ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року Справа № 904/6396/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівБарицької Т.Л. Картере В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг"
на рішення від та на постанову відГосподарського суду Дніпропетровської області 30.01.2017 Дніпропетровського апеляційного господарського суду 13.04.2017
у справі Господарського суду№ 904/6396/16 Дніпропетровської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
доПублічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг"
простягнення плати за зберігання вантажу
у судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача Григоріва О.Ю.;
- відповідача Сінюхіна І.В.;
ВСТАНОВИВ:

29.07.2016 Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про стягнення заборгованості у розмірі 543634,32 грн. з оплати збору за зберігання вантажу у вагонах у зв'язку з їх затримкою з вини вантажоодержувача.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017 у справі № 904/6396/16 (колегія суддів у складі: Ніколенко М.О. - головуючий суддя, судді Воронько В.Д., Петренко Н.Є.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 (колегія суддів у складі: Іванов О.Г. - головуючий суддя, судді Дармін М.О., Кузнецова І.Л.), позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" збір за зберігання вантажу у розмірі 543634,32 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 у справі № 904/6396/16, та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" надало відзив на касаційну скаргу, в якому з нею не погоджується та просить касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 у справі № 904/6396/16 залишити без змін.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх судових інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.01.2008 між Держаним підприємством "Придніпровська залізниця" (залізниця) та Відкритим акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" (власник колії) було укладено договір № ПР/ДН-2-07/138/1808/НЮп про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Згідно з пунктом 2.1 договору вантажовласник зобов'язується пред'являти залізниці у визначені терміни місячні плани перевезень в електронному вигляді, при цьому оригінали заявок, оформлені на бланках ГУ-12 (ГУ-12К) та заявки на подачу вагонів (контейнерів) надавати відповідно до Правил перевезень вантажів. Здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що Залізниця зобов'язується приймати до перевезення та видавати вантажі вантажовласника, подавати під навантаження вагони (контейнери), згідно із затвердженими планами і заявками та надавати вантажовласнику додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, в тому числі за вільними тарифами, перелік яких зазначається в додатку до цього договору.

Відповідно до пункту 2.4 договору вантажовласник зобов'язується здійснювати безготівкову попередню оплату залізниці за перевезення вантажів та надані додаткові послуги, згідно діючих тарифів, з урахуванням корегуючих коефіцієнтів, оголошених Укрзалізницею, за послуги за вільними тарифами, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок залізниці або готівкою на станції. Одержані кошти залізниця зараховує на особовий рахунок вантажовласника. У разі наявності заборгованості, пені, першочергово погашається заборгованість і пеня.

Згідно із п. 3.1 договору розмір попередньої оплати та періодичність її внесення визначається вантажовласником, виходячи із очікуваного обсягу перевезень додаткових послуг на підставі діючих тарифів, з урахуванням корегуючих коефіцієнтів, оголошених укрзалізницею та послуг за вільними тарифами. Розмір плати за додаткові послуги, для яких відсутні тарифні ставки, визначається за домовленістю сторін і зазначається в додатку до цього договору.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що у міру виконання перевезень та надання послуг залізниця списує відповідні суми грошових коштів (провізну плату, додаткові збори, плату за користування вагонами і контейнерами, штрафи), крім спірних, з особового рахунку вантажовласника, на підставі оформлених установленим порядком перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами) і та ін.

З матеріалів справи вбачається, що 05.05.2011 між сторонами було укладено додаткову угоду № 14 до договору, в якій останні вирішили в преамбулі та в тексті договору (контракту) найменування Відкрите акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" у всіх відмінках замінити на "Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг".

20.01.2016 між сторонами було укладено додаткову угоду № 35/32 до договору в зв'язку з проведенням реєстрації ПАТ "Укрзалізниця", яке згідно з Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" є правонаступником Укрзалізниці та підприємств і установ, реорганізованих шляхом злиття відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підтвердження факту затримки вагонів з вини вантажоодержувача перевізником складено акти загальної форми ГУ-23 № 315 від 24.01.2016, № 322 від 24.01.2016, № 325 від 24.01.2016, № 326 від 24.01.2016 р., № 330 від 24.01.2016, № 336 від 25.01.2016, № 344 від 25.01.2016, № 349 від 25.01.2016, № 350 від 25.01.2016, № 364 від 26.01.2016, № 371 від 26.01.2016, № 356 від 26.01.2016, № 389 від 27.01.2016, № 394 від 27.01.2016, № 396 від 27.01.2016, № 400 від 27.01.2016, № 404 від 28.01.2016, № 405 від 28.01.2016, № 410 від 28.01.2016, № 412 від 28.01.2016, №413 від 28.01.2016, № 438 від 29.01.2016, № 449 від 29.01.2016, № 452 від 29.01.2016, № 458 від 29.01.2016, № 466 від 30.01.2016, № 480 від 30.01.2016, № 484 від 30.01.2016, № 493 від 30.01.2016., № 495 від 30.01.2016, № 497 від 31.01.2016, № 503 від 31.01.2016, № 505 від 31.01.2016, № 509 від 31.01.2016, № 511 від 01.02.2016, № 515 від 01.02.2016, № 519 від 01.02.2016, № 524 від 01.02.2016, № 530 від 01.02.2016, № 532 від 02.02.2016, № 533 від 02.02.2016, № 540 від 02.02.2016, № 543 від 02.02.2016, № 548 від 03.02.2016.

На підставі актів загальної форми (форма ГУ-23) станцією Кривий Ріг-Головний Придніпровської залізниці за накопичувальними картками (форма ФДУ-92) № 29019026 від 29.01.2016, № 02029037 від 02.02.2016, № 04029039 від 04.02.2016 нараховано збір за зберігання вантажу у розмірі 543634,32 грн.

Предметом даного судового розгляду є вимоги перевізника до вантажоодержувача про стягнення заборгованості з оплати збору за зберігання вантажу у вагонах у зв'язку з їх затримкою з вини вантажоодержувача.

Суди попередніх інстанцій задовольняючи позовні вимоги перевізника до вантажоодержувача про стягнення заборгованості виходили з доведеності підстав для затримки вагонів відповідача та нарахування збору за зберігання вантажу в вагонах у зв'язку з їх затримкою з вини вантажоодержувача.

При цьому суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні заяви відповідача про застосування позовної давності, передбаченої ч. 5 ст. 315 ГК України та ст. 137 Статуту залізниць України, зазначивши, що майнове право позивача на отримання плати за надані послуги зі зберігання вантажу було порушено тільки після того, як представник відповідача підписав із зауваженням накопичувальні картки (форми ФДУ-92) № 29019026 від 29.01.2016, № 02029037 від 02.02.2016, № 04029039 від 04.02.2016, до яких були включені спірні суми, відповідно, саме день підписання накопичувальних карток і є днем, з яким пов'язано перебіг позовної давності у цьому спорі.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає передчасним висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальний, скорочені або більш тривалі строки позовної давності визначено статтями 257 та 258 ЦК України.

За змістом частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Однак, частиною 2 статті 9 ЦК України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Так, згідно з частиною 5 статті 315 ГК України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Разом із цим, за змістом пункту 137 Статуту залізниць України позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом шести місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється:

а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу;

б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Тобто наведені норми ГК України і Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які встановлюють скорочений шестимісячний строк позовної давності та регулюють питання його перебігу відносно позову залізниці до вантажоодержувача, що випливають із перевезення.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що перебіг позовної давності за вимогами залізниці до вантажоодержувача про стягнення збору за зберігання вантажу починається від дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Підставою для подання позову у справі, яка розглядається, стала подія - неприйняття вагонів вантажовласником 24.01.2016, 25.01.2016, 26.01.2016, 27.01.2016, 28.01.2016, 29.01.2016, 30.01.2016, 31.01.2016, 01.02.2016, 02.02.2016, 03.02.2016, про що складено відповідні акти загальної форми (форма ГУ-23), на підставі яких відповідачу нараховано збір за зберігання вантажу у розмірі 543634,32 грн.

Отже, шестимісячний строк позовної давності слід обраховувати саме від дати складання актів загальної форми ГУ-23, а не від дати підписання накопичувальних карток, як зазначено судами попередніх інстанцій.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 09.08.2017 у справі № 904/7033/16 (3-658гс17), якою відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 22.03.2017, у якій суд касаційної інстанції за аналогічних обставин, що мають місце у даній справі підтримав висновок суду першої інстанції про те, що шестимісячний строк позовної давності слід обраховувати саме від дати складання актів загальної форми ГУ-23.

За таких обставин справи, колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржувані рішення та постанову у справі, суди попередніх інстанцій припустилися порушення норм матеріального права, а саме: статей 253, 261 ЦК України, статті 315 ГК України та пункту 137 Статуту залізниць України, що згідно з частиною першою статті 11110 ГПК України є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Таким чином, у зв'язку із невірним застосуванням норм права, судами залишилось не дослідженим питання пропуску/не пропуску позивачем позовної давності від дня настання події, що стала підставою для подання позову - неприйняття вагонів вантажовласником 24.01.2016, 25.01.2016, 26.01.2016, 27.01.2016, 28.01.2016, 29.01.2016, 30.01.2016, 31.01.2016, 01.02.2016, 02.02.2016, 03.02.2016, про що складено відповідні акти загальної форми (форма ГУ-23).

Касаційна ж інстанція відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права виправити помилки, допущені місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017 та постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 у справі № 904/6396/16 підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" задовольнити частково.

Скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.04.2017 у справі № 904/6396/16.

Справу № 904/6396/16 передати на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО

Судді Т.Л. БАРИЦЬКА

В.І. КАРТЕРЕ