РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2017Справа №910/9394/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/9394/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп"

до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"

про стягнення 887 524,64 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Кірсанова К.О., довіреність б/н від 11.10.2016р.;

від відповідача: Винокур О.В., довіреність № ГН-3-Ю/2017 від 03.01.2017р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (надалі - відповідач) про стягнення 876 253,39 грн. компенсації додаткових витрат на придбання іноземної валюти, 3 384,97 грн. 3% річних, 7 886,28 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо компенсації додаткових витрат на придбання іноземної валюти згідно договору 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2017р. порушено провадження у справі № 910/9394/17 та розгляд справи призначений на 06.07.2017р.

06.07.2017р. через загальний відділ господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву з доказами, які підтверджують заперечення проти позову. Так відповідач зазначає, що позивачем не доведено факт перерахування іноземної валюти за кордон для оплати послуг підрядників/кореспондентів, які надавали послуги застрахованим у страховика особам, та здійснення закупівлі іноземної валюти саме на виконання договору 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014р. Також відповідач вказує на порушення строків закупівлі іноземної валюти, що призвело до додаткових банківських витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України, в засіданні суду було оголошено перерву до 12.07.2017р.

11.07.2017р. через загальний відділ господарського суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі та докази.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2017р. розгляд справи відкладено на 10.08.2017р. Продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів.

10.08.2017р. через загальний відділ господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження по справі та додаткові пояснення по справі, у яких заявлено клопотання про припинення провадження у справі №910/9394/17 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із наявністю рішення у справі №910/9055/16.

10.08.2017р. через загальний відділ господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення.

В судовому засіданні 10.08.2017р. оголошувалась перерва до 17.08.2017р.

16.08.2017р. через загальний відділ господарського суду від представника позивача надійшли письмові пояснення.

17.08.2017р. через загальний відділ господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи та додаткові пояснення по справі, у яких в обґрунтування заперечень проти позову зазначено про безпідставне включення до рахунків на відшкодування витрат відомостей про послуги, які за переконанням відповідача, застрахованим особам не надавались

Присутній у судовому засіданні 17.08.2017р. позивач підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні подав письмові заперечення для долучення до матеріалів справи та заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві та доповненнях до нього.

У поданих в судовому засіданні письмових запереченнях, відповідач стверджує про незаконність перерахування позивачем іноземної валюти на користь Savitar Group Ltd.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про призначення судової експертизи, дійшов висновку, що останнє задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Так, клопотання про призначення судової експертизи мотивоване значною кількістю первинних документів, що підтверджують розрахунки між сторонами, наявністю відмінностей у розрахунках сторін щодо розміру здійсненої передоплати та додаткових банківських витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи (п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").

З огляду на вищенаведене, враховуючи наявні в матеріалах справи документи та розрахунки, суд дійшов висновку, що для вирішення спору у даній справі, встановлення дійсного розміру заборгованості, у суду відсутня потреба у спеціальних знаннях.

Більше того, з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань, у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Наявні у матеріалах справи докази пояснення та розрахунки є достатніми для перевірки судом їх правильності та не потребують спеціальних математичних (економічних) знань.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що підстави для призначення у справі №910/9394/17 судової економічної експертизи відсутні, у зв'язку із чим клопотання відповідача про призначення судової експертизи задоволенню не підлягає.

Розглянувши у судовому засіданні раніше подане відповідачем клопотання про припинення провадження у справі, суд відмовив у його задоволенні, з огляду на наступне.

Так, відповідач, з посиланням на п. 2 ч. 2 ст. 80 ГПК України, просить припинити провадження у справі у зв'язку з тим, що 22.07.2016р. у справі № 910/9055/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення про стягнення 7 593 520,97 грн., з яких 301 150,89 грн. витрат на придбання іноземної валюти за договором 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014р., винесено рішення, яким у позові відмовлено.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Суд зазначає, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Так, заборгованість з компенсації додаткових витрат на придбання іноземної валюти згідно договору 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014р., що заявлена до стягнення у даній справі, дійсно входила до предмету позову у справі №910/9055/16.

Однак, судом встановлено, що обставини, якими товариство з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу у справах №910/9394/17 та №910/9055/16 є різними.

У рішенні Господарського суду міста Києва від 22.07.2016р. у справі № 910/9055/16 зазначено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" в обґрунтування заявлених вимог посилався на роздруківки електронних листів як доказ факту направлення актів та рахунків приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "ВУСО".

Звертаючись з позовом у даній справі, товариство з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" в обґрунтування заявлених вимог посилається на лист № 109 від 17.03.2017р., як доказ факту направлення актів та рахунків приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "ВУСО".

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмінність підстав позову у справах №910/9394/17 та №910/9055/16, а тому провадження у даній справі припиненню не підлягає.

Також відповідачем заявлено клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи №910/17261/16.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку з'ясовує, як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також те, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти що мають преюдиціальне значення.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі, тобто господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: а) непідвідомчості; б) обмеженості предметом позову; в) неможливості розгляду тотожної справи; г) певної черговості розгляду вимог.

Так, предметом спору у даній справі є заборгованість, яка виникла, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо компенсації додаткових витрат на придбання іноземної валюти згідно договору 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014р.

Судом встановлено, що предметом розгляду у справі №910/17261/16 є стягнення заборгованості, яка обґрунтована порушенням товариством з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" взятих на себе зобов'язань за договором асистанських послуг № SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014р. в частині надання послуг з організації сервісного та медичного обслуговування при настанні страхових випадків на території України та за кордоном за договорами, укладеними між страхувальником та страховиком.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про непов'язаність даної справи зі справою №910/17261/16, оскільки встановлення обставин щодо порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" взятих на себе зобов'язань за договором асистанських послуг № SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014 р. в частині надання послуг з організації сервісного та медичного обслуговування, не свідчить про порушення останнім своїх зобов'язань щодо закупівлі іноземної валюти.

Враховуючи вищевикладене, правові підстави для зупинення провадження у справі №910/9394/17 до вирішення справи №910/17261/16 у суду відсутні.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" (далі - агент) та приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" (далі - страховик) було укладено договір 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 (далі - договір), за умовами якого страхових доручив, а агент прийняв на себе зобов'язання по наданню послуг з організації сервісного та медичного обслуговування при настанні страхових випадків на території України та за кордоном за договорами, укладеними між страхувальниками та страховиком до законодавства України та Закону України "Про страхування", в яких визначено перелік послуг та умов, що отримує застрахована особа в межах та в термін дії договору згідно відповідних Правил (надалі - Правила). Послуги агента включали формування, обслуговування та зберігання протягом одного року реєстру звернень застрахованих осіб, ведення документації, організацію та контроль обміну інформацією, надання послуг цілодобової, диспетчерської служби згідно умов договору та програми страхування (пункт 1.1. договору).

До договору вносились зміни додатковими угодами №1 від 11.03.2015р., №2 від 01.10.2015р. та №3 від 01.10.2015р.

За приписами пункту 2.1. договору застрахованою особою слід вважати особу (страхувальник, або у випадках передбачених законодавством, вигодонабувач або застрахована особа), дані про яку передані страховиком агенту належним чином (так, як обумовлено даним договором), на підставі укладених страховиком договорів страхування (полісів), асистанське обслуговування яких здійснюється агентом в порядку, встановленому даними правочинами.

Згідно з пунктом 4.4. договору, при зверненні застрахованої особи, агент забезпечує організацію надання застрахованій особі необхідних послуг згідно умов договору/програми страхування (за умови, якщо агенту дана інформація, надана страховиком).

Водночас, страховик зобов'язався надавати для забезпечення цілодобового обслуговування застрахованих осіб інформацію, яка містить ПІБ застрахованої особи, номер поліса, період страхування, дані про франшизу (у разі наявності такої), покриття по стоматології (так чи ні, якщо так, в якому об'ємі), тип програми (якщо є різні варіанти). Крім цього страховик зобов'язаний надавати додаткову інформацію про застрахованих осіб, що необхідна агенту для виконання його обов'язків за договорам по запитам, які надходять від агента (пункт 5.1.1 договору).

Згідно з пунктом 5.1.2. договору, страховик зобов'язався проводити оплату сервісної винагороди агента у відповідності до умов цього договору.

Страховик зобов'язався відшкодовувати витрати агента на оплату послуг третіх осіб наданих у відповідності з п. 3.3., а також витрати при оплаті банківської комісії та комісії з виконання функцій агента відповідно до наданих агентом рахунків (пункт 5.1.3. договору).

Згідно з пунктом 6.10. договору, при виставленні рахунку на відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою послуг підрядчиків або кореспондентів за кордоном, застосовується курс гривні до відповідної валюти за даними Національного банку України на дату виставлення рахунку. Страховик відшкодовує всі банківські виписки витрати агента пов'язані з відшкодування втрат по врегульованих збитках щодо покупки та перерахування грошових коштів за кордон (включаючи курсову різницю).

Відповідно до пункту 6.1. договору (у редакції додаткової угоди № 1), агент зобов'язався щодекадно надавати страховику звіт запланованих збитків по випадкам, що мають ознаки страхових.

На підставі вказаного звіту мали формуватись:

- рахунок на відшкодування витрат, що пов'язані з оплатою послуг підрядників або кореспондентів;

- рахунок на оплату сервісної винагороди агента;

- акт прийому передачі послуг (пункт 6.2. договору).

Відповідно пункту 6.3. договору (у редакції додаткової угоди № 1), сума до перерахування становила 85 процентів від зазначених у звіті запланованих збитків та 100 процентів агентської винагороди, передбаченої угодою.

За приписами пункту 6.5. договору (у редакції додаткової угоди № 1), агент щомісячно до 15 числа місяця, що слідує за звітним, зобов'язувався надавати страховику звіт звірених збитків по випадкам, що мають ознаки страхових (додаток 2). До звіту мали додаватись всі копії рахунків третіх осіб, підрядників або кореспондентів, які надавали послуги застрахованим особам страховика.

На підставі вказаного звіту формувались:

- корегуючий рахунок на відшкодування витрат, що пов'язані з оплатою послуг підрядників або кореспондентів;

- корегуючий рахунок на оплату сервісної винагороди;

- акт прийому-передачі послуг (пункт 6.6. договору).

Пунктом 6.7. договору (у редакції додаткової угоди № 1) визначено, що страховик зобов'язалась проводити перевірку наданих агентом документів впродовж п'яти робочих днів. У випадку, якщо впродовж 5 (п'яти) робочих днів агент не отримав від страховика будь яких зауважень або коментарів відносно наданих документів, акти виконаних робіт вважаються такими, що акцептуються.

Пунктом 6.8. договору (у редакції додаткової угоди № 1) визначено, що оплата рахунків агента, які виставлялись відповідно пунктів 6.2. та 6.6. цього правочину, мали проводитись страховиком впродовж 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання рахунків.

Відповідно пункту 6.13. договору (у редакції додаткової угоди № 1), страховик відшкодовує всі банківські витрати агента пов'язані з відшкодуваня втрат по врегульованих збитках щодо покупки та перерахування грошових коштів за кордон (включаючи курсову різницю).

Відповідно до пункту 6.1. договору (у редакції додаткової угоди № 3), за виконання агентом своїх обов'язків, згідно з цим правочином, страховик зобов'язався виплачувати агенту винагороду за кожний врегульований агентом страховий випадок (СВ), у розмірах, вказаних у додатку 1 до договору.

Згідно з пунктом 6.2. договору (у редакції додаткової угоди № 3), у випадку декількох звернень однієї і тієї ж застрахованої особи за одним страховим випадком, винагорода агента сплачується однократно (як за одне звернення).

Пунктом 6.3. договору (у редакції додаткової угоди № 3), передбачено, що для цілей визначення і перерахування винагороди агента, звітним періодом за цим правочином є календарний місяць.

Згідно з пунктом 6.3.1. договору (у редакції додаткової угоди № 3), до п'ятого числа місяця, наступного за звітним місяцем, агент складає акт виконаних робіт за формою, вказаною у додатку 2 до договору, і направляє його страховику електронною поштою (для погодження і підписання), разом із рахунком на оплату винагороди агента. Сума винагороди агента визначається на підставі додатку 1 до цього договору, у гривнях за офіційним курсом НБУ на дату направлення страховику вказаного рахунку.

Відповідно до пунктів 6.3.2. п. 6.3. договору (у редакції додаткової угоди № 3), протягом п'яти робочих днів з дати отримання документів, вказаних у пункті 6.3.1 договору, страховик зобов'язався підписати акт виконаних робіт і направити його агенту засобами звичайної і електронної пошти, а також, протягом того ж строку, сплатити суму винагороди агента, шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок агента, або за допомогою засобів електронного зв'язку, надати мотивовані заперечення щодо змісту цього акту.

Згідно з пунктом 6.4. договору (у редакції додаткової угоди № 3), сплата страховиком грошових коштів, суми яких були гарантовані або виплачені агентом кореспондентам і підрядникам, тобто медичним та іншим установам, що здійснили надання відповідних послуг застрахованим особам при настанні з ними страхових випадків, здійснюється наступним чином: для цілей визначення попередніх розмірів цих сум і їх сплати страховиком, звітним періодом за цим Договором є декади: з 01 по 10 число, з 11 по 20 число і з 21 по останнє число кожного календарного місяця дії правочину.

Пунктом 6.5.1. договору (у редакції додаткової угоди № 3) визначено, що протягом трьох робочих днів з дати закінчення чергової декади агент складає і направляє страховику акт заявлених збитків за формою, вказаною у додатку 3 до правочину. У такому акті зазначаються страхові випадки, що стались із конкретними застрахованими особами протягом звітної декади, а також вказуються орієнтовні суми вартості послуг, наданих цим особам, та які підлягають відшкодуванню Компанією.

Відповідно до пункту 6.5.2. договору (у редакції додаткової угоди № 3), протягом п'яти робочих днів з дати отримання страховиком акта заявлених збитків, Компанія зобов'язалась погодити та підписати цей документ, а також, на свій розсуд, протягом того ж строку, перерахувати агенту попередню оплату вартості послуг, вказаної у цьому акті, у розмірі до 100 % загальної суми, зазначеної в акті.

При отриманні суми попередньої оплати агент зобов'язаний протягом до семи робочих днів, не враховуючи день надходження коштів, направити всю отриману суму на придбання іноземної валюти з її подальшим резервуванням для цілей оплати послуг, наданих підрядниками і кореспондентам застрахованим особам, з урахуванням діючого законодавства України та нормативних документів НБУ й інших державних органів, на момент здійснення таких операцій (пункт 6.5.3. договору у редакції додаткової угоди № 3).

Згідно пункту 6.5.4. договору (в редакції додаткової угоди № 3), встановлено формулу розрахунку попередньої оплати «С», зокрема: «С» = ЕК (І) * Свал (і), де К (і) - це офіційний курс НБУ щодо конкретної іноземної валюти на дату формування рахунку агентом; Свал(і) - це розмір частини суми вартості послуг (в іноземній валюті), вказаної в Акті заявлених збитків, що має сплачуватись страховиком в гривневому еквіваленті.

Відповідно до п. 6.5.5. договору (в редакції додаткової угоди №3), протягом 10 (десяти) робочих днів з дати фактичного придбання за заявкою агента на міжбанківському валютному ринку України сум валюти Свал(і), вказаних у п.6.5.4 договору, агент направляє страховику Акт визначення сум додаткових витрат на придбання іноземної валюти (додаток 3 до договору), разом із додатковим рахунком (у гривні) на сплату різниці між фактичною сумою витрат на придбання цієї суми валюти, і сумою, визначеною за формулою (1) у п.6.5.4. договору. До рахунку додаються документи, що підтверджують названу фактичну суму витрат. Цей додатковий рахунок повинен бути оплачений Страховиком протягом 5 (п'яти) робочих днів з дати отримання рахунку та інших вказаних вище документів, що підтверджують і фіксують Сторонами фактичну суму витрат на придбання іноземної валюти.

Відповідно до пункту 6.6.1. договору (у редакції додаткової угоди № 3), по мірі отримання агентом від підрядників і кореспондентів повних пакетів документів, пов'язаних з остаточними розрахунками за конкретними страховими випадками (далі - Повні пакети), агент зобов'язався вносити відповідні відомості в акти врегульованих збитків (виконаних робіт), які складаються за формою, вказаною у Додатку 4 до Договору, і направляються страховику у строки, визначені в пункті 6.5.1. даного правочину, разом з актами заявлених збитків.

До актів врегульованих збитків (виконаних робіт), у складі Повних пакетів, агент зобов'язався додавати рахунки на сплату вартості фактично наданих послуг, за вирахуванням сум, визначених у розрізі конкретних застрахованих осіб в Акті заявлених збитків і фактично сплачених страховиком згідно пункту 6.5 договору (пункт 6.6.2. договору у редакції додаткової угоди № 3).

Згідно з пунктом 6.6.3. договору (у редакції додаткової угоди № 3), акт врегульованих збитків (виконаних робіт) погоджується і підписується страховиком протягом п'яти робочих днів з дати отримання цього Акту від агента.

Відповідно до пункту 6.6.4. договору (у редакції додаткової угоди № 3), сплата страховиком сум в іноземній валюті, вказаних у рахунках до Акту врегульованих збитків (виконаних робіт), проводиться у гривнях за схемою, вказаною в пунктах 6.5.4, 6.5.5 цього договору.

Відповідно до пункту 6.6.5. договору (у редакції додаткової угоди № 3), якщо в рамках часткової сплати послуг, наданих конкретній застрахованій особі, за Актом заявлених збитків була зарахована певна сума С1 в іноземній валюті, а потім подія, яка настала із застрахованою особою, не була визнана страховиком в якості страхового випадку або фактична вартість послуг, наданих цій особі, є меншою, ніж сума, сплачена і зарахована щодо вказаної особи згідно Акту заявлених збитків, то, згідно акту врегульованих збитків (виконаних робіт), у якому вказано про цей факт, сума коштів, що має бути сплачена страховиком, повинна бути зменшена на суму С1 (або на суму перевищення С1 понад розмір вартості послуг, фактично наданих вказаній застрахованій особі).

Згідно з пунктом 6.7. договору (у редакції додаткової угоди № 3), обов'язки страховика щодо сплати грошових сум, згідно цього правочину, вважаються виконаними з моменту зарахування відповідних грошових коштів на рахунок агента.

До рахунків агента, що виставляються страховикові згідно з актами заявлених збитків та актами врегульованих збитків (виконаних робіт), на обґрунтовану вимогу агента, можуть включатись (за умови документального підтвердження), суми витрат на пересилання рахунків від підрядника (кореспондента) агенту (пункт 6.8. договору у редакції додаткової угоди № 3).

Листом № 109 від 17.03.2017р. позивач направив на адресу відповідача Акти визначення сум додаткових витрат на придбання іноземної валюти з розрахунком банківської комісії, копії заяв на купівлю іноземної валюти, за формою, визначеною договором, з доданими рахунками на підтвердження розміру витрат для оплати відповідачем.

Листом №2618 від 04.04.2017р. відповідач висловив відмову від оплати зазначених рахунків, у зв'язку із ненаданням доказів понесення ТОВ «Савітар Груп» витрат на купівлю іноземної валюти.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На виконання своїх зобов'язань за договором позивачем було здійснено закупівлю іноземної валюти для цілей оплати послуг, наданих підрядниками і кореспондентам застрахованим особам, що підтверджується наявними в матеріалах справи заявками на купівлю іноземної валюти, виписками з рахунку та меморіальними ордерами.

З банківських виписок про перерахування коштів за кордон та платіжних доручень в іноземній валюті вбачається, що придбана позивачем іноземна валюта була перерахована, як того вимагає договір 65-Київ,, на рахунки підрядників/кореспондентів, які надавали застрахованим відповідачем особам послуги, а саме Savitar Group Ltd на підставі укладених з позивачем договорів №10-06/14-М від 10.06.2014р., №12-03/15 від 12.03.2015р., №18-SGM-SGK від 18.05.2015р.

При цьому, право позивача на власний розсуд обирати підрядників та залучати для ведення страхового випадку кореспондентів передбачене п. 5.4.1. договору, а тому Savitar Group Ltd є належним отримувачем плати за надані послуги, а заперечення відповідача з цього приводу є необґрунтованими.

Заперечення відповідача щодо не підтвердженості здійснення позивачем закупівлі іноземної валюти саме за спірним договором спростовуються, зокрема, ціновими експертизами ДП «Держзовнішінформ» від 05.11.2015р. та від 08.02.2015р., проведеним у відповідності до Постанови Правління Національного банку України №597 від 30.12.2003р.

Матеріали справи також містять підписані позивачем та Savitar Group Ltd акти здачі-приймання послуг за договорами №10-06/14-М від 10.06.2014р., №12-03/15 від 12.03.2015р., №18-SGM-SGK від 18.05.2015р.

Як встановлено судом, вказані договори укладались для забезпечення виконання основного зобов'язання позивача за договором 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014р.

Викладене свідчить, що придбання та перерахування позивачем іноземної валюти для оплати послуг Savitar Group Ltd за вказаними договорами здійснено саме на виконання позивачем своїх зобов'язань як агента за договором 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014р., а не за будь-яким іншим договором.

Твердження відповідача про безпідставне включення до рахунків на відшкодування витрат відомостей про послуги, які за його переконанням застрахованим особам не надавались, не приймаються судом до уваги, оскільки не підтверджене належними та допустимими доказами.

Крім того, вказані обставини стосуються виконання сторонами основного зобов'язання за договором 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014р., що не є предметом розгляду у даній справі.

Разом з тим, позивачем надано суду копії актів заявлених та врегулюваних збитків до актів визначення курсових різниць, які відповідачем оплачені, що підтверджується відповідними банківськими виписками про оплату основного зобов'язання. Викладене свідчить, що вказані акти відповідачем отримані були та жодних заперечень щодо переліку та обсягу вказаних в актах послуг останній не мав.

У відзиві на позовну заяву відповідач також вказує на порушенням встановлених договором строків закупівлі іноземної валюти, що призвело, на його думку, до додаткових банківських витрат, у зв'язку із чим останнім надано власний контррозрахунок.

Разом з тим, судом встановлено, що у зв'язку із затримкою відповідачем перерахування коштів, що не було спростовано останнім належними та допустимими доказами та вбачається з банківських виписок про рух коштів на рахунку позивача, а також необхідністю оплати наданих послуг підрядникам, позивач здійснював закупівлю за рахунок власних обігових коштів.

Також, кошти на закупівлю валютних коштів перераховувались відповідачем в період з 28.08.2015р. по 26.10.2015р., після чого була розпочата процедура закупівлі з урахуванням валютних обмежень, встановлених Постановою Національного банку України від 03.09.2015р. року № 581 та необхідністю отримання акта цінової експертизи Державного інформаційно-аналітичного центру моніторингу зовнішніх товарних ринків для здійснення резидентами оплати імпорту послуг відповідно до Постанови Національного банку України від 30.12.2003р. року № 597.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд дійшов висновку, що позивач взяті на себе зобов'язання за договором 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014р. щодо закупівлі іноземної валюти для цілей оплати послуг, наданих підрядниками і кореспондентам застрахованим особам, виконав належним чином, у зв'язку із чим отримав право на відшкодування відповідачем понесених додаткових банківських витрат, відповідно до актів визначення сум додаткових витрат на придбання іноземної валюти на загальну суму 891 723, 39 грн.

Розрахунок додаткових банківських витрат, здійснений позивачем, судом перевірено, визнано його арифметично вірним та документально обґрунтованим.

Листом № 109 від 17.03.2017р. позивач направив на адресу відповідача Акти визначення сум додаткових витрат на придбання іноземної валюти з розрахунком банківської комісії, копії заяв на купівлю іноземної валюти, за формою, визначеною договором, з доданими рахунками на підтвердженням розміру витрат, а саме: №241 від 11.04.2016р. на суму 25894,78 грн., №272 від 11.04.2016р. на суму 43792,75 грн., № 283 від 11.04.2016р. на суму 5961,98 грн., № 396 від 11.04.2016р. на суму 4978,60 грн., № 397 від 11.04.2016 на суму 15229,32 грн., № 398 від 11.04.2016р. на суму 29962,57 грн., №399 від 11.04.2016р. на суму 36445,30 грн., №400 від 11.04.2016р. на суму 40741,25 грн., №401 від 11.04.2016р. на суму 31816,91 грн., №402 від 11.04.2016р. на суму 24564,88 грн., №403 від 11.04.2016р. на суму 2342,62 грн., №404 від 11.04.2016р. на суму 2434,22 грн., № 405 від 11.04.2016р. на суму 8834,32 грн., №406 від 11.04.2016р. на суму 1325,75 грн., №407 від 11.04.2016р. на суму 19633,27 грн., № 408 від 11.04.2016р. на суму 29019,68 грн., №409 від 11.04.2016р. на суму 11946,47 грн., №410 від 11.04.2016р. на суму 4248,24 грн., № 632 від 16.11.2015р. на суму 39 353,82 грн., № 956 від 03.11.2016р. на суму 139970,12 грн., № 957 від 03.11.2016р. на суму 39 353,82 грн., № 958 від 03.11.2016р. на суму 158562,74 грн., №972 від 04.11.2016р. на суму 45476,22 грн., № 973 від 04.11.2016р. на суму 2029,84 грн.

Вказаний лист отриманий відповідачем 28.03.2017р., що не заперечується останнім та підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення з поштовим ідентифікатором № 280.

Листом №2618 від 04.04.2017р. відповідач висловив відмову від оплати зазначених рахунків, у зв'язку із ненаданням доказів понесення ТОВ «Савітар Груп» витрат на купівлю іноземної валюти.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що документи додатні до листа № 109 від 17.03.2017р. є достатнім підтвердженням понесених ТОВ «Савітар Груп» витрат на купівлю іноземної валюти, а тому відповідач безпідставно ухиляється від здійснення відповідної оплати.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, виходячи з умов п. 6.5.5. договору 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014р. в редакції додаткової угоди №3, строк виконання відповідачем зобов'язань з оплати додаткових витрат на придбання іноземної валюти є таким, що настав 04.04.2017р.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, відповідач всупереч п. 6.5.5. договору 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014р. в редакції додаткової угоди №3 своє зобов'язання зі своєчасної та повної оплати додаткових витрат на придбання іноземної валюти не виконав, здійснивши часткову оплату рахунку №632 від 16.11.2015р. на суму 15 470,00 грн., що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 876 253,39 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що строк оплати додаткових витрат на придбання іноземної валюти за договором, відповідно до п. 6.5.5. останнього настав, приймаючи до уваги, те що доказів оплати додаткових витрат на придбання іноземної валюти в повному обсязі станом на день розгляду справи відповідачем не надано, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з останнього на користь позивача заборгованості за договором 65-К про надання асистанських послуг №SGU-VUSO-06/11/14 від 11.11.2014р. в розмірі 876 253,39 грн.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Дослідивши та перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, господарський суд дійшов висновку щодо його арифметичної вірності, законності та обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 7 886,28 грн. інфляційних втрат та 3 384,97 грн. 3% річних підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, позові вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" (03680, м. Київ, вулиця Казимира Малевича, будинок 31, ідентифікаційний код 31650052) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" (03142, м. Київ, вул. Василя Стуса, буд. 35/37, ідентифікаційний код 38205255) 876 253, грн. 39 коп. основного боргу, 7 886 грн. 28 коп. інфляційних втрат, 3 384 грн. 97 коп. 3 % річних та 13 312 грн. 88 коп. судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 22.08.2016р.

СуддяА.І. Привалов