РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2017Справа №910/9660/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт-Л"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авакс ЮА"

про стягнення 222 121, 97 грн.

Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача: Брунь В.П. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніт-Л" (далі - позивач, ТОВ "Юніт-Л") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авакс ЮА" (далі - відповідач, ТОВ "Авакс ЮА") про стягнення суми основного боргу в розмірі 190 737, 70 грн., 3% річних - 3 081, 45 грн., інфляційних втрат - 16 109, 07 грн. та пені - 12 193, 75 грн. відповідно до договору № MF006490 на монтаж ескалаторів та пусконалагоджувальні роботи від 15.12.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2017 року порушено провадження у справі 910/9660/17, розгляд справи призначено на 04.08.2017 року.

04.08.2017 року судове засідання не відбулося, у зв'язку із перебуванням судді Підченка Ю.О. на лікарняному.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 07.08.2017 року призначив справу № 910/9699/17 до розгляду на 18.08.2017 року.

В судовому засіданні 18.08.2017 року було оголошено перерву до 22.08.2017 року.

Через відділ діловодства (канцелярія) до суду надійшла заява відповідача про залучення до справи в якості третьої особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Столичний ЦУМ".

Згідно частини 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому. Аналогічна правова позиція викладена в пункті 1.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного клопотання.

Крім того, 18.08.2017 року відповідач подав до суду клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, в якому просив з'ясувати наступні питання:

- чи відповідає рівень шуму роликових дуг при роботі ескалаторів, які були встановлені в будівлі «Центральний універмаг» по вул.. Хрещатик, 38/2 в м. Києві, будівельними нормам;

- чи пов'язаний підвищений рівень шуму роликових дуг ескалаторів із виконання робіт по їх встановленню, пуско-наладці і робіт по введенню і їх експлуатацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно із положеннями ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Як зазначено в листі Вищого господарського суду України «Про деякі питання призначення судових експертиз» №01-8/2651 від 27.11.2006 р. судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Аналогічні за змістом положення містить ч. 2 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» №4 від 23.03.2012 р.

Суд відзначає, що відповідачем не доведено існування дійсної необхідності для призначення експертизи у справі та неможливості суду самостійно вирішити дану справу по суті без направлення документів до експертної установи.

Під час судового засідання 22.08.2017 року представник позивача просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в дане судове засідання не з'явився.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 22.08.2017 року відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.12.2015 року між ТОВ "Юніт-Л" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфробуд" (далі - замовник та/або Первісний замовник) було укладено договір № MF на монтаж ескалаторів та пусконалагоджувальні роботи (далі - договір), відповідно до умов якого підрядник за завданням замовника зобов'язується в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, власними силами із використанням власних засобів або із залученням третіх осіб, виконати на об'єкті монтажні роботи, пусконалагоджувальні роботи та роботи з введення обладнання в експлуатацію 14 ескалаторів виробництва компанії ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH (Німеччина), типу VELINO, а замовник зобов'язується прийняти результат завершених робіт та оплатити їх на умовах встановлених цим договором (п. 2.1 договору).

Згідно з п. 3.1. договору встановлено ціну договору в розмірі 679 018, 00 грн.

Відповідно до п. 3.5 договору на підставі рахунків, які встановлюються підрядником, замовник протягом 3 банківських днів з моменту виставлення відповідного рахунку перераховує на розрахунковий рахунок підрядника ціну договору, зазначену в п. 3.1 договору, в наступному порядку:

- попередня оплата в розмірі 55 % (373 459, 90 грн.) від ціни договору, вказаної в п. 3.1 договору, здійснюється замовником не пізніше ніж за 2 тижні до планованої дати виконання монтажних робіт згідно додатку № 2 до цього договору;

- попередня оплата в розмірі 25 % (169 754, 50 грн.) від ціни договору, вказаної в п. 3.1 договору, здійснюється замовником після завершення підрядником монтажних робіт;

- оплата в розмірі 20 % від ціни договору, вказаної в п. 3.1 договору, (залишок 135 802, 20 грн.) здійснюється замовником після завершення підрядником пусконалагоджувальних робіт.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання та виконав робіт на суму 679 016, 60 грн., що підтверджується належно оформленими та підписаними сторонами актами приймання виконаних будівельних робіт та актом здачі-приймання робіт, в тому числі:

- монтажні роботи в березні та квітні 2016 року на суму 495 274, 60 грн. (Акти виконаних робіт від 31.03.2016 року та від 18.04.2016 року);

- пусконалагоджувальні роботи в грудні 2016 року на суму 130 424, 00 грн. (Акт виконаних робіт від 30.12.2016 року);

- роботи з введення обладнання в експлуатацію в грудні 2016 року на суму 53 318, 00 грн. (Акт виконаних робіт № 963 від 27.12.2016 року).

Змовник частково оплатив виконані роботи на суму 497 278, 90 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 576 від 30.12.2015 року та № 1251 від 17.06.2016 року. Отже, сума боргу за виконаними роботами складає 181 737, 70 грн.

Крім того, відповідно до п 2.3 договору додаткові роботи або послуги (перевезення людей чи вантажів під час виконання замовником опоряджувальних робіт, прибирання та ін.) не є предметом цього договору. У випадку, якщо у замовника виникає необхідність виконання таких робіт або послуг підрядником, сторони укладають відповідні додаткові угоди до цього договору, де визначаються умови та порядок виконання таких додаткових робіт чи послуг.

01.09.2016 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору на виконання додаткових робіт щодо демонтажу-монтажу скла на ескалаторі, за якою позивач виконав вказані додаткові роботи на суму 9 000, 00 грн. Даний факт підтверджується належно оформленим та підписаним сторонами актом здачі-приймання робіт № 960 від 27.12.2016 року. Позивач зазначає, що вищевказані додаткові роботи не оплачувались.

Відтак, загальний основний борг за договором складає 190 737, 70 грн. (181 737, 70 грн. + 9 000, 00 грн.).

03.01.2017 року позивачем, замовником та ТОВ "Авакс ЮА" укладено угоду про заміну сторони у зобов'язанні в основному договорі.

Відповідно о п 1.1 угоди про заміну сторони від 03.01.2017 року, сторони домовились про те, що первісний замовник у зобов'язанні, яке виникло на підставі основного договору, укладеного між підрядником та первісним замовником, замінюється ТОВ "Авакс ЮА", яке приймає на себе всі права та обов'язки за названим у цьому пункті основним договором.

Згідно п. 2.1. угоди про заміну сторони від 03.01.2017 року до відповідача з моменту підписання цієї угоди переходять всі права та обов'язки первісного замовника за основним договором.

Також сторони підтвердили, що зобов'язання відповідача за договором з урахуванням виконання позивачем всіх робіт та вже здійснених первісним замовником відповідних платежів щодо оплати таких робіт складає 190 737, 70 грн. (п. 2.4 угоди про заміну сторони).

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно із п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

16.05.2017 року позивач листом № 69 звернувся до відповідача з проханням оплатити заборгованість, але відповідач залишив вищевказаний лист без відповіді та без задоволення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи фактичні дані, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення суми основного боргу в розмірі 190 737, 70 грн. обґрунтована та підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 12 193, 75 грн. пені за період з 07.09.2016 року по 12.06.2017 року.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з частиною 3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 8.2 договору у випадку порушення замовником строків оплати, встановлених цим договором, замовник сплачує підряднику пеню в розмірі облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

Судом здійснено перерахунок пені, та встановлено, що до стягнення з відповідача підлягає 11 924, 35 грн. пені за період з 17.09.2016 року по 07.03.2017 року.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ "Юніт-Л" в частині стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 11 924, 35 грн.

Крім того, позивач на підставі частини 2 статті 625 ЦК України просив суд стягнути з відповідача 3 081, 45 грн. трьох процентів річних та 16 109, 07 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3 відсотків річних, суд дійшов висновку про їх правильність, а тому вимоги позивача про стягнення 16 019, 07 грн. - інфляційних втрат та 3 081, 45 грн. - 3 відсотків річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт-Л" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авакс ЮА" (03146, місто Київ, вулиця Качалова, будинок 5-В, ідентифікаційний код 40031610) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніт-Л" (04071, місто Київ, вулиця Костянтинівська, будинок 2-А, ідентифікаційний код 32423953) 190 737 (сто дев'яносто тисяч сімсот тридцять сім) грн. 70 коп. основного боргу, 11 924 (одинадцять тисяч дев'ятсот двадцять чотири) грн. 35 коп. пені, 16 109 (шістнадцять тисяч сто дев'ять) грн. 07 коп. інфляційних втрат, 3 081 (три тисячі вісімдесят одну) грн., 45 коп. 3 процентів річних, а також 3 321 (три тисячі триста двадцять сім ) грн. 76 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.08.2017 р.

Суддя Ю.О. Підченко