Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2017 р. Справа № 909/259/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів - головуючого судді Малєєвої О. В., судді Гриняк Б. П. , судді Фрич М. М.,

секретар судового засідання Сегін І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго", вул.Індустріальна, 34, м. Івано-Франківськ, 76014,

до відповідача: ОСОБА_1 міської ради, вул. Мазепи, 29, м. Надвірна, Івано-Франківська область, 78400,

про визнання нечинним п. 3 рішення ОСОБА_1 міської ради №1880-43/2-14 від 27.08.2014 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. І. Франка, 29 та надання її в оренду ПАТ "Прикарпаттяобленерго",

за участю:

від позивача: представник ОСОБА_2, довіреність від 15.05.2017 №41,

від відповідача: представник ОСОБА_3, довіреність від 04.01.2017 №4,

установив:

Розглядається позов ПАТ Прикарпаттяобленерго до ОСОБА_1 міської ради про визнання нечинним п. 3 рішення ОСОБА_1 міської ради №1880-43/2-14 від 27.08.2014 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. І. Франка, 29 та надання її в оренду ПАТ "Прикарпаттяобленерго".

Згідно з ст. 77 ГПК України в судовому засіданні 11.07.2017 оголошувалась перерва до 21.08.2017.

Представник ПАТ "Прикарпаттяобленерго" подав клопотання від 11.07.2017 №054/4797 про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду в касаційному порядку справи №909/1145/16 за позовом ОСОБА_1 міської ради до ПАТ "Прикарпаттяобленерго" про визнання укладеною додаткової угоди №1 від 24.04.2015 до договору оренди землі №29-10/14 від 29.10.2014 в редакції, викладеній ОСОБА_1 міською радою. У справі №909/1145/16 Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 07.02.2017 задовольнив позов, суд апеляційної інстанції постановою від 25.04.2017 залишив дане рішення без змін. ПАТ "Прикарпаттяобленерго" подало касаційну скаргу. Клопотання мотивовано тим, що підставою для укладення додаткової угоди у справі №909/1145/16 є рішення органу місцевого самоврядування, яке є предметом спору у даній справі. Вважає, що при вирішенні справи №909/1145/16 можуть бути встановлені обставини, що мають преюдиційне значення при вирішенні даної справи.

Представник ОСОБА_1 міської ради заперечив проти зупинення провадження у справі. Вважає, що подання касаційної скарги не свідчить про її прийняття судом та наступний розгляд справи.

При розгляді даного клопотання суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. Сам факт подання касаційної скарги до Вищого господарського суду України не може бути підставою для зупинення провадження у справі, оскільки він не свідчить про знаходження справи на розгляді іншого суду. Докази прийняття касаційної скарги до розгляду відсутні. А тому суд відмовив в задоволенні даного клопотання.

І. Зміст позовних вимог та заперечень на позов, пояснення учасників процесу.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що:

- рішення ОСОБА_1 міської ради в частині встановлення орендної плати в розмірі 12% річних від нормативної грошової оцінки землі для орендованої позивачем земельної ділянки суперечить нормам матеріального права, правам та інтересам позивача;

- ОСОБА_1 міська рада не обґрунтувала належними доказами встановлення орендної плати за використання земельних ділянок під енергетичними об'єктами у максимальному розмірі. Посилається на те, що порівняно з попередніми періодами, коли орендувалася земельна ділянка, стан останньої не змінився, не було здійснено жодних інших покращень, які могли б обумовити таке збільшення розміру орендної плати;

- встановлюючи такий розмір орендної плати, ОСОБА_1 міська рада зловживає своїми правами орендодавця, оскільки позивач, як орендар, не може відмовитись від оренди вказаної земельної ділянки, позаяк, на цій земельній ділянці розміщено енергооб'єкти, які не можна перемістити на інші земельні ділянки.

Свою позицію обґрунтовує положеннями ст. 626, 627, 632 ЦК України, ст. 16, 21, 23, 25, 27 ЗУ Про оренду землі.

Представник відповідача ОСОБА_1 міської ради проти позову заперечив. У відзиві на позов від 09.04.2017 вих.№236/04-22/09 вказав, що:

- орган місцевого самоврядування при прийнятті оскаржуваного рішення діяв в межах наданих йому повноважень та відповідно до приписів законодавства;

- можливість встановлювати орендну плату в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки землі передбачена ПК України;

- такий розмір орендної плати встановлено з урахуванням висновків та рекомендацій постійної депутатської комісії, яка попередньо розглядала дане питання;

- дана земельна ділянка надана позивачу не для розміщення на ній енергооб'єктів компанії, встановлення санітарно-захисних і охоронних зон, повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, а для обслуговування адміністративних приміщень;

- чинним законодавством не передбачено такого способу захисту, як визнання нечинним окремого пункту рішення органу місцевого самоврядування.

ПАТ Прикарпаттяобленерго у запереченнях на відзив ОСОБА_1 міської ради від 24.04.2017 №054/2876 вказало, що:

- чинним законодавством не передбачено повноважень органу місцевого самоврядування визначати в односторонньому порядку розмір орендної плати;

- оскаржуваний пункт рішення суперечить ст. 626, 632 ЦК України, ст. 21 ЗУ Про оренду землі і позбавляє позивача права брати участь у визначенні розміру орендної плати;

- всі об'єкти, які розміщені на території орендованої земельної ділянки використовується для забезпечення надійного електропостачання споживачів м. Надвірна і Надвірнянського району.

Аналогічні пояснення представники сторін надали в судовому засіданні.

ІІ. Обставини справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані у справі докази, оцінивши їх відповідно до приписів ст. 43 ГПК України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 міська рада рішенням від 29.08.2014 №1880-43/2014 затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надала в оренду ПАТ "Прикарпаттяобленерго" земельну ділянку площею 0,5151 га на вул. Франка, 29 у м.Надвірна для обслуговування адміністративних приміщень. Відповідно до п. 3 даного рішення орендарю встановлено річну орендну плату у розмірі 12% від нормативно-грошової оцінки орендованої земельної ділянки.

29.10.2014 між ОСОБА_1 міською радою, як орендодавцем, та ПАТ "Прикарпаттяобленерго", як орендарем укладено договір оренди землі №29-10/2014, згідно умов якого в оренду передано земельну ділянкою загальною площею 0,5151 га, що знаходиться на вул. Франка, 29 у м. Надвірна для обслуговування адміністративних приміщень (земельно-кадастровий №26240100:02:001:1444).

Пунктом 7 договору передбачено строк його дії - 3 (три) роки, до 29.10.2017.

Первісна редакція договору підписана з протоколом розбіжностей від 17.11.2014, а саме пункт 8 договору оренди викладено у запропонованій орендарем редакції, де орендна плата визначена у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки. Інші пункти договору оренди №29-10/14 від 29.10.2014 залишено без змін.

11.02.2015 проведено державну реєстрацію зазначеного договору у Реєстраційній службі ОСОБА_1 районного управління юстиції Івано-Франківської області, витяг №33632135 від 14.02.2015.

Дані обставини встановлені при вирішенні справи №909/1145/16 за позовом ОСОБА_1 міської ради до ПАТ Прикарпаттяобленерго про внесення змін до договору оренди землі №29-10/14 від 29.10.2014 і відповідно до ч.3 ст. 35 ГПК України не доказуються.

У справі №909/1145/16 відповідно до рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.02.2017, яке залишено без змін Львівським апеляційним господарським судом згідно з постановою від 25.04.2017, задоволено позов ОСОБА_1 міської ради до ПАТ Прикарпаттяобленерго і внесено зміни до договору оренди землі №29-10/14 від 29.10.2014 шляхом визнання укладеною з 24.04.2015 додаткової угоди №1 від 24.04.2015 до договору оренди землі №29-10/14 від 29.10.2014 в редакції, викладеній ОСОБА_1 міською радою. Зміни в договір стосувались зміни розміру орендної плати у зв'язку з введенням в дію нової нормативно-грошової оцінки землі і застосуванням ставки 12%.

Звернення до суду з даним позовом позивач мотивує тим, що при вирішенні справи №909/1145/16 суд відхилив його заперечення про відсутність підстав для збільшення ставки орендної плати з 3% до 12% від нормативно-грошової оцінки землі з посиланням на те, що рішення ОСОБА_1 міської ради від 24.10.2013 №1490-35/2013 є чинним і у встановленому законом порядку незаконним не визнавалось.

ІІІ. Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення.

Відповідно до ст.16 ЦК України, ст. 20 ГК України, ст. 152 ЗК України одним із способів захисту прав осіб є визнання недійсним (незаконним) рішень органів місцевого самоврядування;

При цьому Конституційний Суд України у рішенні від 16.04.2009 у справі №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) провів розмежування правових актів та зазначив, що до нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти (акти індивідуальної дії) передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами. Тобто такі, що передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Враховуючи наведене, позов, предметом якого є ненормативний акт індивідуальної дії прийнятий органом державної влади, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту (аналогічна правова позиція щодо неможливості оскарження актів індивідуальної дії, що вичерпали свою дію, викладена в постановах Верховного Суду України від 11.11.2014 у справі №21-405а14 та від 30.09.2015 у справі №911/3396/14).

Оскільки оскаржуване ПАТ Прикарпаттяобленерго рішення ОСОБА_1 міської ради є ненормативним актом індивідуальної дії, що прийнятий органом місцевого самоврядування, то він вичерпав свою дію шляхом укладення договору оренди.

Після того, як сторони в установленому порядку уклали договір оренди №29-10/14 від 29.10.2014 і з урахуванням протоколу розбіжностей узгодили розмір орендної плати 3% від нормативно-грошової оцінки землі, оцінка обґрунтованості прийняття ОСОБА_1 міською радою рішення №1880-43/2-14 від 27.08.2014 в частині визначення ставки орендної плати в розмірі 12% не впливає на взаємні права і обов'язки сторін, які встановлені договором.

Судові рішення у справі №909/1145/16 мають значення для вирішення даної справи тільки щодо наявності підстав для звільнення від доказування певних обставин (ч. 3 ст. 35 ГПК України). Проте преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (п. 2.6. постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Враховуючи викладене, позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав, що є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст. 8, 124 Конституції України, ст. 43, 49, ст. 82 - ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" до ОСОБА_1 міської ради про визнання нечинним п. 3 рішення ОСОБА_1 міської ради №1880-43/2-14 від 27.08.2014 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. І. Франка, 29 та надання її в оренду ПАТ "Прикарпаттяобленерго".

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.08.17

Головуючий суддя О. В. Малєєва

Суддя Б. П. Гриняк

Суддя М. М. Фрич