ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2017 р.Справа № 916/3170/14

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.С. Граматик

за участю представників:

від прокуратури - ОСОБА_1,

від позивача - ОСОБА_2,

від відповідачів - ОСОБА_3,

від третіх осіб:

1) Управління культури, національностей, релігій та охорони обєктів культурної спадщини ОСОБА_4 обласної державної адміністрації - не зявився,

2) Департаменту комунальної власності ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5,

3) Управління з питань охорони обєктів культурної спадщини ОСОБА_4 міської ради

ОСОБА_6,

4) ДПІ в Приморському районі ГУ ДФС України в Одеській області - не зявився,

5) КП Житлово-комунальний сервіс Порто-Франківський - не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі ОСОБА_4 обласної ради до ОСОБА_4 міської ради та Виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Управління культури, національностей, релігій та охорони обєктів культурної спадщини ОСОБА_4 обласної державної адміністрації, та на стороні відповідачів: Департаменту комунальної власності ОСОБА_4 міської ради, Управління з питань охорони обєктів культурної спадщини ОСОБА_4 міської ради, Державної податкової інспекції в Приморському районі ГУ ДФС України в Одеській області, Комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс Порто-Франківський, про визнання недійсними рішень, свідоцтва про право власності та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

08.08.2014 р. Заступник прокурора Одеської області звернувся до господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі ОСОБА_4 обласної ради до ОСОБА_4 міської ради та Виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради про:

- визнання недійсним рішення Виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 29.07.2010р. №410 Про реєстрацію обєктів комунальної власності м. Одеси в частині включення за № 10 до затвердженого пунктом 1 переліку обєктів нерухомого майна, що підлягають реєстрації за територіальною громадою м. Одеси, приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502, загальною площею 1130,9 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15, та пункту 4 в частині доручення КП ОСОБА_4 міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості зареєструвати за територіальною громадою м. Одеси право власності на ці приміщення та антресолі;

- визнання недійсним свідоцтва про право власності від 06.09.2010 р. серії САЕ №068436, виданого Виконавчим комітетом ОСОБА_4 міської ради територіальній громаді м. Одеси в особі ОСОБА_4 міської ради на нежитлові приміщення першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей №502, загальною площею 1130,9 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15;

- визнання недійсним пункту 1 рішення ОСОБА_4 міської ради від 17.12.2013р. №4212-VІ Перелік обєктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню, та внесення змін до рішень ОСОБА_4 міської ради в частині включення до цього переліку за №5 нежитлового приміщення третього поверху площею 49,2 кв.м. нежитлових приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей №502 по вул. Ланжеронівській, 15 у м. Одесі;

- визнання права власності на нежитлові приміщення першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей №502, загальною площею 1130,9 кв.м, основною площею 733,4 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15, за територіальними громадами сіл, селищ, міст Одеської області в особі ОСОБА_4 обласної ради.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Відповідно до Закону УPCP "Про охорону і використання пам'яток історії та культури" повноваження на затвердження переліків пам'яток історії та культури місцевого значення надавались виконавчими комітетами обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) ОСОБА_7 народних депутатів.

Рішенням ОСОБА_4 облвиконкому від 15.08.1985 р. № 480 будівля за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15 - колишній прибутковий будинок Григорьєвої, збудований у 1912-1913 роках за проектом архітекторів ОСОБА_8, ОСОБА_9, прийнята під охорону держави як памятка, архітектури місцевого значення.

Як вказує прокурор, у листі начальника Управління охорони обєктів культурної спадщини ОСОБА_4 обласної державної адміністрації від 23.01.2014 р. № 01-15/212 підтверджено прийняття зазначеного будинку під охорону держави як памятки архітектури місцевого значення.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 р. № 311 «Про розмежування державного майна між загальнодержавною власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» ОСОБА_4 обласною ОСОБА_7 народних депутатів прийнято рішення від 25.11.1991 р. № 266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ОСОБА_7, міст обласного підпорядкування і районів області» затверджено переліки державного майна, що передавалось у власність ОСОБА_4 обласної ради народних депутатів та міст обласного підпорядкування, зокрема, міста ОСОБА_6.

Прокурор стверджує, що всі нерухомі памятки архітектури та містобудування державної форми власності, у т.ч. вказана вище будівля, прийняті у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Одеської області (комунальну власність ОСОБА_4 обласної ради народних депутатів), що підтверджується рішенням ОСОБА_4 обласної ОСОБА_7 народних депутатів від 12.05.1993 р. № 449-ХХІ «Про заходи охорони та використання нерухомих памяток історії та культури в Одеській області».

Рішенням ОСОБА_4 обласної ради від 24.04.2003 р. №154-XXIV «Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада» закріплено перелік памяток культурної спадщини, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області.

Рішенням ОСОБА_4 облради від 22.09.2006 р. № 73- V затверджено нову редакцію переліку обєктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління якими здійснює обласна рада. Пункт 8 вказаного Переліку «обєкти культурної спадщини» діє в редакції п. 11 рішення обласної ради від 24.04.2003 № 154 - XXIV «Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада».

Відповідно до п.п. 11.1.159 вказаного рішення до цього Переліку включено обєкт культурної спадщини - прибутковий будинок Григорьєвої, 1912, (вул. Ланжеронівська, 15 ріг вул. Катерининської) у місті ОСОБА_6, управління яким здійснює ОСОБА_4 обласна рада.

Як зазначив прокурор, питання законності рішення обласної ради від 22.09.2006 р. № 73-V розглядалось судами трьох інстанцій у справі № 22/401-06-11665А за позовом ОСОБА_4 міської ради до ОСОБА_4 обласної ради про визнання нечинним зазначеного рішення обласної ради.

Постановою господарського суду Одеської області від 25.12.2006 р. у справі № 22/401-06-11665А, залишеною без змін ухвалами ОСОБА_4 апеляційного господарського суду від 03.05.2007 р. та Вищого адміністративного суду України від 06.02.2008 р., у задоволенні позову; відмовлено. Ухвалою Верховного Суду України від 26.03.2008 р. ОСОБА_4 міській раді відмовлено у допуску скарги до провадження за винятковими обставинами.

Пунктом 1 рішення виконкому ОСОБА_4 міської ради від 29.07.2010 р. № 410 «Про реєстрацію об'єктів комунальної власності м. Одеси» затверджено перелік обєктів нерухомого майна, що підлягають реєстрації за територіальною громадою м. Одеси, у т.ч. за № 10 у цьому переліку вказані приміщення першого-четвертого поверхів та антресолей № 502, загальною площею 1130,9 кв. м, що розташовані у м. Одесі по вул. Ланжеронівська, 15. Пунктом 4 цього рішення КП «ОСОБА_4 МЕТІ та РОН» доручено зареєструвати за територіальною громадою м. Одеси право власності на обєкти нерухомого майна, у т. ч. на перелічені приміщення.

Так, прокурор вказує, що на підставі вказаного рішення виконкомом ОСОБА_4 міської ради територіальній громаді м. Одеси в особі ОСОБА_4 міської ради видано свідоцтво про право власності від 06.09.2010 р. серії САЕ 068436 на зазначені приміщення загальною площею 1130,9 кв.м, основною площею 733,4 кв.м.

За інформаційною довідкою Реєстраційної служби ОСОБА_4 міського управління юстиції Одеської області з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.01.2014 р. право власності на ці нежитлові приміщення зареєстровано 31.05.2011 р. за територіальною громадою м. Одеси в особі ОСОБА_4 міської ради на підставі зазначеного свідоцтва про право власності.

У преамбулі рішення виконкому, яке оскаржується, закріплено, що воно прийнято відповідно до ст.ст. 29, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення ОСОБА_4 обласної ОСОБА_7 народних депутатів від 25.11.1991 р. № 266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власності обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області». Як вказує прокурор, даним рішенням ОСОБА_4 обласної ОСОБА_7 народних депутатів затверджено переліки державного майна, що передавалося у власність ОСОБА_4 обласної ради народних депутатів та міст обласного підпорядкування, зокрема, міста ОСОБА_6. Проте, пам'ятки історії та культури, як окремі об'єкти права власності до комунальної власності міст обласного підпорядкування та районів вказаним рішенням не передавались, у зв'язку з чим їх включення до переліку власності територіальної громади м. Одеси є безпідставним.

Згідно з п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях обласної ради вирішуються питання щодо вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

Прокурор зазначає, що Обласною радою питання про передачу будівлі або окремих її частин, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15, в управління ОСОБА_4 міської ради не вирішувалося, а ОСОБА_4 міською радою не приймалось рішення про надання згоди на прийняття цього обєкта нерухомості. Відповідний акт приймання-передачі також не складався.

Відповідно до абзацу 2 п. 10 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

Зокрема, регламентованою Законом України «Про передачу обєктів права державної та комунальної власності» процедурою передбачено надання ОСОБА_4 міською радою згоди на прийняття у власність майна та прийняття обласною радою рішення про його передачу.

Відтак прокурор вказує, що зазначене рішення виконкому ОСОБА_4 міської ради в частині включення до його додатку приміщень першого-четвертого поверхів та антресолей № 502, загальною площею 1130,9 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15, прийнято безпідставно.

Крім того, як зазначає прокурор, вказане рішення не може розглядатись як правовстановчий документ. Отже оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності на підставі зазначеного рішення є протиправним.

Так, прокурор вказує, що незаконність рішення, яке є підставою для видачі свідоцтва про право власності, обумовлює незаконність безпосередньо свідоцтва про право власності.

Таким чином прокурор зазначає, що об'єкт культурної спадщини, розташований за вказаною адресою належить до спільної власності територіальних громад області в особі ОСОБА_4 обласної ради. Натомість обласною радою не приймалось жодного рішення щодо передачі спірної будівлі-пам'ятки культурної спадщини у комунальну власність територіальної громади м. Одеса. Тому прокурор вважає, що ця будівля-пам'ятка не може перебувати у комунальній власності територіальної громади міста ОСОБА_6.

Поряд з цим прокурор вказує, що про видачу виконкомом ОСОБА_4 міськради 06.09.2010 р. свідоцтва про право власності на ці приміщення за територіальною громадою м. Одеси в особі ОСОБА_4 міської ради на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 29.07.2010 р. № 410 «Про реєстрацію об'єктів комунальної власності м. Одеси» прокуратурі та ОСОБА_4 обласній раді стало відомо 31.01.2014 р. з відповіді ОСОБА_4 міської ради на вимогу прокуратури області.

Водночас, до спірних правовідносин слід застосувати п.п. 2 п. 2 розділу І Закону України від 20.12.2011 р. № 4176-VІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», яким виключено п. 4 з ч. 1 ст. 268 ЦК України, та п.п. 3 п. 5 Перехідних та прикінцевих положень даного Закону, відповідно до якого протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, тобто до 15.01.2015 р. (Закон опубліковано в газеті «Голос України» від 14.01.2012 р. № 6), особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Усупереч існуючим правовим актам щодо памяток культурної спадщини, які належать до спільної власності територіальних громад області, п. 1 рішення ОСОБА_4 міськради від 17.12.2013 р. № 4212-VІ «Перелік обєктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню, та внесення змін до рішень ОСОБА_4 міської ради» до цього переліку за № 5 включено нежитлове приміщення третього поверху площею 49,2 кв.м нежитлових приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502 по вул. Ланжеронівській, 15 у м. Одесі.

Так, прокурор вказує, що оскільки цей обєкт нерухомого майна відноситься до спільної власності територіальних громад області, розпоряджатися ним вправі ОСОБА_4 обласна рада.

Також прокурор зазначає, що повноважень по оформленню цього майна, у т.ч. вказаного приміщення, у комунальну власність ОСОБА_4 міської ради, видачі свідоцтва про право власності ОСОБА_4 обласна рада ОСОБА_4 міській раді не надавала, а тому також у ОСОБА_4 міської ради не було підстав включати його у перелік майна, що підлягає приватизації.

Відтак прокурор вказує, що зазначене рішення ОСОБА_4 міської ради про відчуження приміщень вказаного будинку прийнято незаконно, що є підставою для визнання недійсним пункту 1 рішення ОСОБА_4 міської ради від 17.12.2013 р. № 4212-VI «Перелік обєктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню, та внесення змін до рішень ОСОБА_4 міської ради» в частині включення до цього переліку за переліку за № 5 нежитлового приміщення третього поверху площею 49,2 кв.м нежитлових приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502 по вул. Ланжеронівській, 15 у м. Одесі. ОСОБА_4 міською радою прийнято рішення по відчуженню об'єктів культурної спадщини всупереч існуючим правовим актам щодо пам'яток культурної спадщини, які належать до спільної власності територіальних громад області.

До того ж прокурор зазначає, що безпідставне та незаконне прийняття рішень відповідачами, оформлення свідоцтва про право власності на спірний об'єкт ринковою вартістю 26,419 млн. грн. за територіальною громадою м. Одеси підтверджує невизнання ними права власності на даний об'єкт за територіальними громадами сіл, селищ, міст області в особі ОСОБА_4 обласної ради. Між тим ОСОБА_4 обласна рада не може належним чином реалізувати свої правомочності власника на спірне майно у звязку з наявністю щодо цього неправомірних дій з боку ОСОБА_4 міської ради по прийняттю спірного рішення, у звязку з чим на підставі ст. 392 ЦК України прокурором заявлені вимоги про визнання права спільної власності територіальних громад Одеської області в особі ОСОБА_4 обласної ради на нежитлові приміщення першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей, № 502, загальною площею 1130,9 кв.м, основною площею 733,4 кв. м. що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15. Адже діями ОСОБА_4 міської ради порушено волю територіальних громад сіл, селищ, міст Одеської області щодо розпорядження вищезазначеним майном.

Також прокурор вказує, що у даному випадку підставою для представництва прокурором інтересів держави є те, що згідно з п. 10 розділу 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи та це право захищається державою на рівних умовах з правом власності інших субєктів, кожне порушення закону при відчуженні вказаного майна є порушенням інтересів держави.

У порушення ст. 142 Конституції України дії ОСОБА_4 міської ради та її виконкому по прийняттю спірних рішень, видачі свідоцтва про право власності порушують право спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст в особі ОСОБА_4 обласної ради, підривають матеріальну основу місцевого самоврядування, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, завдають істотної шкоди інтересам громадян та держави всупереч ст. 7 Конституції України, відповідно до якої держава Україна визнає та гарантує місцеве самоврядування.

Спірні акти направлені на реалізацію майнових прав територіальної громади м. Одеси в особі ОСОБА_4 міської ради. При цьому спір, що виникає з приводу оскарження таких актів, має господарсько-правовий, а не публічно-правовий характер, оскільки стосується вирішення питання про повернення майна з чужого незаконного володіння до власності позивача за цим позовом та не стосується відносин, повязаних із здійсненням сторонами у спорі владних повноважень.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.08.2014 р. (суддя Щавинська Ю.М.) позовну заяву Заступника прокурора Одеської області прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 916/3170/14 та справу призначено до розгляду в засіданні суду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.09.2014 року провадження у справі № 916/3170/14 було зупинено до закінчення здійснення розгляду господарським судом Одеської області справи № 916/1036/14.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.02.2015 року провадження у справі № 916/3170/14 було поновлено та справу призначено до розгляду в засіданні суду, при цьому до участі у справу залучено Департамент комунальної власності ОСОБА_4 міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів.

Рішенням господарського суду Одеської області від 23.06.2015 р. у справі № 916/3170/14 позов Заступника прокурора Одеської області задоволено, а саме: визнано недійсним рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 29.07.2010 р. №410 Про реєстрацію об'єктів комунальної власності м. Одеси в частині включення за № 10 до затвердженого пунктом 1 переліку об'єктів нерухомого майна, що підлягають реєстрації за територіальною громадою м. Одеси, приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502, загальною площею 1130,9 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15, та пункту 4 в частині доручення КП ОСОБА_4 міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості зобовязано зареєструвати за територіальною громадою м. Одеси право власності на ці приміщення та антресолі; визнано недійсним свідоцтво про право власності від 06.09.2010 р. серії САЕ № 068436, видане виконавчим комітетом ОСОБА_4 міської ради територіальній громаді м. Одеси в особі ОСОБА_4 міської ради на нежитлові приміщення першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502, загальною площею 1130,9 кв.м, основною площею 733,4 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15; визнано недійсним пункт 1 рішення ОСОБА_4 міської ради від 17.12.2013 р. №4212-VІ Перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню, та внесення змін до рішень ОСОБА_4 міської ради в частині включення до цього переліку за №5 нежитлового приміщення третього поверху площею 49,2 кв.м, що складає 44/1000 нежитлових приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей №502 по вул. Ланжеронівській, 15 у м. Одесі; визнано право власності на нежитлові приміщення першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей №502, загальною площею 1130,9 кв.м, основною площею 733,4 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15, за територіальними громадами сіл, селищ, міст Одеської області в особі ОСОБА_4 обласної ради; стягнуто з ОСОБА_4 міської ради до Державного бюджету України 2436 грн. судового збору; стягнуто з виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради до Державного бюджету України 2436 грн. судового збору.

Постановою ОСОБА_4 апеляційного господарського суду від 07.09.2015 р. у справі № 916/3170/14 вказане рішення господарського суду Одеської області від 23.06.2015 р. залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.04.2016 р. рішення господарського суду Одеської області від 23.06.2015р. та постанову ОСОБА_4 апеляційного господарського суду від 07.09.2015р. по справі № 916/3170/14 скасовано, а вказану справу направлено на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 19.04.2016 р. № 507 було проведено повторний автоматичний розподіл справи № 916/3170/14, за результатами якого вказану справу передано на розгляд судді господарського суду Одеської області Бездолі Ю.С.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.04.2016 р. справу № 916/3170/14 прийнято до провадження суддею Бездолею Ю.С. та розгляд справи призначено в засіданні суду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.06.2016 р. до участі у справі № 916/3170/14 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Управління культури, національностей, релігій та охорони обєктів культурної спадщини ОСОБА_4 обласної державної адміністрації.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.07.2016 р. до участі у справі № 916/3170/14 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Управління з питань охорони обєктів культурної спадщини ОСОБА_4 міської ради, Державну податкову інспекцію в Приморському районі ГУ ДФС України в Одеській області, Комунальне підприємство Житлово-комунальний сервіс Порто-Франківський.

Рішенням господарського суду Одеської області від 22.09.2016 року по справі 916/3170/14 у задоволенні позову Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі ОСОБА_4 обласної ради відмовлено.

Постановою ОСОБА_4 апеляційного господарського суду від 23.01.2017 р. вказане рішення господарського суду Одеської області від 22.09.2016 р. у справі № 916/3170/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.06.2017 р. касаційну скаргу Заступника прокурора Одеської області задоволено частково, рішення господарського суду Одеської області від 22.09.2016 року та постанову ОСОБА_4 апеляційного господарського суду від 23.01.2017 р. у справі №916/3170/14 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Одеської області в іншому складі суду.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 29.06.2017 р. № 679 було проведено повторний автоматичний розподіл справи № 916/3170/14, за результатами якого вказану справу передано на розгляд судді господарського суду Одеської області Петрову В.С.

Так, ухвалою господарського суду Одеської області від 03.07.2017 р. справу № 916/3170/14 прийнято до провадження судді господарського суду Одеської області Петрова В.С. та розгляд справи призначено в засіданні суду. При цьому вказаною ухвалою суду зобовязано прокурора та сторін надати письмові пояснення по суті спору з урахуванням постанови ВГСУ від 14.06.2017 р.

Прокурор під час нового розгляду справи наполягав на задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_4 обласна рада позовні вимоги прокурора підтримує, про що зазначено у наданих до суду додаткових поясненнях по справі (а.с. 36-39 т. 9).

Відповідачі під час нового розгляду справи раніше викладені заперечення проти позову підтримали.

Треті особи письмових пояснень по суті спору під час нового розгляду справи не надали.

Заслухавши пояснення прокурора та представників сторін і третіх осіб, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 29.07.2010р. №410 Про реєстрацію обєктів комунальної власності м. Одеси відповідно до рішення ОСОБА_4 обласної ОСОБА_7 народних депутатів від 25.11.1991р. №266-XXI Про розмежування державного майна між власністю обласної ОСОБА_7, міст обласного підпорядкування та районів області, керуючись ст.ст. 29, 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, на підставі Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 08.01.2003р. №6/5, рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 29.07.2008р. №919 Про порядок підготовки та оформлення свідоцтв про право власності на обєкти нерухомого майна було вирішено затвердити перелік обєктів нерухомого майна, що підлягають реєстрації за територіальною громадою м. Одеси; у пункті 10 Додатку до рішення вказані спірні приміщення першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей №502, загальною площею 1130,9 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15.

На виконання вказаного рішення 06.09.2010 р. виконавчим комітетом ОСОБА_4 міської ради було видано свідоцтво про право власності серія САЕ №068436, яким посвідчено те, що обєкт, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15, в цілому, дійсно належить територіальній громаді міста ОСОБА_6 в особі ОСОБА_4 міської ради на праві комунальної власності.

В подальшому 17.12.2013 р. 17.12.2013 року ОСОБА_4 міською радою було прийнято рішення № 4212-VІ Про перелік обєктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню, та внесення змін до рішень ОСОБА_4 міської ради, п. 1 якого за № 5 було вирішено внести до переліку обєктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню, нежитлове приміщення третього поверху площею 49,2 кв.м, що складає 44/1000 нежитлових приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей №502, по вул. Ланжеронівська, 15, шляхом викупу орендарем за грошові кошти.

Посилаючись на те, що вказані дії є порушенням волі територіальної громади області щодо розпорядження вищевказаним майном, та враховуючи рішення № 449-ХХІ Про заходи для охорони та використання нерухомих памяток історії і культури в Одеській області, прокурор звернувся до місцевого господарського суду з відповідним позовом про визнання недійсними в частині вказаних рішень та свідоцтва, а також просив визнати за територіальними громадами сіл, селищ, міст Одеської області в особі ОСОБА_4 обласної ради право власності на нежитлові приміщення першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502, загальною площею 1130,9 кв. м, основною площею 733,4 кв. м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15, оскільки дії ОМР щодо видачі свідоцтва про розпорядження цим майном свідчать про невизнання права власності територіальних громад області в особі ОСОБА_4 обласної ради.

При цьому, як встановлено судом, зазначене приміщення загальною площею 1130,9 кв.м використовується для розміщення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси, що підтверджується наявним в матеріалах справи договором оренди нежитлового приміщення № 249/2 від 02.03.1999 року з додатковими погодженнями (а.с. 27-32 т. 3). Вказаний договір діє з 02.03.1999 року по 02.03.2025 року.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, 15.08.1985 року виконавчим комітетом ОСОБА_4 обласної ОСОБА_7 народних депутатів було прийнято рішення № 480 (т.1 а.с. 101) „Про затвердження додаткового списку памяток архітектури місцевого значення та меж заповідної території в місті ОСОБА_6, на підставі якого спірній будівлі було надано статус памятки архітектури місцевого значення.

Правовий режим використання памяток культурної спадщини з 1978 року по 2000 рік визначався Законом УРСР «Про охорону і використання памяток історії і культури». Відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону (в редакції від 30.01.1984 року) було передбачено, що державне управління в галузі охорони і використання памяток історії та культури здійснюється ОСОБА_7 міністрів СРСР, ОСОБА_7 міністрів Української РСР, виконавчими комітетами обласних, районних, міських, районних у містах, селищних і сільських ОСОБА_7 народних депутатів, а також спеціально уповноваженими на те державними органами охорони памяток відповідно до законодавства СРСР і Української РСР.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону виконавчі комітети обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) ОСОБА_7 народних депутатів затверджують переліки пам'яток історії та культури місцевого значення (стаття 17), встановлюють зони їх охорони (стаття 29), а також вирішують інші питання в галузі охорони і використання пам'яток історії та культури, віднесені до їх відання законодавством Союзу РСР і Української РСР.

В матеріалах справи міститься повідомлення Управління охорони обєктів культурної спадщини ОСОБА_4 облдержадміністрації від 23.01.2014 року № 01-15/212 (т. 1 а.с. 41), згідно якого спірна будівля на підставі зазначеного вище рішення ОСОБА_4 облвиконкому від 15.08.1985 року № 480 прийнята під охорону держави як памятка архітектури місцевого значення. Зазначене вище рішення № 480 свідчить про те, що у даному випадку державне управління в галузі охорони використання памяток історії та культури здійснювалось позивачем в період дії Закону.

В подальшому Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 р. № 311 „Про розмежування майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю) затверджено перелік державного майна України, яке передається у власність областей, міст Києва і Севастополя. Відповідно до абз.1 п. 3 цієї Постанови розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування, районів міст Києва та Севастополя провадиться облвиконкомами, Київським і Севастопольським міськвиконкомами з участю виконкомів нижчестоящих ОСОБА_7 народних депутатів.

Так, на підставі вказаної постанови КМУ ОСОБА_4 обласною ОСОБА_7 народних депутатів прийнято рішення від 25.11.1991 р. № 266-XXI „Про розмежування державного майна між власністю обласної ОСОБА_7, міст обласного підпорядкування і районів області, яким затверджено Перелік державного майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування, зокрема, у власність міста ОСОБА_6 (а.с. 15 т. 1).

З вказаного рішення вбачається, що воно прийняте на підставі рішень облвиконкому позивача від 17.08.1991 року № 323 /т.5а.с.10-12/ (допущена помилка: рішення № 323 прийняте 17.09.1991 року), від 02.11.1991 року № 461 /т.5 а.с.70-71/ та рішення від 19.11.1991 року № 560 /т.5 а.с.72-73/.

Згідно вказаного рішення (п. 5) узгоджувальній комісії облради було доручено продовжити роботу по формуванню складу комунальної власності різних рівнів, в частині обєктів промисловості, будівництва, агропромислового комплексу.

В рішенні № 323 від 17.09.1991 року (п.3.1) зазначено про те, що розмежування майна між власністю обласної ради та власністю районів, міст обласного підпорядкування проводиться облвиконкомом за погодженням з виконкомами відповідних рад народних депутатів з наступним затвердження сесією облради.

В рішеннях від 02.11.1991 року № 461 та від 19.11.1991 року № 560 зазначено про прийняття пропозицій робочих груп погоджувальної комісії облради щодо віднесення майна як до комунальної власності облради, так і майна до комунальної власності міста ОСОБА_6.

З зазначених вище рішень вбачається, що при розмежуванні комунальної власності працювала узгоджувальна комісія.

До матеріалів справи /т.2а.с.83-88/ залучено рішення відповідача-1 „Про порядок оформлення та передачі державного майна в комунальну власність міста № 2 від 11.01.1992 року з додатком. Вказане рішення прийняте (у тому числі) і на підставі рішення позивача № 266-ХХІ від 25.11.1991 року.

Згідно додатку до рішення відповідача 1 № 2 від 11.01.1992 року до переліку обєктів, які підлягають передачі до комунальної власності зазначені (т.2а.с.86) під № 35 - памятки архітектури, історії та культури на території міста.

До матеріалів справи /т.5а.с.21-26/ залучена копія додатку № 2 до рішення позивача від 17.09.1991 року № 323, в якому наведено перелік державного майна яке передається у власність міст обласного підпорядкування, у тому числі, міста ОСОБА_6. В додатку, у розділі "Культура" зазначені обєкти серед яких відсутня спірна будівля.

В постанові Вищого господарського суду України від 14.06.2017 року у даній справі, якою справу направлено на новий розгляд, зазначено про те, що судом не надано належної оцінки тій обставині, чи була включена спірна будівля, з урахуванням її статусу, в перелік обєктів державного житлового (нежитлового) фонду, який підлягав передачі відповідачу-1.

Так, в ході розгляду справи ОСОБА_4 міська рада посилалась на те, що згідно з актом приймання-передачі державного майна до комунальної власності міста ОСОБА_6 за галуззю «Житлово-комунальне господарство» від 18 лютого 1992 року обласне управління житлово-комунального господарства ОСОБА_4 облвиконкому передало, а управління житлово- комунального господарства ОСОБА_4 міськвиконкому прийняло державне майно згідно з переліком. Даний акт приймання-передачі затверджений рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ОСОБА_7 народних депутатів від 06 квітня 1992 року № 104 «Про прийом до комунальної власності міста державного майна житлово-комунального господарства, охорони здоровя, народної освіти і культури». До вказаного акту приймання-передачі додається ряд переліків, наприклад, Перелік житлово-комунальних підприємств, установ та організацій, розташованих на території міста ОСОБА_6 за станом на 01 січня 1992 року, які передаються в комунальну власність ОСОБА_4 міської ради; Перелік готелів і філіалів ОСОБА_4 виробничого обєднання готельного господарства; Перелік і адреси обєктів комунального автотранспортного підприємства 152801; Перелік пляжів ДО «Відпочинок» та інше. Проте, у жодному з цих переліків не значиться будівля, розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська (Ласточкіна), 15.

Проте, вказаний акт прийому передачі державного майна в комунальну власність міста ОСОБА_6 не може бути доказом переходу права власності на спірну будівлю від ОСОБА_4 обласної ради до ОСОБА_4 міської ради, оскільки, по-перше, безпосередньо акт прийому-передачі не є цивільно-правовою угодою, яка спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; по-друге, особи, що підписали акт приймання-передачі, не мають документів, що засвідчували б їх повноваження та право діяти від імені територіальної громади чи відповідної ради, тому акт приймання-передачі не створює відповідних правових наслідків.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 05.09.1991 р. № 311 вказано, що розмежування майна між власністю областей, міст обласного підпорядкування провадиться облвиконкомами за участю виконкомів нижчестоящих рад народних депутатів.

Тобто, відповідно до цієї норми, для передачі спірної будівлі із власності ОСОБА_4 обласної ради до власності ОСОБА_4 міської ради необхідна була наявність рішення виконкому ОСОБА_4 обласної ОСОБА_7 народних депутатів про передачу спірної будівлі у власність ОСОБА_4 міської ради та рішення виконкому ОСОБА_4 міської ради про прийняття спірної будівлі у власність та, відповідно, акт, підписаний уповноваженими особами виконкому ОСОБА_4 міської ради та виконкому ОСОБА_4 обласної ОСОБА_7 народних депутатів, про приймання-передачу спірної будівлі.

Відповідно до пункту 5 статті 16 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні права суб'єкта комунальної власності від імені та в інтересах територіальних громад здійснюють відповідні ради.

ОСОБА_4 міською радою не надано рішення ОСОБА_4 обласної ради або виконкому ОСОБА_4 обласної ОСОБА_7 народних депутатів про передачу будівлі, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15, у власність ОСОБА_4 міської ради та рішення виконкому ОСОБА_4 міської ради про прийняття спірної будівлі у власність - єдиних повноважних органів по передачі та прийманню державної власності відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05.09.1991р. № 311 та Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні.

Розпорядження майном згідно з частиною 1 статті 4 Закону України „Про власність від 07 лютого 1991 року, який діяв на той момент, є виключним правом власника. Отже, право розпоряджатися спірною будівлею належить лише субєкту права комунальної власності - ОСОБА_4 обласній раді.

При цьому ОСОБА_4 міська рада здійснює повноваження управління виключно щодо тих обєктів, які знаходяться у власності територіальної громади м. Одеси. Відтак, ОСОБА_4 міська рада не наділена повноваженнями управляти обєктами комунальної власності інших міст, сіл, селищ, а також обєктами їхньої спільної власності.

Так, судом встановлено, що нерухомі памятки історії і культури як окремі обєкти права власності та обєкти соціальної сфери до комунальної власності міст обласного підпорядкування не передавалися.

Рішенням ОСОБА_4 обласної ОСОБА_7 від 12.05.1993 р. № 449-XXII „Про заходи для охорони і використання нерухомих памяток історії і культури в Одеській області (а.с. 16 т. 1) нерухомі памятки історії та культури в Одеській області, які перебували у державній власності, були прийняті у комунальну власність ОСОБА_4 обласної ОСОБА_7. Дане рішення на даний час є чинним.

Рішенням ОСОБА_4 обласної ради від 24.04.2003 р. №154-XXIV „Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада (а.с. 17-25 т. 1) затверджено перелік обєктів спільної власності територіальних громад області станом на 01.04.2003 р., до якого увійшла, зокрема, й спірна будівля (п. 11.1.59).

Рішенням ОСОБА_4 обласної ради від 04.05.2005 року був задоволений протест прокуратури Одеської області та було скасовано рішення Обласної ради від 24.04.2003 року.

22.09.2006 р. ОСОБА_4 обласною радою було прийнято рішення № 73-V „Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада, яким затверджено нову редакцію переліку обєктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада станом на 01.09.2006 р. згідно додатку 1 (т.1 а.с. 27-38). Згідно додатку (т.1 а.с. 34) до вказаного переліку (п.8) входять обєкти культурної спадщини (в редакції п.11 рішення позивача від 24.04.2003 року № 154-XXIV (у тому числі, спірна будівля).

Питання законності рішення обласної ради від 22.09.2006 р. № 73-V розглядалось судами у справі № 22/401-06-11665А за позовом ОСОБА_4 міської ради до ОСОБА_4 обласної ради про визнання нечинним зазначеного рішення ОСОБА_4 облради від 22.09.2006 року № 73-V (про майно спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада).

Постановою господарського суду Одеської області від 25.12.2006 р. у вказаній справі, залишеною без змін ухвалою ОСОБА_4 апеляційного господарського суду від 03.05.2007 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.02.2008 р., у задоволенні позову ОСОБА_4 міської ради відмовлено. Ухвалою Верховного Суду України від 26.03.2008 р. ОСОБА_4 міській раді відмовлено у допуску скарги до провадження за винятковими обставинами.

Суд під час розгляду вказаної справи № 22/401-06-11665А дійшов висновку, що памятки історії і культури як окремі обєкти права власності та обєкти соціальної сфери до комунальної власності міст обласного підпорядкування та районів не передавалися. Зокрема, судом встановлено, що на підставі рішення ОСОБА_4 обласної ОСОБА_7 народних депутатів від 12 травня 1993 року № 449-ХХІ «Про заходи для охорони та використання нерухомих памяток історії і культури в Одеській області» обласна ОСОБА_7 народних депутатів прийняла у комунальну власність обласної ОСОБА_7 народних депутатів памятки історії і культури. Таким чином, судом вже було встановлено, що нерухомі пам'ятки історії і культури є спільною власністю територіальних громад області в особі ОСОБА_4 обласної ради.

При цьому матеріали справи не містять інформації про те, що зазначене судове рішення скасовано, і відповідно при розгляді даної справи є преюдиціальним.

Статтею 329 ЦК України встановлено, що юридична особа публічного права набуває права власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Пунктом 10 розділу 5 Закону України „Про місцеве самоврядування в України встановлено, що майно, передане до комунальної власності областей і районів, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким, відповідно до Конституції України, здійснюють районні та обласні ради.

Таким чином, при здійсненні розмежування загальнодержавної та комунальної власності ОСОБА_4 обласна рада як орган місцевого самоврядування, який представляє спільні інтереси територіальних громад області, у встановленому законодавством порядку отримала у спільну власність територіальних громад області обєкти культурної спадщини, зокрема, спірну будівлю-памятку.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_4 обласна рада приймала рішення про передачу спірної будівлі до комунальної власності територіальної громади міста ОСОБА_6 в особі ОСОБА_4 міської ради.

Крім того, факт прийняття нерухомих памяток історії та культури місцевого значення, які розташовані на території області, саме до комунальної власності ОСОБА_4 обласної ради у 1993 році вже було встановлено судами при розгляді інших справ.

Так, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.02.2008 р. у справі № 22/401-06-11665А встановлено, що на підставі вищезазначеного рішення, обласна рада прийняла у комунальну власність нерухомі памятки історії та культури.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.11.2008 року по справі № 22/54-08-1109 (т.1а.с.76-79) також встановлено, що нерухомі памятки історії та культури, які перебували у державній власності, на підставі рішення обласної ОСОБА_7 народних депутатів від 12.05.1993 року № 449-ХХІ прийняті у комунальну власність ОСОБА_4 обласної ради.

Аналогічні висновки містяться і у постановах Вищого господарського суду України від 29.07.2009 року по справі № 30/231-08-4792 (а.с.80-81 т.1), від 11.03.2010 року по справі №30/95-09-3018 (а.с.82-84 т.1).

Частиною 3 статті 35 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 10 Закону України Про місцеве самоврядування сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

В свою чергу обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Отже, саме обласна рада є органом місцевого самоврядування, що уповноважений законом представляти спільні інтереси територіальних громад області та, відповідно, управляти обєктами їх спільної власності.

За дорученням відповідних рад обласна рада вирішує питання про продаж, передачу в оренду, концесію або під заставу саме обєктів комунальної власності, які забезпечують спільні потреби територіальних громад і перебувають в управлінні районних, обласних рад, а також придбання таких об'єктів в установленому законом порядку (п. 19 ч. 1 ст. 43 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).

В силу положень п. 20 ч. 1 ст. 43 названого Закону обласні ради самостійно вирішують в установленому законом порядку питання щодо управління обєктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, які перебувають в управлінні обласних рад.

Відтак, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, господарський суд вважає, що ОСОБА_4 міська рада при прийнятті оскаржуваних рішень необґрунтовано включила спірний обєкт до переліку обєктів, що підлягають приватизації, чим порушила право спільної власності територіальних громад області. При цьому суд вважає необґрунтованими посилання ОМР на те, що під час розмежування памятки культурної спадщини не повинні були передаватися окремо, а повинні були передаватися, як частина жилого і нежилого приміщення місцевих рад,

В постанові Вищого господарського суду України від 14.06.2017 року у даній справі, якою справу направлено на новий розгляд, зазначено, що при розгляді даного спору судами, фактично, не прийнято до уваги статус спірної будівлі на день прийняття рішень про розмежування комунального майна, рішення прийняті у справі № 22/401-06-11665а про яку зазначено вище, та додаток № 2 до рішення позивача від 17.09.1991 року № 323 (т.5 а.с.21-26).

Так, згідно додатку № 2 „Перелік державного майна, що передавалось до міста ОСОБА_6 до рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 обласної ОСОБА_7 народних депутатів від 17 вересня 1991 року № 323 «Про розмежування державного майна між власністю обласної ОСОБА_7, міст обласного підпорядкування та районів області» ОСОБА_4 міській ОСОБА_7 народних депутатів передавався житловий фонд місцевих ОСОБА_7 народних депутатів.

При цьому згідно з додатком № 1 до вказаного рішення, яким є Перелік державного майна, яке передавалось у власність обласної ОСОБА_7 народних депутатів, до такого майна увійшов нежитловий фонд, який знаходився на балансі управлінь, відділів, комітетів облвиконкому, управління «Дома Советов».

Так, під час розгляду даної справи обласна рада зазначила про те, що Головне управління архітектури і містобудування виконавчого комітету ОСОБА_4 обласної ОСОБА_7 народних депутатів було на той час місцевим державним органом охорони памяток, виходячи з наступного.

Пунктом 1 постанови ОСОБА_7 Міністрів УРСР від 27 січня 1983 року № 39 «Про заходи по дальшому поліпшенню охорони, використання і реставрації памяток історії та культури» постановлено зосередити керівництво справою обліку, охорони, використання., реставрації і пропаганди памяток містобудування й архітектури - в Держбуді УРСР.

Пунктом 3 вказаної постанови виконкомам обласних ОСОБА_7 народних депутатів дозволено утримувати у відділах/y правліннях у справах будівництва і архітектури працівників по охороні памяток містобудування й архітектури за рахунок надходжень коштів від використання памяток.

Відповідно до пункту 3 Положення про Державний комітет УРСР у справах будівництва, затвердженого постановою ОСОБА_7 Міністрів УРСР від 13 лютого 1983 року № 48 (надалі - Положення), відділи у справах будівництва і архітектури виконкомів обласних ОСОБА_7 народних депутатів входили в систему Держбуду УРСР.

Також підпунктом с) пункту 5 Положення встановлювалось, що Держбуд УРСР відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, керує справою охорони, реставрації, обліку і використання памяток містобудування та архітектури.

Аналогічні положення містились і в наступних редакціях Положення про Державний комітет УРСР у справах будівництва від 1987 та 1991 років.

Крім того, відповідно до пункту 58 Положення про охорону і використання памяток історії і культури, затвердженого постановою СРСР від 16 вересня 1982 року № 865, нерухомі памятки історії і культури (будівлі і споруди), які знаходяться у власності держави і можуть бути використані в господарських та інших практичних цілях (за винятком використання у якості жилих приміщень), передаються у встановленому порядку на баланс місцевих державних органів охорони памяток для надання в користування підприємствам, установам, організаціям та громадянам.

Вказані обставини підтверджуються листом Державного комітету УРСР у справах будівництва від 17 травня 1991 року № 1-54/265, адресованим голові виконавчого комітету ОСОБА_4 обласної ОСОБА_7 народних депутатів. У вказаному листі керівник Держбуду УРСР ОСОБА_10 звертається до голови виконавчого комітету ОСОБА_4 обласної ОСОБА_7 народних депутатів ОСОБА_7 з проханням вирішити питання передачі памяток містобудування і архітектури на баланс Головархітектури облвиконкому, яке є спеціально уповноваженим органом охорони памяток містобудування і архітектури Одеської області.

Тобто, вказане свідчить про те, що всі будівлі-памятки архітектури і містобудування, яким такий статус надавався рішеннями виконавчого комітету ОСОБА_4 обласної ОСОБА_7 народних депутатів, передавались на баланс Головного управління архітектури і містобудування облвиконкому.

Так, рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 обласної ОСОБА_7 народних депутатів від 26 січня 1990 року № 22 «Про взяття на баланс Головного управління архітектури і містобудування памяток архітектури» (п. 2 Додатку 2) будівлю-памятку, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська (Ласточкіна), 15 взяте; на баланс вказаного управління.

Тобто, оскільки вказана будівля-памятка з січня 1990 року знаходилась на балансі Головного управління архітектури і містобудування виконавчого комітету ОСОБА_4 обласної ОСОБА_7 народних депутатів, то вона увійшла до нежитлового фонду, який знаходився на балансі управлінь, відділів, комітетів облвиконкому та, відповідно, була передана у власність ОСОБА_4 обласної ОСОБА_7 народних депутатів рішенням від 17 вересня 1991 року № 323 «Про розмежування державного майна між власністю обласної ОСОБА_7, міст обласного підпорядкування та районів області».

Як зазначалось вище, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 43, ч.4 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення питань, щодо управління обєктами спільної власності територіальних громад області є виключно компетенцією обласних рад.

Відповідно ч. 2 п.10 розділу 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" майно передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст, управління якими відповідно до Конституції України здійснюють районні і області ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

Наразі судом зясовано, що 25 червня 2014 року ОСОБА_4 міською радою прийнято ініціативне рішення № 4818-VІ «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста ОСОБА_6 нерухомих обєктів, що знаходяться на території міста ОСОБА_6», яким вирішено надати згоду на прийняття із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює ОСОБА_4 обласна рада, до комунальної власності територіальної громади міста ОСОБА_6 нерухомих обєктів, що знаходяться на території міста ОСОБА_6, згідно з додатком (а.с. 41-53 т. 2), в якому за № 101 включена спірна будівля (№ 101). Пунктами 3 та 4 згаданого рішення ОСОБА_4 міської ради комісії з приймання-передачі нерухомих обєктів після отримання відповідного рішення ОСОБА_4 обласної ради щодо передачі нерухомих обєктів, що знаходяться на території міста ОСОБА_6, до комунальної власності територіальної громади міста ОСОБА_6 доручено здійснити заходи щодо прийняття вказаних обєктів від ОСОБА_4 обласної ради за актом приймання-передачі. Після підписання акта приймання-передачі нерухомих обєктів, зазначених у додатку до рішення, та затвердження його відповідним рішенням ОСОБА_4 міської ради про прийняття вказаних нерухомих обєктів до комунальної власності територіальної громади міста ОСОБА_6 департаменту комунальної власності ОСОБА_4 міської ради спільно з юридичним департаментом ОСОБА_4 міської ради доручено здійснити заходи щодо реєстрації права комунальної власності на ці обєкти за територіальною громадою міста ОСОБА_6.

Однак, вказане рішення ОСОБА_4 міської ради не свідчить про правомірність набуття територіальною громадою міста ОСОБА_6 у власність спірного обєкту нерухомості за відсутності волі дійсного власника цього майна. Більш того, прийняття вказаного рішення ОСОБА_4 міською радою свідчить про те, що спірний обєкт нерухомості, який є памятками культурної спадщини місцевого значення, не належав до власності територіальної громади міста ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З огляду на усе вищевикладене, суд погоджується з доводами прокурора та позивача про те, що ОСОБА_4 міська рада не мала жодних правових підстав для оформлення права власності на спірне приміщення, а також повноважень на розпорядження спірним приміщенням. Адже, як встановлено судом, доказів, які б засвідчували добровільну відмову власника в особі позивача від спірного приміщення, або доказів наявності правових підстав для набуття ОСОБА_4 міською радою такого права власності матеріали справи не містять.

Інші доводи відповідача судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вказаних висновків суду щодо неправомірності оформлення ОСОБА_4 міською радою права власності на спірне приміщення за територіальною громадою міста ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Такі положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Відповідно до статті 393 ЦК України власник майна, права якого порушено внаслідок видання правового акта органом місцевого самоврядування, має право звернутися до суду з позовом про визнання такого акта незаконним та про його скасуванням.

Приймаючи до уваги вищенаведене та з огляду на відсутність у ОСОБА_4 міської ради повноважень щодо розпорядження спірним приміщенням, суд вважає правомірними вимоги прокурора та позивача про визнання недійсним оскаржуваних рішень відповідачів у вищезгаданих частинах, оскільки судом встановлено факт порушення прав територіальних громад, сіл, селищ, міст Одеської області в особі ОСОБА_4 обласної ради, що є підставою для захисту таких прав у вказаний спосіб. Враховуючи нерозривний звязок між виникненням права власності на нерухоме майно та обовязковим одержанням його власником відповідного свідоцтва про право власності, яке посвідчує це право, суд вважає правомірними вимоги про визнання недійсним і свідоцтва про право власності територіальної громади м. Одеси в особі ОСОБА_4 міської ради на спірний обєкт.

При цьому суд погоджується з твердженнями прокурора про відсутність пропуску ним строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки до спірних правовідносин слід застосовувати положення пп. 2 п. 2 розділу І Закону України від 20.12.2011 р. № 4176-VІ Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства, яким виключено п. 4 з ч. 1 ст. 268 ЦК України, та пп. 3 п. 5 Перехідних та прикінцевих положень даного закону, відповідно до якого протягом 3 років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. Так, згідно наведених положень вищеназваного Закону, цей позов можна було подати до 15.01.2015 р., в той час як прокурором подано цей позов 08.08.2014 р. Відтак, суд доходить до висновку про те, що прокурором не було пропущено строку позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом.

Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Виходячи з аналізу вказаної норми ЦК України, позов з цієї підстави може заявлятись до будь-якої особи, яка словами або діями (в певних випадках бездіяльністю) заявила претензії на річ, яка перебуває у власності іншої особи, або не визнає це право у будь-який спосіб. Так, право на предявлення позову про визнання права власності на підставі ст. 392 Цивільного кодексу України належить виключно власнику, тобто такий позов може бути заявлений власником індивідуально-визначеної речі до особи, яка оспорює право власності на майно. Особою, яка оспорює право власності на майно, є особа, яка заявляє про свої права на річ.

Підставою позову про визнання права власності на підставі вищезазначеної статті ЦК України є обставини, що підтверджують наявність у позивача права власності чи іншого права на майно. Це може випливати з поданих ним правовстановлюючих документів, пояснень свідків, а також будь-яких інших доказів, що підтверджують належність позивачу спірного майна.

Приймаючи до уваги, що матеріали справи однозначно свідчать про невизнання ОСОБА_4 міською радою права власності на спірне майно за ОСОБА_4 обласною радою, та враховуючи встановлення судом факту належності спірного обєкта позивачу, господарський суд вважає за необхідне задовольнити позов в повному обсязі, визнавши також право власності на спірне майно за територіальними громадами сіл, селищ, міст Одеської області в особі ОСОБА_4 обласної ради.

Щодо судових витрат по даній справі господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок сплати та розмір судового збору визначені Законом України „Про судовий збір від 08.07.2011 р. (зі змінами і доповненнями). Так, згідно підпунктів 1, 2 пункту 2 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону (в редакції, чинній на момент звернення прокурора із заявленим позовом до суду) ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка становить 1 розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому подана відповідна заява.

Також Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору", що набув чинності з 01.09.2015 р. викладено у новій редакції статтю 5 Закону України "Про судовий збір" ("Пільги щодо сплати судового збору"), згідно з якою було позбавлено пільг щодо сплати судового збору органи прокуратури.

Як зазначено в п. 3.7 Постанови Пленуму ВГСУ № 7 від 21.02.2013 р. „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України (із змін. та доповн.), якщо платник судового збору був звільнений від обов'язку сплачувати судовий збір (до 01.09.2015), то у випадку подання зазначених скарг та заяв після зазначеної дати розмір судового збору визначається залежно від ставки судового збору, яку мав би сплатити платник до 01.09.2015 р. за відсутності у нього пільги щодо сплати такого збору.

При цьому за змістом п. 2.11. вказаної Постанови Пленуму ВГСУ № 7, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Відповідно до пункту 2.2.1 постанови Пленуму ВГСУ № 7 судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, й суми судового збору здійснюється господарським судом на підставі поданих учасниками судового процесу доказів (п. 2.7),

Предметом спору у даній справі є визнання недійсними рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради, рішення ОСОБА_4 міської ради, свідоцтва про право власності (три немайнові вимоги), а також визнання права власності на нежитлові приміщення першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502, загальною площею 1130,9 кв. м, основною площею 733,4 кв. м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15 (майнова вимога). Тобто, у даному випадку, судовий збір підлягає сплаті з урахуванням трьох немайнових вимог та однієї майнової (яка обчислюється з урахуванням вартості спірного майна). Разом з тим прокурором при подачі позову не була визначена вартість спірного майна. В матеріалах справи міститься "Додаткове погодження до договору оренди нежитлового приміщення № 249/2 від 02.03.1999 року" (а.с. 27, т. 3), в якому зазначено експертну вартість приміщення за адресою: вул. Ланжеронівська, 15, м. Одеса всього 125992 грн. (це вартість тільки 13,51 кв.м.). З огляду на те, що тільки частина вартості спірного майна площею 13,51 кв.м. оцінена у розмірі 125 992 грн. (станом на 17.06.2010 року) і тільки з зазначеної вартості частини майна площею 13,51 кв.м, то судовий збір за майнову вимогу за ставкою 2% від вартості спірного майна дорівнюватиме 2519,84 грн. (2% від 125 992 грн.).

З огляду на те, що Законом України „ Про Державний бюджет України на 2014 рік на 01.01.2014 р. встановлено розмір мінімальної заробітної плати - 1218 грн., відповідно за подану прокурором у 2014 році позовну заяву в частині вимог немайнового характеру розмір судового збору становив 3654 грн. (1218 грн.х3). Отже, загальна сума судового збору, який підлягає сплаті за поданий позов, становитиме 6173,84 грн. (2519,84 грн. + 3654 грн.).

Згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи вищенаведене та те, що рішення відбулось на користь держави в особі позивача, в інтересах якого прокурором предявлено позов, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору до державного бюджету покладаються на відповідачів порівну.

Керуючись ст.ст. 2, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі ОСОБА_4 обласної ради до ОСОБА_4 міської ради та Виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Управління культури, національностей, релігій та охорони обєктів культурної спадщини ОСОБА_4 обласної державної адміністрації, та на стороні відповідачів: Департаменту комунальної власності ОСОБА_4 міської ради, Управління з питань охорони обєктів культурної спадщини ОСОБА_4 міської ради, Державної податкової інспекції в Приморському районі ГУ ДФС України в Одеській області, Комунального підприємства Житлово-комунальний сервіс Порто-Франківський, про визнання недійсними рішень, свідоцтва про право власності та визнання права власності задовольнити.

2. ВИЗНАТИ недійсним рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 29.07.2010 р. № 410 Про реєстрацію об'єктів комунальної власності м. Одеси в частині включення за № 10 до затвердженого пунктом 1 переліку об'єктів нерухомого майна, що підлягають реєстрації за територіальною громадою м. Одеси, приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей №502, загальною площею 1130,9 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15, та пункту 4 в частині доручення КП ОСОБА_4 міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості зареєструвати за територіальною громадою м. Одеси право власності на ці приміщення та антресолі.

3. ВИЗНАТИ недійсним свідоцтво про право власності від 06.09.2010 року серії САЕ № 068436, видане виконавчим комітетом ОСОБА_4 міської ради (65004, м. Одеса, Думська площа, 1, ) територіальній громаді м. Одеси в особі ОСОБА_4 міської ради (65004, м. Одеса, Думська площа, 1, ) на нежитлові приміщення першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей № 502, загальною площею 1130,9 кв.м, основною площею 733,4 кв.м, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15.

4. ВИЗНАТИ недійсним пункт 1 рішення ОСОБА_4 міської ради від 17.12.2013 року №4212-VІ Перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню, та внесення змін до рішень ОСОБА_4 міської ради в частині включення до цього переліку за № 5 нежитлового приміщення третього поверху площею 49,2 кв.м, що складає 44/1000 нежитлових приміщень першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей №502 по вул. Ланжеронівській, 15 у м. Одесі.

5. ВИЗНАТИ право власності на нежитлові приміщення першого, другого, третього, четвертого поверхів та антресолей №502, загальною площею 1130,9 кв. м., основною площею 733,4 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 15, за територіальними громадами сіл, селищ, міст Одеської області в особі ОСОБА_4 обласної ради (65032, м. Одеса, пр. Шевченка,4, )

6. Стягнути з ОСОБА_4 міської ради (65004, м. Одеса, пл. Думська, буд. 1, ) до державного бюджету (ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 3086/три тисячі вісімдесят шість/грн. 92 коп.

7. Стягнути з Виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради (65004, м. Одеса, площа Думська, буд. 1, ) до державного бюджету (ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 3086/три тисячі вісімдесят шість/грн. 92 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до ОСОБА_4 апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 04 вересня 2017 р.

Суддя В.С. Петров