договору із заявлених ним підстав, у вищезазначеній частині позову про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди відповідача-2 також слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського кодексу України, судові витрати за подання позовної заяви покладаються на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО ТРАНС ТЕРМІНАЛ".

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 42, 43, 49, 82-85 Господарського кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ТРАНС ТЕРМІНАЛ" до Одеської обласної державної адміністрації та Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІНТЕРМІНАЛ" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 23.08.2017 р.

Суддя Ю.О. Підченко