ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

28 серпня 2017 року Справа № 5013/462/12

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коваленка В.М.- головуючого (доповідач у справі),
Погребняка В.Я.,
Полякова Б.М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги фізичної особи ОСОБА_4
на постанову та ухвалувід 20.04.2016 Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.02.2016 господарського суду Кіровоградської області
за заявоюліквідатора банкрута - Знам'янського комунального підприємства теплових мереж, м. Знам'янка Кіровоградської області
до відповідачів1. Фізичної особи ОСОБА_4, м. Знам'янка Кіровоградської області 2. Фізичної особи ОСОБА_5, м. Знам'янка Кіровоградської області 3. Організатора аукціону - приватного підприємства "Експертне агентство", м. Кропивницький
провизнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута, проведеного 10.01.2013 та визнання недійсними договорів купівлі-продажу № 1 від 15.03.2013, № 2 від 15.03.2013, від 08.07.2013
у справі№ 5013/462/12 господарського суду Кіровоградської області
за заявою ліквідаційної комісії Знам'янського комунального підприємства теплових мереж, м. Знам'янка Кіровоградської області
провизнання банкрутом
ліквідаторарбітражний керуючий Пашковський А.А.

ВСТАНОВИВ:

Подана фізичною особою ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4.) касаційна скарга б/н від 03.05.2017 не може бути прийнята до розгляду Вищим господарським судом України, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 110 ГПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Згідно приписів ст. 105 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Оскаржувана в касаційному порядку постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду прийнята 20.04.2016, тоді як касаційна скарга на вказану постанову була подана лише 03.05.2017, про що свідчить штамп на конверті, яким скарга надіслана до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 50 ГПК України перебіг процесуального строку, обчислюваного днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок. У даному випадку останній день строку на звернення з касаційної скаргою - 10.05.2016.

Таким чином, вказана касаційна скарга ОСОБА_4 подана через 11 місяців і 23 дні після закінчення процесуального строку, встановленого для її подання.

Додане до скарги клопотання про поновлення строку для подання касаційної скарги на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.04.2016 та ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 18.02.2016 у даній справі мотивовано тим, що заявник - ОСОБА_4 не має юридичної освіти і ніколи не брав участі у судовому процесі, а його представник не подав у встановлений законом строк касаційну скаргу та не роз'яснив наслідки таких дій. При цьому, ОСОБА_4 послався на позицію Європейського суду з прав людини щодо доступу до суду та забезпечення особі можливості звернутися до суду.

Розглядаючи вказане клопотання, Вищий господарський суд України враховує, що відповідно до ст. 53 ГПК України суд може відновити пропущений строк у разі наявності поважних причин пропуску цього строку.

Приймаючи до уваги, що ГПК України не пов'язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, оцінивши доводи та обставини, що наведені в обґрунтування клопотання про поновлення строку, колегія суддів прийшла до висновку щодо неповажності причин його пропуску з огляду на наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні Дніпропетровського апеляційного господарського суду 20.04.2016, при оголошенні судом вступної та резолютивної частин постанови, був присутнім адвокат Орел В.Ю. - представник ОСОБА_4 згідно угоди про надання правової допомоги № 04/04/16 від 04.04.2016. Тобто про ухвалене апеляційним судом рішення 20.04.2016 заявнику касаційної скарги було відомо, що і не заперечується останнім.

При цьому, посилання ОСОБА_4 на відсутність у нього юридичної освіти та недобросовісні дії його представника, який позбавив можливості захистити свої права у встановлений законом строк, є суб'єктивними обставинами та не можуть бути визнані поважними причинами пропуску встановленого строку на подання касаційної скарги у розумінні приписів ст. 53 ГПК України.

Що ж стосується доводів заявника касаційної скарги про наявність у нього права на доступ до суду з посиланням на позицію Європейського суду з прав людини, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09.10.1979, п. 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява N 38695/97, п. 43, ECHR 2000-II).

У рішенні ж Європейського суду з прав людини у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (див., наприклад, Monnel and Morris v. the United Kingdom, рішення від 02.03.1987, серія A, N 115, с. 22, п. 56, а також Helmers v. Sweden, рішення від 29.10.1996, серія A, N 212-A, с. 15, п. 31).

При цьому, в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Так, відповідно до ст. 110 ГПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначена в ГПК України вимога до заявника при зверненні до суду дотримуватись строку подання касаційної скарги.

Невиконання ж заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати касаційну скаргу заявнику на підставі п. 5 ч. 1 ст. 1113 ГПК України (якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено).

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В даному випадку, ОСОБА_4 було подано касаційну скаргу майже через 1 рік після встановленого законом строку на її подання, проте, в клопотанні про поновлення пропущеного процесуального строку, окрім наведених вище доводів, не надано жодних доказів в обґрунтування наявності поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень та відсутності у нього об'єктивної неможливості звернутись з касаційною скаргою впродовж такого значного строку.

За таких обставин та враховуючи, що заявником не наведено поважних причин пропуску встановленого строку подання касаційної скарги у розумінні ст. 53 ГПК України, колегія суддів відмовляє в задоволенні заявленого клопотання про поновлення строку, встановленого для подання касаційної скарги на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.04.2016 у даній справі.

Враховуючи викладене, касаційна скарга ОСОБА_4 не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню.

Керуючись нормами ст.ст. 33, 34, 50, 53, 105, 110, п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

УХВАЛИВ :

1. Відмовити фізичній особі ОСОБА_4 в задоволенні клопотання про поновлення строку для подання касаційної скарги на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.04.2016 та ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 18.02.2016 у справі № 5013/462/12.

2. Касаційну скаргу фізичної особи ОСОБА_4 на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.04.2016 та ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 18.02.2016 у справі № 5013/462/12 повернути заявнику.

Головуючий В.М. Коваленко

Судді В.Я. Погребняк

Б.М. Поляков