ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2017 р. Справа № 920/1461/13

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.,

при секретарі Євтушенкові Є.В.,

за участю представників:

прокурор відділу прокуратури Харківської області - ОСОБА_1 - на підставі службового посвідчення від 11.02.2015р. № 032167,

від позивача не зявився,

від 1-го відповідача не зявився,

від 2-го відповідача - ОСОБА_2 - за довіреністю від 15.01.2015р. № 16, ОСОБА_3 за довіреністю від 03.07.2017р. № 34,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_4 - за довіреністю від 30.06.2017р. № 018-06-8279/2-17, ОСОБА_5 - за довіреністю від 30.06.2017р. № 0-18-0.6-8275/2-17,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Сумської області (вх.№1717 С/2) на рішення господарського суду Сумської області від 18.02.2015р. у справі №920/1461/13,

за позовом Сумського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Державного підприємства Сумське лісове господарство, м. Суми,

до відповідачів: 1. Сумської міської ради, м. Суми,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю Альфа-Група, м. Суми,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_6 управління Держземагенства в Сумській області, м. Суми,

про скасування рішення, визнання недійсним та розірвання договору оренди, визнання відсутності права, зобов`язання повернути земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 18.02.2015р. у справі №920/1461/13 (колегія суддів у складі: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9В.) в задоволенні позову відмовлено повністю. Стягнуто з Державного підприємства Сумське лісове господарство (40020, м. Суми, вул. Доватора, 37, ідентифікаційний код 00992964) в доход Державного бюджету (рахунок 3002, МФО 837013, , отримувач УДКС у м. Суми (м.Суми), 22030001) судовий збір в сумі 38718 грн. 12 коп.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Заступник прокурора Сумської області звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність окремих висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 18.02.2015р. щодо відмови у задоволенні позову Сумського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в частині визнання незаконним та скасування пунктів 2-5 рішення Сумської міської ради від 25.05.2011р. № 502-МР "Про припинення та перехід права користування земельною ділянкою", визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 13.07.2012р., укладеного між Сумською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа-Група" та зобовязання повернути земельну ділянку по вул. Народна в м.Суми (кадастровий номер: :08:018:0005) площею 2,16 га, вартістю 1763856 грн. Державному підприємству "Сумське лісове господарство" та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов прокурора у цих частинах; в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

На думку апелянта, при прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевим господарським судом не прийнято до уваги, що перевіркою, проведеною Державною інспекцією сільського господарства (акт від 01.07.2013р. № 107) встановлено незаконну передачу Сумською міською радою земельної ділянки по вул. Народна в м.Суми (кадастровий номер: :08:018:0005) площею 2,16 га в оренду ТОВ "Альфа-група", яка належить до земель лісогосподарського призначення та перебуває на праві постійного користуванні у ДП "Сумський лісгосп". Так, на думку прокурора, приналежність спірної земельної ділянки до земель лісового фонду підтверджується планшетом лісовпорядкування від 1976 року № 5 та від 1986 року №6, відповідно до яких остання знаходиться в межах землекористування ДП "Сумський лісгосп" на території кварталу № 57 виділ 3,4 Сумського лисництва, Державним актом на право постійного користування 1965 року, листом ДП "Сумський лісгосп" від 23.04.2012р. № 02-16/567 та Сумського обласного управління лісового та мисливського господарства від 20.03.2012р. № 02/367.

Разом з тим, апелянт зазначає, що Сумська міська рада, як орган місцевого самоврядування, в порушення вимог ст.ст. 27, 31, 32 Лісового кодексу України, надала в тимчасове користування (оренду) ТОВ "Альфа-Група" земельну ділянку, яка є державною власністю та перебувала у постійному користуванні ДП "Сумський лісгосп", чим порушено порядок надання та зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення.

Крім тогою, прокурор зазначає, що предметом позовної вимоги прокурора у даній справі щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 13.07.2012р. є недійсність договору, тобто його невідповідність вимогам чинного законодавства на момент укладення. Відповідно сам факт припинення строку дії договору оренди земельної ділянки, на думку прокурора, не виключає підстав для визнання його недійсним з моменту укладення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.03.2015р. у справі № 920/1461/13 апеляційну скаргу Заступника прокурора Сумської області прийнято до провадження, справу призначено до розгляду.

У письмових поясненнях Державне підприємство "Сумське лісове господарство" просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 18.02.2015р. в частині визнання незаконним та скасування пунктів 2-5 рішення Сумської міської ради від 25.05.2011р. № 502-МР "Про припинення та перехід права користування земельною ділянкою"; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 13.07.2012р., укладеного між Сумською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа-Група"; в інших частинах оскаржуване рішення залишити без змін (вх.№ 6471 від 21.04.2015р.).

Обґрунтовуючи свою позицію у справі, з урахуванням наданих додаткових пояснень у справі, позивач зазначає про помилковість твердження ТОВ «Альфа-Група» про не чинність Державного акту на право постійного користування, виданого у 1965 році, як такого, що не відповідає формі державного акту, затвердженого постановою Верховної ОСОБА_10 Української РСР від 27.03.1991р. № 889-XII, оскільки у п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002р. № 449 !Про затвердження форми державного акту на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" встановлено, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишається чинним і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Разом з тим, посилаючись на положення ч. 1 ст. 117 Земельного кодексу України, зазначає, що оскільки спірна земельна ділянка знаходиться в постійному користуванні ДП "Сумське лісове господарство", а між органами виконавчої влади та місцевого самоврядування відсутній складений акт приймання-передачі земельної ділянки з державної власності у комунальну, посилання на законність прийнятого Сумською міською радою рішення відносно припинення та переходу права користування земельною ділянкою до ТОВ "Альфа Група" є помилковим.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа-Група" просить рішення господарського суду Сумської області від 18.02.2015р. у справі № 920/1461/13 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (вх.№ 5878 від 10.03.2015р.).

Обґрунтовуючи свою позицію у справі, з урахуванням додатково наданих пояснень у справі, Товариство з обмеженою відповідальністю Альфа-Група зазначає, що у відповідності до ст. 12, п. 12 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, ст. 33 Закону України "Про оренду землі", ст. 25, п.34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування", витягу з земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-013 від 26.07.2013р. власником спірної земельної ділянки є Сумська міська рада, спірна земельна ділянка згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 27.01.2011р. №715/01-25 та довідки про правовий статус земельної ділянки №414 від 30.03.2007р., відноситься до земель рекреаційного призначення. На думку 2-го відповідача, надані до матеріалів справи матеріали лісовпорядкування не відповідають положенням Лісового кодексу України та Інструкції з проведення лісовпорядкування, затвердженої Постановою Держкомлісу СРСР від 12.09.1985р. № 4 (п.3.6.2.2), у звязку з чим не підтверджують обставину віднесення спірної земельної ділянки на час виникнення спірних правовідносин до категорії земель лісового фонду для потреб лісового господарства та незаконну зміну її цільового призначення.

Додатково 2-й відповідач вказує, що 15.09.2015р. Верховною ОСОБА_10 України у постанові №681-VIII встановлено та затверджено межі адміністративно-територіальної одиниці міста Суми, відповідно до плану зовнішніх меж якого спірна земельна ділянка з кадастровим номером :08:0005 входить до території міста, а отже перебуває у комунальній власності, що підтверджується відомостями Державного земельного кадастру України та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відзиві на апеляційну скаргу Сумська міська рада просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги заступника прокурора Сумської області в інтересах держави в особі Державного підприємства "Сумське лісове господарство" в повному обсязі, рішення господарського суду Сумської області від 18.02.2015р. у справі №920/1461/13 залишити без змін (вх.№ 10712 від 16.07.2015р.).

Зокрема, Сумська міська рада з урахуванням наданих додаткових пояснень у справі, зазначає, що належність спірної земельної ділянки до комунальної власності підтверджується Генеральним планом розвитку міста Суми, затвердженим постановою ОСОБА_10 Міністрів Української РСР № 139 від 29.03.1985р., техніко-економічним обґрунтуванням розвитку міста Суми, Генеральним планом міста Суми 2002 року, проектом внесення змін до Генерального плану м. Суми 2012 року, планом зонування території міста Суми 2013 року та проектом землеустрою щодо встановлення та зміни меж міста Суми.

Так, за інформацією Департаменту містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, що викладена в листі від 27.01.2015р. № 67/08,01-20, згідно з Генеральним планом міста Суми, що розроблений у 1983 році КиївНДіПмістобудування земельна ділянка, що передана в оренду ТОВ "Альфа-Група", розташована орієнтовано в районі території одноповерхової забудови (піонер табір), згідно документації "Техніко-економічне обґрунтування розвитку у м. Суми. Схема генерального плану. Основне креслення", розробленої Українським державним інститутом проектування міст "Дніпромісто" у 1998 році, зазначена земельна ділянка розташована на території громадських будинків в зоні установи здоровя табір школярів, згідно містобудівної документації "Генеральний план розвитку міста. Опорний план", "Генеральний план розвитку міста. Проектний план", затвердженої рішенням Сумської міської ради від 16.10.2002р. № 139-МР.

У відзиві на апеляційну скаргу Управлінням Держземагенства у Сумському районі Сумської області надано пояснення у справі щодо даних технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельну ділянку ТОВ "Альфа-Група" (вх.№ 11159 від 27.07.2015р.). Крім того, Управлінням Держземагенства у Сумському районі Сумської області надано Поземельну книгу на земельну ділянку з кадастровим номером №:08:018:0005, яка розташована по вул. Народна, м.Суми (вх.№ 11160 від 27.07.2015р.) та Поземельну книгу на земельну ділянку за кадастровим номером 59101363:08:018:0005 (вх.№ 11855 від 13.08.2015р.).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 13.08.2015р. провадження у справі № 920/1461/13 зупинено. Визначено надіслати матеріали справи № 920/1461/13 згідно додатку до Управління МВС України в Сумській області. Зобовязано сторін у справі та Управління МВС України в Сумській області після завершення кримінального провадження невідкладно повідомити суд про його результати.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.06.2017р. поновлено провадження по розгляду апеляційної скарги Заступника прокурора Сумської області на рішення господарського суду Сумської області від 18.02.2015р. у справі №920/1461/13.

Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру надано лист-відповідь про те, що станом на 19.05.2017р. технічну помилку, допущену у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок перенесення до Державного земельного кадастру з Державного реєстру земель відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером :08:018:0005, відомості про яку не підлягають такому перенесенню відповідно до пункту 4 розділу VII Закону, виправлено в порядку, передбаченому законодавством (вх.№ 6358 від 14.06.2017р.).

Міськрайонним управлінням у м. Сумах та Сумському районі ОСОБА_6 управлінням Держгеокадастру у Сумській області на виконання ухвалу суду надано копію Поземельної книги на земельну ділянку з кадастровим номером :08:018:0005, яка знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Народна, площею 2,1600 га та документи, які стали підставою для зупинення провадження у справі №920/1461/13 (вх.№ 6993 від 04.07.2017р.).

Крім того, Міськрайонним управлінням у м. Сумах та Сумському районі ОСОБА_6 управління Держгеокадастру у Сумській області на виконання ухвали суду надано додаткові письмові пояснення у справі щодо підстав внесення відомостей стосовно спірної земельної ділянки до Державного земельного кадастру (вх.№ 7775 від 25.07.2017р.).

На підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 24.07.2017р. у звязку з перебуванням судді Камишевої Л.М. у відпустці для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.

Державним підприємством "Сумське лісове господарство" подано копію рішення Виконавчого комітету ОСОБА_10 депутатів трудящих від 29.01.1965 року (вх.№ 8542 від 15.08.2017р.).

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Сумської міської ради за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, а також доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзивах на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом Сумської області норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу у порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.02.2011р. між ОСОБА_11 (іменований - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Альфа-Група (іменоване - покупець) було укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень, відповідно до умов якого продавець зобовязується передати у власність покупцю нежилі приміщення спортивно-оздоровчого табору Олімпієць, що знаходяться за адресою: місто Суми, лісний масив Баранівка, розташовані на орендованій земельній ділянці, загальною площею 2,1600 га, на території Сумської міської ради (т.1, а.с. 99-100).

01 липня 2013 року державним інспектором сільського господарства в Сумській області було проведено позапланову перевірку з питання дотримання вимог земельного законодавства, в результаті якої встановлено, що Сумською міською радою передано в оренду ТОВ Альфа-Група земельну ділянку площею 2,16 га на підставі рішення, яке не відповідає вимогам чинного законодавства та з перевищенням наданих повноважень щодо розпорядження лісовими земельними ділянками, вилучення яких проведено без згоди постійного землекористувача ДП Сумське лісове господарство, що підтверджується актом №107 перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 01.07.2013 р. (т.І а.с.23-24).

Сумський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері звернувся до господарського суду Сумської області з позовом, в якому просив суд визнати незаконним і скасувати рішення Сумської міської ради від 25.05.2011р. № 502-МР "Про припинення та перехід права користування земельною ділянкою"; визнати недійсним та розірвати договір оренди від 13.07.2012р. про надання в оренду земельної ділянки (кадастровий номер земельної ділянки :08:018:0005) площею 2,16 га та Товариству з обмеженою відповідальністю "Альфа-Група", яка знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Народна; визнати відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Група" права користування земельною ділянкою (кадастровий номер земельної ділянки :08:018:0005) площею 2,16 га, що розташована за адресою: м. Суми, вул.Народна згідно договору оренди від 13.07.2012р.; зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа-Група" повернути земельну ділянку (кадастровий номер земельної ділянки 0:08:018:0005) площею 2,16 га, що розташована за адресою: м. Суми, вул.Народна ДП «Сумське лісове господарство».

Як стверджує прокурор, Сумська міська рада незаконно надала ТОВ Альфа-Група в тимчасове користування земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні ДП Сумське лісове господарство, що є підставою для захисту інтересів держави в особі Державного підприємства Сумське лісове господарство в судовому порядку.

Рішенням господарського суду Сумської області від 17 жовтня 2013 року у справі №920/1461/13 (суддя Левченко П.І.) в задоволенні позову відмовлено повністю. Стягнено з Державного підприємства Сумське лісове господарство в дохід Державного бюджету судовий збір в сумі 38718 грн. 12 коп.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27.01.2015р. апеляційну скаргу першого заступника прокурора Сумської області задоволено. Рішення господарського суду Сумської області від 17 жовтня 2013 року у справі №920/1461/13 скасовано частково, а саме в частині відмови в задоволенні позову про визнання незаконними та скасування пунктів 2-5 рішення Сумської міської ради від 25.05.2011 р. №502-МР Про припинення та перехід права користування земельною ділянкою, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 13.07.2012 р., укладеного між Сумською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Альфа-Група, та в частині розподілу судових витрат.

В цій частині прийнято нове рішення. Позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконними та скасувано пункти 2-5 рішення Сумської міської ради від 25.05.2011 р. №502-МР Про припинення та перехід права користування земельною ділянкою. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 13.07.2012 р., укладений між Сумською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Альфа-Група. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.10.2014р. касаційну скаргу задоволено. Постанову від 27.01.2014р. Харківського апеляційного господарського суду та рішення від 17.10.2013 господарського суду Сумської області зі справи №920/1461/13р. скасовано. Справу направлено на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

Направляючи справу на новий розгляд до господарського суду Сумської області, суд касаційної інстанції зазначив, що господарськими судами не досліджено: до якої категорії земель віднесено земельну ділянку, яка надана в оренду спірним рішенням Сумської міської ради, а також її цільове призначення на час прийняття Сумською міською радою рішення №502-МР від 25.05.2011р.; чи є спірна земельна ділянка з кадастровим номером :08:018:0005, яка надана в оренду ТОВ "Альфа-Група", земельною ділянкою, яка відповідно до Державного акту 1965 року надана ДП "Сумський лісгосп". Також, Вищий господарський суд України зазначив, що, вирішуючи даний спір для зясування питання щодо дотримання процедури надання спірної земельної ділянки в оренду чи користування відповідно до норм земельного законодавства судам необхідно залучити до участі у розгляді справи відповідний орган Держземагенства України, як орган, на який законом покладено здійснення контролю і нагляду з реалізації державної політики у сфері земельних відносин.

Під час нового розгляду справи на підставі наданих до матеріалів справи документів господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що прокурором та позивачем не надано суду належних доказів, якими підтверджується, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :08:018:0005 відноситься до земель лісогосподарського призначення та знаходиться в постійному користуванні позивача, а відтак при подання позову не доведено факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Суд першої інстанції зазначив, що, з огляду на надані докази, зокрема, викопіювання з Генерального плану міста Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради № 139-МР від 16.10.2002р., викопіювання з Генерального плану міста Суми зі змінами відповідно до рішення Сумської міської ради № 1943-МР від 19.12.2012р., викопіювання з плану зонування території міста Суми відповідно до рішення Сумської міської ради № 2180-МР від 06.03.2013р., витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-013 від 26.07.2013 щодо спірної земельної ділянки, оскарження прокурором рішення Сумської міської ради від 25.05.2011р. № 502-МР щодо розпорядження земельною ділянкою, розташованою в межах міста Суми, а також договору оренди спірної земельної ділянки від 13.07.2012р., укладеного між відповідачами, є необґрунтованим та безпідставним.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального законодавства, апеляційний суд не погоджується з наведеними висновками місцевого господарського суду та дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Щодо заявлених прокурором позовних вимог щодо визнання недійним рішення Сумської міської ради від 25.05.2011р. № 502-МР "Про припинення та перехід права користування земельною ділянкою" судова колегія зазначає наступне.

Відповідно ст.ст. 18 та 19 Земельного кодексу України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

За приписами ст. 55 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення міською радою) до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є обєктом земельних правовідносин, то субєктивний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 Лісового кодексу України полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт "б" частини 1 статті 164 Земельного кодексу України).

Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний звязок їх використання із лісокористуванням.

В пункті 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" вказано, що для правильного вирішення земельних спорів особливе значення має дослідження судом правового статусу і приналежності спірної земельної ділянки, підстави надання такої ділянки та її цільове призначення, наявність порушення порядку зміни цільового призначення землі, тягне за собою наслідки статті 21 Земельного кодексу України; порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою, зокрема, для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, а також визнання недійсним угод щодо відповідних земельних ділянок.

Згідно із ч.1 ст. 56 Земельного кодексу України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Так, састиною 1 статті 57 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою (ч. 4 ст. 17 Лісового кодексу України).

Статтею 18 Лісового кодексу України визначено, що довгострокове тимчасове користування лісами це засноване не договорі платне використання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, проведення науково-дослідних робіт.

Довгострокове тимчасове користування лісами державної власності здійснюється без вилучення земельних ділянок у постійних користувачів лісами на підставі рішення відповідних органів виконавчої влади, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з постійними користувачами лісами та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Повноваженнями щодо прийняття рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебуває у державній власності на відповідній території, а також у межах міст обласного значення відповідно до п. 6 ст. 31 Лісового кодексу України наділені органи виконавчої влади, у том числі Кабінет Міністрів України та обласні державні адміністрації.

Як встановлено судом, рішенням Виконавчого комітету Сумської районної ОСОБА_10 депутатів трудящих від 29.01.1965р. "Про видачу акту на право користування землею Сумського лісгоспзагу" вирішено видати Сумському лісгоспзагу акт на право користування землею у кількості 28044 га.

Виконавчим комітетом Сумської районної ОСОБА_10 депутатів трудящих Сумському лісгоспзагу в 1965 році було видано Державний акт на право користування землею, відповідно до якого в постійне користування відведено 28044 гектарів землі, згідно з накресленим планом та описом меж, із них 25961 гектар лісів (т.І а.с.124-125).

Колегією суддів в судовому засіданні було оглянуто оригінал Державного акту на право постійного користування землею від 1965 року, наданий позивачем.

Довідкою Державного підприємства Сумське лісове господарство від 02.10.2013 №07-19/1473 року підтверджується, що Сумський лісгоспзаг в 1988 році було реорганізовано у Сумський спецлісгоспзаг, у 1989 році - у Сумське державне лісомисливське господарство, в 1997 році в Сумський держлісгосп, який, в свою чергу, в 2005 році реорганізований в Державне підприємство Сумське лісове господарство (т.1, а.с.123).

Статутом Державного підприємства Сумське лісове господарство, зареєстрованого 27.09.2007 р. зі змінами, встановлено, що ДП Сумське лісове господарство засноване на державній власності, створене відповідно до наказу Міністерства лісового господарства України від 31.10.1991 року №133 Про організаційну структуру управління лісовим господарством України, належить до сфери управління державного агентства лісових ресурсів України і входить до сфери управління Сумського обласного управління лісового та мисливського господарства, створене з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів (т.1, а.с.34-41).

Таким чином, державний акт на право постійного користування землею, виданий Сумському лісгоспзагу від 1965 року, на час розгляду справи підтверджує відповідне право ДП "Сумське лісове господарство", як його правонаступника.

В супереч заявленим позовним вимогам 2-й відповідач вказує, що наданий Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою 1965 року не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки згідно з постановою Верховної ради Української РСР від 27.03.1991р. № 889-ХІІ "Про форми державних актів на право володіння і користування землею і Положення про порядок надання і вилучення земельних ділянок", що затверджує форми державних актів на право постійного користування землею, вказаний акт ДП "Сумський лісгосп" не відповідає затверджені формі та не був опублікований в органах Держземагенства України, що не надає можливість встановити його правильність та чинність.

Разом з тим, пункт 6 Перехідних положень Земельного кодексу України визнає, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Проте, обовязок переоформлення користування земельною ділянкою, який міститься у п. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України, визнаний неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005р.

У відповідності до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 р. №449 Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою установлено, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

У зв'язку з цим право постійного користування земельною ділянкою, набуте ДП "Сумське лісове господарство" в установленому законом порядку, не втрачається.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2011 р. у справі N 6-14цс11.

Пунктом 5 Розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Системний аналіз норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно врахувати положення пункту 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 24.12.2014р. у справі № 6-212цс14, від 21.01.2015р. у справі №6-224цс14.

Пунктом 13 статті 46 Лісового кодексу України визначено, що планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням.

Відповідно до ст. 48 Лісового кодексу України у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об'єкта лісовпорядкування.

Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов'язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.

Відповідно до п. 2.6.1, 2.6.3 Інструкції по проведенню лісовпорядкування в єдиному державному лісному фонду СРСР, затвердженої постановою Державного комітету СРСР по лісовому господарству від 12.09.1985р. № 4, контроль за лісовпорядкуванням здійснюється державними органами лісового господарства і Всесоюзним об'єднанням "Леспроект" і їх підвідомчими лісогосподарськими і лісовпорядними підприємствами і організаціями; перевірки лісовпорядних робіт робляться у присутності начальника лісовпорядної партії, відповідального за їх виконання, і безпосередніх виконавців.

Як вбачається з матеріалів справи, проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Сумське лісове господарство» Сумської області 2008 року складено Українським державним проектним виробничим обєднанням «Київська лісовпорядна експедиція» Державного комітету лісового господарства України, затверджено начальником лісовпорядної партії, інженерами-таксаторами.

Відомостями Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП Сумське лісове господарство 2008 року, Пояснювальної запискою до проекту організації та розвитку лісового господарства 2008 року підтверджується правовий режим спірної земельної ділянки Сумського лісництва квартал 57, виділ 3;4, урочище Сосняк, в межах якої знаходиться дитячий табір "Олімпієць", який характеризується наявністю лісових культур (рекреаційна характеристика: закриті простори деревостани горизонтальної замкнутості, 2 клас естетичної оцінки, 3 клас пішохідної доступності, рекреаційна оцінка середня, 2 клас стійкості, 1 стадія дигресії) (т.1, а.с. 28,29, т. 4, а.с. 39-41).

Крім того, на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, які містять детальну характеристику лісу, складаються планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами.

Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11.12.1986р., планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина 2 зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Так, відповідно до п. 1.1 вказаної Інструкції лісові карти є складовою частиною проектів організації та розвитку лісового господарства лісогосподарських підприємств та виготовляються в результаті проведення лісовпорядних робіт на кожний обєкт лісовпорядкування.

Пунктом 2.1.2 Інструкції визначено, що упорядницький оригінал планшета має бути викреслений відповідно до прийнятих умовних знаків і містити повне навантаження (топографічне і лісотаксаційне). На ньому мають бути вказані область, район, лісгосп, лісництво, номер і площа планшета, картографічна основа, використана при складанні планшета, підписі і прізвищі виконавців, що брали участь в його складанні: начальника лісовпорядної партії, геодезиста, інженера-таксатора.

Згідно з 2.1.4 Інструкції упорядницькі оригінали планшетів, що мають загальні межі з іншими землекористувачами, завіряються в органах землеустрою того району, де проводяться лісовпорядні роботи.

При цьому, у відповідності до положень п. 1.13 Інструкції картографічною основою для складання лісовпорядних планшетів служать: фото плани, великомасштабні топокарти (фотокарти) або копії з них; оригінали планшетів минулого лісовпорядкування.

Як вбачається з матеріалів справи, планшет № 5 лісовпорядкування 1976 р., планшет № 6 лісовпорядкування1986 року, планшет № 6 лісовпорядкування 1995 року, проект № 6 лісовпорядкування 2007 року (т.І а.с.25-29, 126-130), оригінали яких було оглянуто колегією суддів в судовому засіданні, затверджено згідно з вимогами п. 2.1.2 вказаної вище Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11.12.1986р.

Слід зазначити, що Лісовий кодекс України, що передбачає обовязкові вимоги до матерів лісовпорядкування, а також щодо порядку їх затвердження відповідним органами влади, прийнято 21.01.1994р. В свою чергу матеріали лісовпорядкування ДП «Сумське лісове господарство», а саме планшети № 5 та № 6, розроблені в 1976 та 1986 роках, містять інформацію про земельні ділянки лісогосподарського призначення, що перебували у постійному користуванні лісгоспу та відповідають діючим на той час вимогам чинного законодавства, яким не передбачалось їх обовязкового затвердження органами, передбаченими у ст. 48 Лісового кодексу України. Відповідні матеріали містять відомості щодо узгодження старшим інженером-землевпорядником сільської ради меж земель державного підприємства із суміжними землекористувачами та підтверджують знаходження в Сумському лісництві ДП «Сумське лісове господарство» кварталу 57, виділу 3;4 урочища Сосняк.

Доказів вилучення в установленому законом порядку земельної ділянки Сумського лісництва, яка відповідає кварталу 57, виділу 3;4 урочища Сосняк, з державної власності, зокрема, постійного користування ДП «Сумське лісове господарство» станом на момент виникнення спірних правовідносин матеріали справи не містять. В матеріалах справи також відсутні докази щодо припинення права державної власності на вказану земельну ділянку, підстав та переходу з державної до комунальної власності.

Відповідно до листа Державного підприємства «Сумське лісове господарство» від 23.04.2012р. № 02-16/567 також погоджено передачу в довгострокове тимчасове користування терміном на 15 років земельної ділянки лісового фонду площею 2,16 га для використання в рекреаційних цілях (під розміщеним спортивно-оздоровчим центром "Олімпієць"), який розташований на території м. Суми Сумське лісництво квартал 57, виділ 3;4 урочище Сосняк (т.4, а.с. 32).

Таким чином, матеріалами лісовпорядкування Сумського лісництва Державного підприємства "Сумське лісове господарство", проведеними Київською лісовпорядною експедицією у 2007 році, підтверджується, що лісовий масив, до складу якого входить спірна земельна ділянка загальною площею 2,16 га, розташована у м.Суми по вул. Народна, на якій розміщений дитячий табір «Олімпієць», знаходиться у постійному користуванні ДП "Сумське лісове господарство" згідно з вищевказаним Державним актом на право постійного користування 1965 року та входить до складу лісового фонду - до лісів державної власності у межах населених пунктів.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами;

Згідно ст. 16 Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр" до Державного земельного кадастру включаються, зокрема, відомості про земельні ділянки щодо цільового призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель). Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ч. 2 ст. 15 Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру є обов'язковим.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 27.11.2014р. залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_12 управління Держземагенства в Сумській області (т.3, а.с. 31-33).

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Як встановлено судовою колегією під час розгляду даної справи, Управлінням Держземагенства у Сумському районі Сумської області надано дві Поземельні книги на земельну ділянку з кадастровим №:08:018:0005, відкритої 14.12.2006р., а також земельну ділянку з кадастровим №:08:018:0005, відкритої 07.09.2012р., які містять різні відомості щодо категорії земель та їх власника.

З наданих в судовому засіданні господарського суду апеляційної інстанції 13.08.2015р. уповноваженим представником Управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області пояснень вбачається, що вказані Поземельні книги всупереч положенням ч. 1 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" стосуються однієї і тієї самої земельної ділянки, і до теперішнього часу вказані недоліки в дотримання вимог чинного законодавства не було усунено. Так, при відкритті 14.12.2006р. Поземельної книги на земельну ділянку було допущено технічну помилку, а саме, кадастровим реєстратором помилково замість кадастрового номеру спірної земельної ділянки :08:018:0005, зазначено кадастровий № :08:018:0005.

Для встановлення обставин відкриття другої Поземельної книги, яка саме з Поземельних книг (від 14.12.2006р. чи від 07.09.2012р.) є дійсною, достовірності відомостей, які містяться в Поземельній книзі на земельну ділянку з кадастровим №:08:018:0005 та витягу з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки з кадастровим №:08:018:0005, станом на 26.07.2013р., з метою здійснення перевірки законності і обґрунтованості внесення відомостей в зазначених документах, встановлення особи, якою вони були внесені, дати та підстави такого внесення, ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 13.08.2015р. провадження у справі № 920/1461/13 зупинено; матеріали справи №920/1461/13 згідно додатку надіслано до Управління МВС України в Сумській області.

Сумським відділом поліції ОСОБА_6 управління національної поліції в Сумській області Міністерства внутрішніх справ України (вх. 5195 від 19.05.2017р.) надано постанову старшого слідчого Сумського відділу поліції ОСОБА_6 управління національної поліції в Сумській області Міністерства внутрішніх справ України про закриття кримінального провадження №00002463 за ознаками ст.358 КК України.

Згідно з повідомленням про виявлення технічної помилки, допущеної у відомостях Державного земельного кадастру органом, що здійснює його ведення, від 20.04.2017р. (т.5, а.с. 102), Поземельна книга на ділянку з кадастровим №:08:018:0005 не відкрита; земельна ділянка перенесена помилково внаслідок помилки у кадастровому номері (вірний кадастровий номер :08:018:0005), станом на 01.01.2013р. відомості про зареєстроване речове право на дану земельну ділянку з кадастровим №:08:018:0005 відсутні.

Відповідно до протоколу про виправлення помилки, що виникла під час реєстрації земельної ділянки, від 24.04.2017р. № 827263 (т.5, а.с. 103) зазначена вище технічна помилка усунута, відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :08:018:0005 перенесено до архівного шару.

Таким чином, дійсним кадастровим номером спірної земельної ділянки є :08:0158:0005, Поземельну книгу на яку відкрито 07.09.2012р.

Управлінням Держземагенства у Сумській області на виконання ухвали суду надано копію Поземельної книги на земельну ділянку з кадастровим номером :08:018:0005 (т.5, а.с. 104-124), яка знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Народна, площею 2.16 га після виправленої помилки у відомостях Державного земельного кадастру.

З наданої до матеріалів справи Поземельної книги вбачається, що на час відкриття вказаної Поземельної книги на підставі запису від 22.07.2015р. № 001 спірній земельній ділянці з кадастровим номером :08:018:0005 було присвоєно наступні характеристики: категорія земель землі лісового призначення, цільове призначення для будівництва та обслуговування обєктів рекреаційного призначення, право власності - держава власність.

В подальшому, відповідно до протоколу виправлення помилки від 18.09.2015р. № 90065 (т.5, а.с. 113) на підставі звернення ТОВ «Альфа-Група» з повідомленням про виправлення помилки у відомостях стосовно земельної ділянки м. Суми, вул. Народна, кадастровий номер :08:018:0005, відповідні відомості про земельну ділянку було змінено, а саме: зазначено категорію землі визначено як землі житлової та громадської забудови, цільове призначення для будівництва та обслуговування обєктів рекреаційного призначення, функціональне використання під розміщеним спортивно-оздоровчим центром, форма власності - комунальна.

Так, з наданих ОСОБА_6 управлінням Держгеокадастру у Сумській області письмових пояснень вбачається, що на земельну ділянку з кадастровим номером :08:018:0005, розташовану за адресою: м. Суми, вул. Народна, між Сумської міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа-Група" укладено договір оренди земельної ділянки від 07.09.2012р., що стало підставою для внесення виправлень до відомостей про категорію, цільове призначення, власника та форму власності спірної земельної ділянки до Державного земельного кадастру.

Судова колегія зазначає, що за своєю правовою природою вказана дія не є розпорядженням землями лісогосподарського призначення, враховуючи, що згідно зі статтею 20 Закону України "Про державний земельний кадастр", відомості Державного земельного кадастру є офіційними, а відповідно до абзацу 2 пункту "а" частини другої статті 21 цього ж Закону відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення. З системного аналізу норм чинного земельного законодавства вбачається, що реалізація права суб'єкта господарювання на отримання в користування (оренду) земельної ділянки зі зміною цільового призначення знаходиться у прямій залежності від прийняття компетентним державним органом відповідного рішення.

Враховуючи оскарження законності рішення Сумської міської ради від 25.05.2011р. № 502-МР "Про припинення та перехід права користування земельною ділянкою" та дійсності договору оренди земельної ділянки від 13.07.2012р., згідно умов якого до Державного земельного кадастру внесено зміни до відомостей про спірну земельну ділянку з кадастровим номером :08:018:0005 (категорію землі, цільове призначення та форму власності), судова колегія дійшла висновку про неправомірність прийняття відомостей Державного земельного кадастру в якості беззаперечних доказів приналежності спірної земельної ділянки 1-му відповідачу у справі.

Статтями 140, 141, 142 Земельного кодексу України визначено підстави припинення права власності та права користування земельною ділянкою, порядок добровільної відмови від права власності або права постійного користування земельною ділянкою.

Згідно із ч. 3 ст. 142 Земельного кодексу України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Частиною 4 статті 142 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

В матеріалах справи відсутні докази добровільної відмови позивача від права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 2,16 га, розташованої у м.Суми по вул. Народна, а також вилучення спірної земельної ділянки з постійного користування державного підприємства, передачі спірної земельної ділянки з державної власності у комунальну у встановленому нормами чинного законодавства порядку.

Згідно ст.1 Закону України "Про землеустрій" цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Статтею 25 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації та наведені види такої документації.

За ч. 1-3 ст. 20 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення міською радою) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом ст.ст. 122, 149 Земельного кодексу України, ст. 27 Лісового кодексу України, Кабінет міністрів України надає у власність та у користування, а також вилучає земельні ділянки державної власності, які відносяться до категорії лісів, для не лісогосподарських потреб.

Переведення лісових земель до нелісових для використання у цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, використанням лісових ресурсів і користуванням земельними ділянками лісового фонду для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт, провадиться за рішенням органів, які надають ці землі у користування відповідно до земельного законодавства. Переведення лісових земель до інших категорій провадиться за згодою відповідних державних органів лісового господарства Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя (стаття 42 ЛК України).

Таким чином, вилучення земельної ділянки для потреб, не пов'язаних із веденням лісокористування у постійного землекористувача та її передача ТОВ "Альфа-Група" у користування для будівництва об'єктів, мало б здійснюватися лише після припинення права постійного користування земельної ділянки постійним землекористувачем, з подальшою розробкою проекту відведення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та передачі в оренду за рішенням відповідного органу виконавчої влади.

Процедура зміни цільового призначення земельної ділянки передбачена постановою Кабінету Міністрів України №502 від 11.04.2002р. "Про затвердження Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб" (в редакції, чинній на момент прийняття міською радою оскаржуваного рішення), даний Порядок визначає механізм щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, яка перебуває у власності громадянина або юридичної особи.

Зміна цільового призначення земельної ділянки проводиться за поданням заяви (клопотання) її власника до сільської, селищної, міської ради, якщо земельна ділянка розташована в межах населеного пункту, або районної держадміністрації, якщо земельна ділянка розташована за межами населеного пункту.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками" від 10.04.2008 за № 610-р (в редакції, чинній на момент прийняття міською радою оскаржуваного рішення) доручено Міністерству екології та природних ресурсів України, Міністерству аграрної політики та продовольства України, Міністерству оборони України, Державному агентству лісових ресурсів та Державному агентству земельних ресурсів зупинити прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду зі зміною цільового призначення, крім випадків, коли за умови обґрунтування неможливості реалізації альтернативних варіантів вирішення питання, ділянки вилучаються і передаються у постійне користування та/або в оренду: за рішенням Кабінету Міністрів України для створення та забезпечення функціонування об'єктів природно-заповідного фонду і виробничо-соціальних об'єктів, необхідних для ведення лісового господарства.

Надання земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні іншої особи передбачає її вилучення за відповідним погодженням, що стосовно земель лісогосподарського призначення заборонено вказаним вище розпорядженням Кабінету Міністрів України N 610-р від 10.04.2008р. "Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками".

Статтею 21 Земельного кодексу України встановлені наслідки порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель та передбачено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно умов договору оренди земельної ділянки від 30.08.2006р., укладеного між Сумською міською радою з гр. ОСОБА_11, категорія землі визначена як землі лісового фонду (лісогосподарського призначення), цільове призначення рекреаційне, для розміщення спортивно-оздоровчого центру. Оспорюваним рішенням Сумської міської ради від 25.05.2011р. № 502-МР ФОП ОСОБА_11 лише припинено право користування вказаною земельною ділянкою та надано її в оренду ТОВ "Альфа-Група".

Під час надання вказаної земельної ділянки в оренду ТОВ "Альфа-Група" їй присвоєно кадастровий номер: :08:018:0005, визначено категорію - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення рекреаційне, для розміщення спортивно-оздоровчого центру, про що зазначено у договорі оренди від 13.07.2012р., укладеного між Сумською міською радою та ТОВ "Альфа-Група".

З аналізу наданих документів вбачається, що спірна земельна ділянка до моменту передачі її у користування ТОВ "Альфа Група" належала до категорії земель лісогосподарського призначення та в подальшому її категорію, та, відповідно, цільове призначення, в порушення вимог чинного законодавства Сумською міською радою змінено на іншу, а саме землі громадської та житлової забудови.

За таких обставин, земельні ділянки загальною площею 2,16 га, які були передані за спірним рішенням Сумської міської ради, належать до земель лісового фонду та перебувають у постійному користуванні Державного підприємства Сумське лісове господарство, та на час прийняття міською радою рішення про їх передачу перебували в державній власності й вибули з володіння власника - держави - поза його волею, оскільки відповідно до чинного законодавства право розпорядження ними належало органу виконавчої влади, проте жодних дій щодо розпорядження зазначеними земельними ділянками, зокрема, передачі у комунальну власність, вказаним органом не вчинялось.

При цьому, посилання відповідачів на обставину знаходження спірної земельної ділянки в межах населеного пункту міста Суми, що підтверджується Генеральним планом міста Суми, як підстави для визначення розпорядником відповідних земель Сумську міською радою є необґрунтованим з огляду на те, що у відповідності до ст.ст. 7, 8 Лісового кодексу України форма права власності на земельну ділянку, надану у постійне користування державному лісогосподарському підприємству не ставиться в залежність від знаходження її в межах населеного пункту та визначається у відповідності до норм ст. 17 Лісового кодексу України.

Враховуючи вищевикладені обставини та надані учасниками судового процесу докази в обґрунтування заявлених вимог та заперечень, враховуючи норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, щодо наявності порушеного права позивача, який на час виникнення спірних правовідносин був належним користувачем земельної ділянки в. Сумах, вул. Народна 2,16 га, та в інтересах якого прокурор звернувся до суду з позовом.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Земельний кодекс України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обов'язків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Положеннями ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 21 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визначається судом незаконним та скасовується.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України, в зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

За таких обставин, рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватись з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.09.2015р. у справі № 3-553гс15.

Як вказав Верховний Суд України в обов'язковій для врахування в аналогічних справах постанові від 13 листопада 2013 року по справі №6-123цс13, відповідно до змісту статті 20 Земельного кодексу України надання (передача) земельної ділянки громадянам та юридичним особам відбувається згідно з їх цільовим призначенням. Надання земельної ділянок для потреб, які не відповідають її призначенню, без зміни у встановленому законом порядку їх цільового призначення на підставі пункту а) статті 21 Земельного кодексу України є підставою для визнання таких рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що Сумська міська рада поза межами повноважень та без дотримання вимог чинного законодавства прийняла спірне рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Сумської міської ради від 25.05.2011 року № 502-МР Про припинення та перехід права користування земельною ділянкою складається з шести пунктів. Пунктами 2-5 рішення земельну ділянкою загальну площею 2,16 га, розташовану у м. Суми по вул. Народна, надано ТОВ Альфа-Група, визначено розмір орендної плати за договором, початок терміну її оренди та зобовязано другого відповідача протягом трьох місяців з моменту набуття рішенням чинності оформити документи, що посвідчують право користування земельною ділянкою.

Колегія суддів, враховуючи вищенаведене, вважає, що саме пункти 2-5 рішення Сумської міської ради від 25.05.2011 року № 502-МР Про припинення та перехід права користування земельною ділянкою є незаконними та підлягають скасуванню.

При цьому той факт, що залишається не скасованим п. 1 рішення Сумської міської ради від 25.05.2011 року № 502-МР Про припинення та перехід права користування земельною ділянкою, яким припинено право користування земельною ділянкою підприємцю ОСОБА_11 та дію його договору оренди землі, не має значення для вирішення предмету спору у справі №920/1461/13, оскільки ОСОБА_11 не є відповідачем у даній справі.

З огляду на вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що позовна вимога Сумського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері про визнання незаконним і скасування рішення Сумської міської ради від 25.05.2011 року № 502-МР Про припинення та перехід права користування земельною ділянкою є обґрунтованою та підлягає задоволенню лише в частині визнання незаконними та скасування пунктів 2-5 вказаного рішення.

При розгляді заявлених позовних вимог прокурора щодо визнання недійсним договору оренди від 13.07.2012р., укладеного між Сумською міською радою та ТОВ «Альфа-Група», судова колегія виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 13.07.2012р. на підставі рішення Сумської міської ради від 25.05.2011 року № 502-МР Про припинення та перехід права користування земельною ділянкою, між Сумською міською радою та ТОВ Альфа-Група було укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 2,16 га, яка знаходиться за адресою: місто Суми, вулиця Народна.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Положеннями ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

У відповідності до ч. 2 ст. 15 Закону України Про оренду землі відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Так, ч. 4 ст. 4 Закону України Про оренду землі передбачено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Як встановлено вище, Сумська міська рада всупереч вимогам Цивільного кодексу України та Закону України Про оренду землі передала у користування другому відповідачу земельну ділянку, яка не перебуває у комунальній власності, порушивши тим самим вимоги статті 4 Закону України Про оренду землі, що є підставою для визнання договору недійсним.

Згідно із ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

З огляду на вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що договір оренди земельної ділянки від 13.07.2012 р., укладений між Сумською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Альфа-Група, має бути визнаний недійсним.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 1 ст. 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі визнання недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з ч. 3 ст. 207 ГК України, яка кореспондується зі ст. 236 ЦК України, виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

За змістом ст.ст. 651, 653 ЦК Українизміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК).

Із правової природи такого зобов'язання вбачається, що фактичне користування майном на підставі договору оренди в разі визнання його недійсним унеможливлює застосування наслідків наслідки недійсності правочину відповідно до ст. 216 ЦК, оскільки використання майна - "річ" безповоротна, і відновити первісне положення сторін практично неможливо. Тому, визнаючи договір оренди недійсним, необхідно серед іншого встановити обставини, пов'язані з виконанням договору, та визначити момент, з якого вважаються припиненими зобов'язання за цим договором.

Згідно з частиною 1 статті 236 ЦК правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким із моменту його вчинення.

Разом із тим частиною 3 статті 207 ГК передбачено, що господарське зобов'язання, визнане судом недійсним, також вважається недійсним з моменту його виникнення. Якщо ж за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним з моменту його виникнення і припиняється на майбутнє, а не з моменту укладення.

Фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює у разі його недійсності проведення між сторонами двосторонньої реституції, тому такий договір повинен визнаватися судом недійсним і припинятися лише на майбутнє, а не з моменту укладення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.10.2016р. у справі № 910/21153/14.

У справі, що розглядається, позовні вимоги прокурора зводяться до визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, строк дії якого сплив, тобто зобов'язання за спірним договором є припиненими.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи встановлені у справі обставини, а також повноваження суду апеляційної інстанції, надані ст. 101 ГПК України щодо повторного перегляду господарської справи, судова колегія дійшла висновку про неможливість визнання договору оренди недійсним, оскільки предмет спору припинив своє існування, у звязку з чим провадження у справі в цій частині підлягає припиненню.

Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд України в постанові від 23.12.2015р. у справі № 3-1143гс15.

Вищезазначене стосується також вимоги про розірвання договору оренди від 13.07.2012р., яка також підлягає припиненню на підставі ч. 1 ст. 80 ГПК України з підстав, викладених вище.

Також, Сумським міжрайонним прокурором з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері було заявлено позовні вимоги про визнання відсутності у Товариства з обмеженою відповідальністю Альфа-Група права користування земельною ділянкою площею 2,16 га, що розташована за адресою: м. Суми, вул. Народна, згідно договору оренди від 13.07.2012 р., та про зобов`язання другого відповідача повернути спірну земельну ділянку ДП Сумське лісове господарство.

Вимога прокурора щодо визнання відсутності у другого відповідача права користування земельною ділянкою з кадастровим номером :08:018:0005, площею 2,16 га, розташованою в м. Суми по вул. Народній, згідно договору оренди від 13.07.2012 року, є безпідставною і не підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (в тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання; право звернутися до суду за їх захистом відповідно до встановлених способів захисту цивільних прав та інтересів судом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

У кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Виходячи з приписів вказаних статей, такий спосіб захисту цивільних прав як відсутність у другого відповідача права користування земельною ділянкою з кадастровим номером :08:018:0005, площею 2,16 га, розташованою в м. Суми по вул. Народній, згідно договору оренди від 13.07.2012 року, є неефективним способом захисту прав та інтересів, так як не забезпечує їх реального захисту, оскільки заявлена вимога є нічим іншим яка правовим наслідком визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 12.07.2012р. та у відповідності до ст. 16 ЦК України не визначений як самостійних спосіб захисту прав.

Таким чином, заявником обрано неналежний спосіб захисту, що виключає можливість задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо вимог прокурора про зобов`язання другого відповідача повернути спірну земельну ділянку ДП Сумське лісове господарство, судова колегія зазначає, що статтею 152 Земельного кодексу України, яка визначає способи захисту прав на земельні ділянки, передбачено, що саме власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Оскільки судом було встановлено передачу в оренду земельної ділянки площею 2,16 га, розташованою в м. Суми по вул. Народній не уповноваженою на те особою, за наслідками якого до Державного земельного кадастру внесено неправомірні записи про його власника та зміну цільового призначення, наданий до матеріалів справи акт приймання-передачі земельної ділянки від 25.05.2016р. за наслідками припинення дії договору оренди від 12.07.2017р. не породжує правомірних наслідків у формі передачі земельної ділянки Сумській міській раді.

За таких обставин, судова колегія зазначає, що повернення спірної земельної ділянки з володіння ТОВ "Альфа-Група" на користь ДП "Сумське лісове господарство", як постійному користувачу земельної ділянки державної власності, відповідає критерію законності: витребування з його власності земельної ділянки здійснюється на підставі норм статті 153 ЗК України, статті 388 ЦК України в зв'язку з порушенням органом місцевого самоврядування вимог Лісового кодексу України та Земельного кодексу України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів в актуальному стані є публічними та загальнодоступними, не може свідчити про незаконність втручання в право власності.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року N 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Заступника прокурора Сумської області підлягає частковому задоволенню, рішення господарського суду Сумської області від 18.02.2015р. у справі №920/1461/13 скасуванню з прийняття нового рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на часткове задоволення вимог апеляційної скарги прокурора з прийняттям нового рішення судом здійснюється розподіл судового збору за наслідками розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції. При цьому, судом враховано порядок сплати та ставки судового збору, які діяли станом на звернення прокуратури до господарського суду.

Керуючись ст.ст. 32-35, 43, 49, 99, 101, п.2 ч.1 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Сумської області задовольнити частково.

Рішення господарського суду Сумської області від 18.02.2015р. у справі №920/1461/13 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконними та скасувати пункти 2-5 рішення Сумської міської ради від 25.05.2011 р. №502-МР Про припинення та перехід права користування земельною ділянкою.

Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа-Група" повернути земельну ділянку (кадастровий номер :08:018:0005) площею 2,16 га, що розташована за адресою: м. Суми, вул. Народна, ДП "Сумське лісове господарство".

Провадження у справі № 920/1461/13 в частині визнання недійсним та розірвання договору оренди земельної ділянки від 13.07.2012 р., укладеного між Сумською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Альфа-Група, припинити.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Сумської міської ради (40010, м. Суми, майдан Незалежності, 2, ) на користь Державного бюджету України 1147,00 грн. судових витрат за подання позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Альфа-Група (40000, м. Суми, вул. Кірова, 6, п/р 1249, МФО 397003, ) на користь Державного бюджету України 35277,12 грн. судових витрат за подання позову, 573,50 грн. судових витрат за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідні накази.

Повний текст постанови складено 19.08.2017р.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя О.В. Плахов