ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2017 р.Справа № 916/849/17

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.

суддів Діброви Г.І., Колоколова С.І.

(у зв'язку з перебування у відпустці судді Лисенко В.А. склад суду визначено відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.08.2017р.)

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С

за участю представників учасників процесу:

від позивача - Назаровець В.В., довіреність № 130, дата видачі : 30.12.16;

від третьої особи - Дідуха С.П., довіреність № 220/220/д, дата видачі : 10.05.17;

/відповідач поштову кореспонденцію за юридичною адресою не отримує (див. - довідки поштового відділення про причини повернення поштових відправлень), тому відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18 вважається повідомленими про час і місце розгляду справи судом/

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Концерну "Військторгсервіс", м.Київ

в особі філії "Одеське управління військової торгівлі", м.Одеса

на рішення Господарського суду Одеської області від 22.06.2017 року

у справі №916/849/17

за позовом скаржника

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Одеса

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Міністерства оборони України, м.Київ

про визнання договору розірваним (припиненим)

/повна фіксація судового процесу здійснювалась відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України /,

В С Т А Н О В И В :

10 квітня 2017р. Концерн "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі" /далі по тексту-Концерн/ звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця /далі-ФОП/ ОСОБА_1 про визнання договору № 62/2009 про надання прав платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ „Промтоварний ринок" по АДРЕСА_1 від 15.06.2009 року, укладеного між Міністерством оборони України, від імені якого діяло Державне підприємство Міністерства оборони України „ПІВДЕНЬ" (відповідно до Договору доручення від 27.11.2008 р. та довіреності № 220/1031/д від 27.11.2008р.) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, розірваним (припиненим).

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судовий збір у сумі 1600грн.

Позовні вимоги з посиланням на ст.ст. 627,526,759,760,783 ЦК України та ст.ст. 193, 283, 291 ГК України мотивовані тим, що 27.12.2016 Концерн, який відповідно до укладеного між ним та Міністерством оборони України договором доручення № 1 від 14.06.2016 року отримав право вчиняти від імені останнього юридичні дії, пов'язані з укладенням та розірванням договорів з фізичними та юридичними особами, повідомив відповідача про припинення з 27.02.2017 дії договору №62/2009 про надання прав платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ „Промтоварний ринок" по АДРЕСА_1 від 15.06.2009 року, укладеного між ним та Міністерством оборони України, від імені якого діяло державне підприємство Міністерства оборони України „ПІВДЕНЬ.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22 червня 2017 року (суддя Демешин О.А.) в позові відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання спірного договору припиненим не відповідають чинному законодавству, оскільки договір може бути тільки розірваним. Щодо вимоги про його розірвання то судом зазначено, що умови спірного договору в частині можливості його розірвання за ініціативою однієї сторони за умови попередження іншої сторони за два місяці були змінені Додатковою угодою №27 від 25.11.2010р. і з цієї дати договір в односторонньому порядку може бути розірваним лише за п.6.3, яким передбачено умови такого розірвання, зокрема наявність заборгованості по оплаті, які в даному випадку відсутні. Крім того, місцевий господарський суд дійшов висновку, що Концерн не є стороною спірного договору та йому не надано право представляти інтереси Міністерства оборони України в суді.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Концерн звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 22.06.2017 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник посилається на ст.ст. 212, 651, ч.2 ст.782 ЦК України, ч.1 ст. 188ГК України та зазначає, що п. 6.4 договору сторони передбачили можливість односторонньої відмови від договору і його не змінено і не скасовано додатковою угодою №27 від 25.11.2010, оскільки на його думку ДП «ТВК» укладаючи цю додаткову угоду вже не мало повноважень від Міністерства оборони України, яке є стороною спірного договору, на внесення відповідних доповнень та коректив до нього, і діяло від власного імені.

Крім того, скаржник вважає, що Концерн є належним позивачем у справі, так як у даному випадку порушено його права, оскільки він законно діє від імені Міністерства оборони України та має право висувати відповідні позовні вимоги в суді, а також Концерном було обрано належний спосіб захисту порушеного права.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання не з'явився.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, перевіривши правильність юридичної оцінки судом першої інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.06.2009 року між Міністерством оборони України (сторона 1), від імені якого діяло Державне підприємство Міністерства оборони України „Південь" (відповідно до Договору доручення від 27.11.2008 року, який діяв до 31.12.2009) та відповідачем - ФОП ОСОБА_1 (сторона 2) укладений договір №62/2009 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ „Промтоварний ринок" по АДРЕСА_1, відповідно до умов розділів 1, 2 якого сторона 1 надає стороні 2 відповідне, а та своєчасно в терміни, встановлені п.3.2, зобов'язана здійснювати оплату за договором.

Пунктом 6.1. договору № 62/2009 від 15.06.2009 року встановлено, що договір набрав чинності 15.06.2009 року та діє до 15.06.2019 року.

Пунктами 6.3, 6.4 встановлено випадки, в яких договір розривається в односторонньому порядку або припиняє дію. Відповідно до п.6.3 договір розривається односторонньому порядку при заборгованості по оплаті більше, ніж 2 місяці; відповідно до п.6.4 дія договору припиняється у випадках закінчення терміну, на який він був укладений, та за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці.

Наказом від 12.10.2010 за № 315 Державне підприємство „Південь" було перейменовано в Державне підприємство „ТВК". 25.11.2010 останнім від власного імені (сторона 1) укладено з відповідачем (сторона 2) додаткову угоду № 27 до договору №62/2009 від 15.06.2009 року, яка за змістом є самостійним договором, за яким сторона 1 надає індивідуальні послуги, згідно видів діяльності ДП "ТВК" (93.05.01), а сторона 2 оплачує їх. Зазначена угода містить лише власні умови і не вносить жодних змін до договору №62/2009, як це помилково визначено господарським судом першої інстанції.

14.06.2016 між Міністерством оборони України та Концерном „Військторгсервіс" укладено договір доручення, відповідно до п. 1.1 якого Міністерство доручило, а Концерн прийняв на себе доручення та зобов'язався вчиняти від імені Міністерства юридичні дії, пов'язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів (загальна кількість - 50 місць) на території ТОВ „Промтоварний ринок" по АДРЕСА_1, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін у судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов'язаних з виконанням цього договору. Згідно з п. 5.1. договору доручення № 1 від 14.06.2016 цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.05.2019.

27.12.2016 Концерну надіслав на юридичну адресу відповідача повідомлення про припинення дії укладеного ним з Міністерством оборони України договору №62/2009 від 15.06.2009р. з 27.02.2017 в порядку п.6.4, однак останній на думку позивача ухиляється від його розірвання, не звільняє надане йому відповідно до умов договору торгове місце, що і стало підставою для звернення з позовом.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про те, що діюче законодавство не передбачає припинення дії договорів, оскільки це суперечить змісту окремих статтей ЦК України, зокрема ст. 781, яка має назву: Припинення договору найму. Сторони спірного договору за спільною згодою встановили умови, за яких дія договору припиняється.

З підстав наведених вище, колегія вважає хибним і висновок господарського суду про те, що додатковою угодою №27 від 25.11.2010р. сторони внесли зміни до договору №62/2009 від 15.06.2009, якими скасували можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін за умов попередження іншої сторони за два місяці.

В той же час позовні вимоги Концерну щодо розірвання /припинення/ спірного договору не підлягають задоволенню з інших підстав.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (в тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за його захистом відповідно до встановлених способів захисту цивільних прав та інтересів судом.

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, має існувати і обов'язком позивача, відповідно до ст. 33 ГПК України є доведення/підтвердження/ в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів. Проте позивач не визначив які саме його права і охоронювані законом інтереси і яким чином будуть захищені задоволенням його позовних вимог.

Разом з тим, як свідчить правовий аналіз матеріалів справи та випливає з пояснень, наданих в судовому засіданні, позивач заявляючи позов надав звільнення відповідачем місць для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ „Промтоварний ринок" по АДРЕСА_1, одначе відповідна вимога ним не була заявлена, а обраний ним спосіб захисту права користування та розпорядження цим місцем не дозволяє досягти такої мети. По суті вимога позивача про визнання спірного договору розірваним /припиненим/ є вимогою про встановлення факту, що виходить за межі повноважень господарських судів, а тому вона не може бути задоволена.

За таких обставин апеляційну скаргу Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі» слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 22.06.2017 - без змін, як вірне по суті з інших підстав.

Згідно із ст.49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49,99,101-106,112-113 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Одеське управління військової торгівлі" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 22.06.2017 р. - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в двадцяти денний термін.

Повний текст постанови складено 21.08.2017р.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Колоколов С.І.