КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2017 р. Справа№ 910/9415/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Майданевича А.Г.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - за дов.

від відповідача: Корнієнко В.І. - за дов.

від третіх осіб: не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу Київського національного університету технологій та дизайну

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2016

у справі №910/9415/16 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Київського національного університету технологій та дизайну

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1) Міністерство освіти і науки України;

2) Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву

про усунення перешкод у користуванні орендованим майном та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі, позивач або ФОП ОСОБА_4) звернувся Господарського суду міста Києва з позовом до Київського національного університету технологій та дизайну (далі, відповідач або Університет) про усунення перешкод у користуванні орендованим майном та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем, як балансоутримувачем, його зобов'язань за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг №52158 від 01.04.2012, укладеного до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5218 від 23.03.2010.

Вважаючи що його права порушені, позивач просив зобов'язати відповідача усунути та не чинити перешкоди у користуванні орендованим майном - нежилим приміщенням, площею 86,90 м.кв., розташованим за адресою: АДРЕСА_1, шляхом відновлення водопостачання та електропостачання до орендованого приміщення, а також зобов'язати відповідача видати позивачу інформацію про об'єкт оцінки відповідно до додатку 1 до Положення про конкурсний відбір суб'єктів оціночної діяльності (п. 1 розділу ІІ), затвердженого наказом Фонду державного майна України від 31.12.2015 №2075 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2016 за №60/28190, щодо орендованого майна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2016 залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міністерство освіти і науки України (далі, третя особа-1) та Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву (далі, третя особа-2).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.12.2016 у справі №910/9415/16 позов задоволено в повному обсязі.

Зобов'язано Київський національний університет технологій та дизайну усунути та не чинити перешкоди фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 у користуванні нежилим приміщенням, площею 86,90 м.кв., розташованим за адресою: АДРЕСА_1, шляхом відновлення водопостачання та електропостачання у вказаному приміщенні, орендованому за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5218 від 23.03.2010.

Зобов'язано Київський національний університет технологій та дизайну видати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 інформацію про об'єкт оцінки відповідно до додатку 1 до Положення про конкурсний відбір суб'єктів оціночної діяльності (п. 1 розділу ІІ), затвердженого наказом Фонду державного майна України від 31.12.2015 №2075 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2016 за №60/28190, щодо орендованого за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5218 від 23.03.2010, нежилого приміщення, площею 86,90 м.кв., розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Присуджено до стягнення з Київського національного університету технологій та дизайну на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 2 756,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Київський національний університет технологій та дизайну звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.12.2016 у справі №910/9415/16 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що Міністерство освіти і науки України своїм листом від 16.11.2015 №1/11-16658 повідомило ФОП ОСОБА_4 та Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву, що договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5218 від 23.03.2010 продовжено не буде, оскільки власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб. Також, відповідач вказує на те, що листом від 01.12.2015 №30-06/12152 Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву повідомило ФОП ОСОБА_4, Міністерство освіти і науки України та Київський національний університет технологій та дизайну, що термін дії зазначеного договору закінчується 29.04.2016 та орендодавець припиняє строк дії у зв'язку із закінченням 29.04.2016 договору оренди №5218 від 23.03.2010.

Зазначене, на думку скаржника, свідчить про те, що Договір оренди №5218 від 23.03.2010 було припинено в силу норм частини 3 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Також, скаржник наголошує, що судом не прийнято до уваги той факт, що позивачем жодним доказом не підтверджено факту відсутності технічної несправності, у зв'язку з чим було припинено постачання комунальних послуг до орендованого приміщення.

Водночас, на думку відповідача, рішення суду першої інстанції щодо зобов'язання Університету, як балансоутримувача, надати інформацію про об'єкт оцінки не ґрунтується на нормах закону.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу відповідача було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2017 апеляційну скаргу Київського національного університету технологій та дизайну прийнято до провадження у складі колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І., розгляд справи призначено на 14.03.2017.

09.03.2017 представник РВ ФДМУ подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду письмові пояснення, які просив врахувати при вирішенні справи по суті. У вказаних поясненнях третя особа-2 зазначила, що рішенням Господарського суду міста Києва від 23.08.3016 у справі №910/11670/16 встановлено, що договір оренди №5218 від 23.03.2010 є чинним, його умови з боку ФОП ОСОБА_4 порушені не були, правові підстави для розірвання договору та повернення майна відсутні. Таким чином, РВ ФДМУ зі свого боку було вичерпано всі можливі способи для розірвання відповідного договору та повернення майна. Водночас, РВ ФДМУ зазначило, що не є стороною договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг, а тому ніяких обов'язків щодо виконання робіт за вказаним договором не несе.

11.04.2017 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду копії листів Міністерства освіти і науки України №1/11-2918 від 27.03.2017 щодо припинення дії договору оренди та Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву №10-16/13734 від 18.07.2016 щодо складення акту службової перевірки від 07.07.2016.

Під час розгляду справи склад суду змінювався, розгляд справи декілька разів було перенесено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2017 апеляційну скаргу Київського національного університету технологій та дизайну прийнято до провадження у складі колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Майданевич А.Г., Тищенко А.І.

У судове засідання 04.07.2017 представник третьої особи-1 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2017 у зв'язку з неявкою у судове засідання представника третьої особи-1 розгляд справи відкладено на 15.08.2017.

Представники третіх осіб у судове засідання 15.08.2017 не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

15.08.2017 РВ ФДМУ подало через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване неможливістю забезпечити явку його представника у судове засідання у зв'язку із завантаженістю юридичного відділу.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, ухвалила відмовити у задоволенні клопотання РВ ФДМУ про відкладення розгляду справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.).

Явка представника третьої особи-2 у судове засідання обов'язковою не визнавалась. Крім того, у матеріалах справи містяться письмові пояснення РВ ФДМУ, у яких викладена його правова позиція по відношенню до апеляційної скарги. Водночас, третя особа-2 у клопотанні про відкладення не зазначає, що має намір подати будь-які інші пояснення по суті спору.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не вбачає обґрунтованих підстав для відкладення розгляду справи.

Таким чином, оскільки у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення третіх осіб про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги та з огляду на те, що неявка їх представників не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників третіх осіб.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити оскаржене рішення суду без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив оскаржене рішення суду скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, 23.03.2010 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (орендар) був укладений Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5218 (далі, Договір оренди), згідно з умовами якого РВ ФДМУ по м. Києву зобов'язувалось передати у строкове платне користування нежиле приміщення, площею 86,90 м.кв. гаражного боксу, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (далі, орендоване приміщення), яке знаходиться на балансі Київського національного університету технологій та дизайну (далі, КНУ технологій та дизайну або балансоутримувач), а ФОП ОСОБА_4 зобов'язувався вказане приміщення прийняти та сплачувати орендну плату, а також інші, визначені умовами договору, платежі вчасно та в повному обсязі.

На виконання умов Договору оренди РВ ФДМУ по м. Києву передало орендоване приміщення в користування ФОП ОСОБА_4, що підтверджується актом приймання-передавання орендованого майна від 23.03.2010, копія якого долучена до матеріалів справи.

Також, 01.04.2012 між КНУ технологій та дизайну та ФОП ОСОБА_4 був укладений Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг №52158 (далі, Договір про відшкодування витрат балансоутримувача), згідно з умовами якого КНУ технологій та дизайну зобов'язувався забезпечувати утримання прибудинкової території та обслуговування, експлуатацію і ремонт орендованого приміщення, а ФОП ОСОБА_4 зобов'язувався брати участь у витратах на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним орендованої площі.

Проте, як зазначає позивач, в порушення умов Договору про відшкодування витрат балансоутримувача КНУ технологій та дизайну припинив постачання електроенергії, а також водопостачання до орендованого приміщення, про що 12.05.2016 ФОП ОСОБА_4, його працівником - ОСОБА_5 та адвокатом Загородньою Д.М. був складений акт про відключення від водопостачання, яким засвідчено факт припинення водопостачання до орендованого приміщення.

Окрім того, 12.05.2016 та 13.05.2016 ФОП ОСОБА_4 звернувся до КНУ технологій та дизайну з листами, в яких повідомив про те, що 06.05.2016 відбулось припинення постачання електроенергії, а 12.05.2016 - припинення водопостачання до орендованого приміщення та просив повідомити про підстави припинення постачання вказаних комунальних послуг. КНУ технологій та дизайну вказані листи отримав, що підтверджується відмітками університету про реєстрацію вхідної кореспонденції, проте залишив їх без відповіді.

Предметом даного позову є, зокрема, матеріально-правова вимога ФОП ОСОБА_4 щодо зобов'язання КНУ технологій та дизайну усунути та не чинити перешкоди у користуванні орендованим майном шляхом відновлення водопостачання та електропостачання до орендованого приміщення.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення вказаних позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Матеріалами справи підтверджується, що Додатковими договорами №5218/01 від 04.04.2011, №5218/02 від 23.03.2012, №5218/03 від 12.03.2013, №5218/04 від 22.03.2013, №5218/05 від 29.05.2013, №5218/06 від 25.04.2016 про внесення змін до договору оренди сторони неодноразово продовжували строк дії вказаного договору.

Так, пунктом 1 Додаткового договору №5218/06 від 25.04.2016 про внесення змін до договору оренди сторони визначили, що договір оренди продовжено строком на 2 роки і 11 місяців, що діє з 30.04.2016 до 31.03.2019 включно.

У пункті 2 додаткового договору № 5218/06 від 25.04.2016 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 5218 від 23.03.2010 сторони домовилися про наступне:

«Орендар зобов'язується провести незалежну оцінку орендованого згідно договору оренди № 5218 від 23.03.2010 нерухомого майна, що є державною власністю, на нову дату 31.03.2016, відповідно до вимог Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440;

укласти договір про внесення змін до договору оренди № 5218 від 23.03.2010 зі зміною вартості об'єкту оренди, визначеною згідно з новим звітом, та як наслідок зміною орендної плати за базовий (перший) місяць оренди;

сплатити різницю в орендній платі, якщо така виникне внаслідок переоцінки орендованого державного нерухомого майна».

Пунктом 3 Додаткового договору №5218/06 від 25.04.2016 передбачено, що Договір оренди припиняється в разі порушення орендарем умов, передбачених пунктом 2 цього Договору.

Представник третьої особи-2 під час розгляду справи зазначав, що ФОП ОСОБА_4 зобов'язання по переоцінці майна виконані не були, відповідні документи для проведення оцінки не надані, у зв'язку з чим РВ ФДМУ травні 2016 року зверталось до ФОП ОСОБА_4 із пропозицією про дострокове розірвання Договору оренди № 5218 від 23.03.2010 вих. № 30-06/5920 від 31.05.2016, якою позивач з огляду на систематичне порушення відповідачем умов договору пропонував розірвати договір та вимагав у 20 -денний термін повернути орендоване майно за актом, та провести повний розрахунок по орендній платі. Проте, орендоване приміщення ФОП ОСОБА_4 звільнене не було.

У зв'язку із зазначеним, у червні 2016 року РВ ФДМУ звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ФОП ОСОБА_4 про розірвання Договору оренди № 5218 від 23.03.2010 (справа №910/11670/16).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 у справі №910/11670/16, яке набрало законної сили, зокрема, встановлено, що Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5218 від 23.03.2010 наразі є чинним, його умови з боку ФОП ОСОБА_4 жодним чином порушені не були, і відповідно у суду відсутні підстави для задоволення вимог РВ ФДМУ по м. Києву про розірвання договору та повернення майна.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, факт чинності Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5218 від 23.03.2010 встановлений рішенням Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 у справі №910/11670/16, є преюдиційним та не підлягає повторному доведенню.

Посилання скаржника у апеляційній скарзі на те, що Договір оренди №5218 від 23.03.2010 було припинено в силу норм частини 3 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», оскільки Міністерство освіти і науки України своїм листом від 16.11.2015 №1/11-16658 повідомило ФОП ОСОБА_4 та Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву, що договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5218 від 23.03.2010 продовжено не буде, оскільки власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, а також листом від 01.12.2015 №30-06/12152 Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву повідомило ФОП ОСОБА_4, Міністерство освіти і науки України та Київський національний університет технологій та дизайну, що термін дії зазначеного договору закінчується 29.04.2016 та орендодавець припиняє строк дії у зв'язку із закінченням 29.04.2016 договору оренди №5218 від 23.03.2010, не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Як уже зазначалося, Додатковим договором №5218/06 від 25.04.2016 про внесення змін до договору оренди, який був укладений пізніше, ніж датовані листи, на які посилається скаржник, сторони визначили, що договір оренди продовжено строком на 2 роки і 11 місяців, що діє з 30.04.2016 до 31.03.2019 включно. Даний додатковий договір є чинним, у судовому порядку недійсним не визнавався.

За змістом частини 3 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі якщо власник має намір використовувати надане в оренду майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Отже, враховуючи що строк дії Договору оренди, чинність якого встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 у справі №910/11670/16, визначений сторонами до 31.03.2019, наразі відсутні підстави для його припинення з огляду на норми частини 3 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», оскільки про намір використовувати майно для власних потреб було повідомлено до моменту укладення Додаткового договору від 25.04.2016, яким продовжено строк дії договору оренди, та який, відповідно, не визнаний недійсним у судовому порядку.

У разі відсутності у майбутньому наміру продовжувати із позивачем орендні відносини у зв'язку з бажанням власника використовувати надане в оренду майно для власних потреб, власник повинен буде повідомити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до дати закінчення строку дії Договору оренди, який встановлений до 31.03.2019.

Пунктом 1.2. Договору оренди передбачено, що майно передається в оренду з метою розміщення автомийки.

Орендар має право використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього договору (пункт 6.1. Договору оренди).

Таким чином, для забезпечення діяльності автомийки та реалізації ФОП ОСОБА_4, як орендарем, його права використовувати орендоване майно відповідно до призначення та мети, з якою таке майно було орендоване, є необхідним постачання до орендованого приміщення електроенергії, а також забезпечення водопостачання.

Згідно пункту 5.11. Договору оренди орендар зобов'язаний здійснювати витрати, пов'язані із утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Так, 23.03.2010 між КНУ технологій та дизайну (балансоутримувачем) та ФОП ОСОБА_4 укладено Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Відповідно до пунктів 2.1.1., 2.1.2. Договору про відшкодування витрат балансоутримувача КНУ технологій та дизайну (балансоутримувач) будівлі зобов'язується забезпечити:

- виконання всього комплексу робіт, пов'язаних з обслуговуванням та утриманням будівлі і прибудинкової території та створення необхідних умов для здійснення господарської діяльності, у тому числі орендарю і його співробітникам згідно з вимогами чинного законодавства про користування будівлями;

- надання орендарю комунальних послуг за діючими розцінками і тарифами.

Із доданої до матеріалів справи калькуляції відшкодування витрат за надані комунальні послуги орендарю ПП Кіктєв, згідно договору № 5218 на 2012 рік, вбачається, що ФОП ОСОБА_4 зобов'язувався відшкодовувати КНУ технологій та дизайну, зокрема, витрати на оплату водопостачання та електроенергії.

Обставини з приводу того, що позивачем саме відповідачу відшкодовувались витрати на оплату водопостачання та електроенергії підтверджуються актами прийому-передачі наданих послуг за відповідні періоди, що наявні у матеріалах справи.

Згідно з пунктом 5.1. Договору про відшкодування витрат балансоутримувача цей договір укладено строком на 1 рік, що діє з 01.04.2012 по 01.04.2013 включно.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (пункт 5.4. Договору про відшкодування витрат балансоутримувача).

Таким чином, враховуючи положення пункту 5.4. Договору про відшкодування витрат балансоутримувача, для розірвання вказаного договору КНУ технологій та дизайну повинен був звернутись до ФОП ОСОБА_4 з відповідним повідомленням протягом періоду з 02.04.2013 по 02.05.2013. Однак, сторони доказів такого звернення КНУ технологій та дизайну до ФОП ОСОБА_4 у 2013, 2014 та 2015 роках суду не надали, відповідно, дія договору про відшкодування витрат балансоутримувача була продовжена на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

У травні 2016 року КНУ технологій та дизайну звернувся до ФОП ОСОБА_4 з листом №01-30/1162 від 10.05.2016, яким, зокрема, повідомив про припинення договору про відшкодування витрат балансоутримувача. Доказів направлення ФОП ОСОБА_4 інших попереджень про припинення вказаного договору сторони суду не надали.

Разом з тим, суд зазначає, що таке повідомлення повинно було бути направлене ФОП ОСОБА_4 протягом періоду з 02.04.2016 по 02.05.2016, а його направлення поза межами вказаного строку, з огляду на положення пункту 5.4. Договору про відшкодування витрат балансоутримувача, не тягне за собою припинення дії вказаного договору.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що ФОП ОСОБА_4 правомірно займає орендоване приміщення та відповідно до умов Договору оренди має право використовувати вказане приміщення згідно з його призначенням, тобто, для розміщення автомийки. У свою чергу, КНУ технологій та дизайну, як балансоутримувач орендованого приміщення, відповідно до умов Договору про відшкодування витрат балансоутримувача зобов'язаний забезпечити надання ФОП ОСОБА_4, як орендарю, комунальних послуг, зокрема - водопостачання та постачання електроенергії.

У листі № 04-09/2364 від 11.10.2016 до ФОП ОСОБА_4, а також у поясненнях, поданих 20.12.2016, КНУ технологій та дизайну зазначив, що припинення постачання електроенергії до орендованого приміщення відбулось з технічних причин, а можливість відновити постачання електроенергії відсутня у зв'язку з відсутністю фінансування відповідних витрат у кошторисі університету, який утримується за рахунок коштів з державного бюджету.

Разом з тим, як вірно встановив суд першої інстанції, доказів того, що припинення постачання комунальних послуг до орендованого приміщення відбулось внаслідок технічної несправності, КНУ технологій та дизайну суду не надав.

Посилання скаржника на те, що саме позивачем жодним доказом не підтверджено факту відсутності технічної несправності, у зв'язку з чим було припинено постачання комунальних послуг до орендованого приміщення, не приймаються судом до уваги, оскільки на факт наявності технічних несправностей посилається саме відповідач, а тому саме він у відповідності до норм статті 33 Господарського процесуального кодексу України повинен доводити вказану обставину.

Доказів відновлення водопостачання до орендованого приміщення представники сторін спору суду не надали.

Таким чином, судом встановлено, що на момент розгляду та вирішення даного спору водопостачання та постачання електроенергії до орендованого приміщення КНУ технологій та дизайну не відновлено. Отже, наразі склалася ситуація, що при чинних підставах оренди державного майна, з урахуванням мети оренди спірного майна під розміщення автомийки, позивач не може використовувати орендоване приміщення для підприємницької діяльності без водопостачання та електропостачання.

Водночас, посилання КНУ технологій та дизайну на відсутність фінансування для відновлення постачання комунальних послуг до орендованого приміщення судом до уваги не приймаються та, з огляду на відсутність доказів того, що таке припинення відбулось внаслідок технічної несправності мереж, розцінюються судом як ухилення балансоутримувача від належного виконання його зобов'язань за договором про відшкодування витрат балансоутримувача.

Відповідно до статті 396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 28 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності. Орендар може зажадати повернення орендованого майна з будь-якого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні ним, відшкодування шкоди, завданої майну громадянами і юридичними особами, включаючи орендодавця.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що вимога ФОП ОСОБА_4 про зобов'язання КНУ технологій та дизайну усунути та не чинити перешкоди у користуванні орендованим майном шляхом відновлення водопостачання та електропостачання до орендованого приміщення є обґрунтованою, правомірною та відповідає встановленим законом способам захисту цивільних прав та інтересів позивача.

Також, у позовній заяві ФОП ОСОБА_4 просив суд зобов'язати КНУ технологій та дизайну видати йому інформацію про об'єкт оцінки відповідно до додатку 1 до Положення про конкурсний відбір суб'єктів оціночної діяльності (п. 1 розділу ІІ), затвердженого наказом Фонду державного майна України від 31.12.2015 № 2075 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2016 за № 60/28190, щодо орендованого майна.

Як уже зазначалося, 25.04.2016 сторонами був укладений Додатковий договір № 5218/06 про внесення змін до договору оренди, згідно з пунктом 2 якого сторони дійшли згоди про те, що ФОП ОСОБА_4 (орендар) зобов'язується:

- провести незалежну оцінку орендованого згідно договору оренди № 5218 від 23.03.2010 нерухомого майна, що є державною власністю, на нову дату 31.03.2016, відповідно до вимог Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440;

- укласти договір про внесення змін до договору оренди № 5218 від 23.03.2010 зі зміною вартості об'єкту оренди, визначеною згідно з новим звітом, та як наслідок, зміною орендної плати за базовий (перший) місяць оренди.

Листом №30-06/2000 від 23.02.2016 КНУ технологій та дизайну, посилаючись на Положення про конкурсний відбір суб'єктів оціночної діяльності від 29.08.2011 №1270, повідомив ФОП ОСОБА_4 про те, що суб'єкт оціночної діяльності в двотижневий термін, після виходу публікації про підсумки конкурсу самостійно зобов'язаний звернутися до останнього, як орендаря, щодо підписання договору на проведення оціночних робіт та виконання звіту з оцінки майна.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 у справі №910/11670/16, яке набрало законної сили, встановлено, що конкурс з відбору суб'єктів оціночної діяльності був проведений позивачем 23.05.2016.

29.04.2016 ФОП ОСОБА_4 звернувся до КНУ технологій та дизайну з листом, у якому просив надати інформацію для оцінки об'єкта оренди відповідно до договору оренди нерухомого майна №5218 від 23.03.2010 з усіма додатками у відповідному об'ємі необхідному відповідно до Положення про конкурсний відбір суб'єкта оціночної діяльності. Крім того, у рішенні Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 у справі № 910/11670/16, також встановлено, що ФОП ОСОБА_4 неодноразово звертався до балансоутримувача з проханням надати інформацію по майну для його оцінки.

У відповідь на вищевказане звернення КНУ технологій та дизайну направив ФОП ОСОБА_4 лист №01-05/1157 від 16.05.2016, яким відмовив в наданні інформації для проведення оцінки орендованого майна, оскільки вважав недоцільним надання вказаних відомостей, адже орендодавець - РВ ФДМУ по м. Києву, мав намір припинити орендні правовідносини у зв'язку із закінченням строку дії договору оренди.

Разом з тим, як уже встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 у справі №910/11670/16, встановлено, що договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5218 від 23.03.2010 наразі є чинним, а підстави для розірвання договору та повернення майна відсутні.

Окрім того, РВ ФДМУ по м. Києву звернулось, зокрема, до КНУ технологій та дизайну з листом №30-06/11772 від 04.11.2016 та просило надати інформацію про об'єкт оренди за договором №5218 від 23.03.2010, необхідну для проведення оцінки цього майна.

КНУ технологій та дизайну доказів надання РВ ФДМУ по м. Києву відомостей, витребуваних останнім, суду не надав.

Таким чином, умовами Додаткового договору №5218/06 від 25.04.2016 обов'язок провести незалежну оцінку орендованого згідно договору оренди №5218 від 23.03.2010 нерухомого майна був покладений на ФОП ОСОБА_4, водночас, інформація про об'єкт оренди, необхідна для проведення оцінки такого майна, перебуває у розпорядженні КНУ технологій та дизайну.

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об'єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка об'єкта оренди.

Згідно з положеннями пункту 1.1. Договору оренди (в редакції додаткового договору №5218/01 від 04.04.2011) вартість орендованого майна визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 28.02.2011. Відтак, на момент укладення Додаткового договору №5218/06 від 25.04.2016, яким строк дії договору оренди був продовжений, остання оцінка об'єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, а для продовження терміну дії вказаного договору необхідне проведення нової оцінки майна.

Судом встановлено, що КНУ технологій та дизайну інформацію про об'єкт оренди за договором №5218 від 23.03.2010, необхідну для проведення оцінки цього майна, ані на вимогу РВ ФДМУ по м. Києву, ані на вимогу ФОП ОСОБА_4 не надав та протилежного не довів, у зв'язку з чим порушуються вимоги статті 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимога ФОП ОСОБА_4 щодо зобов'язання КНУ технологій та дизайну видати йому інформацію про об'єкт оцінки щодо орендованого майна є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Доводи скаржника з приводу того, що рішення суду першої інстанції щодо зобов'язання КНУ технологій та дизайну, як балансоутримувача, надати інформацію про об'єкт оцінки не ґрунтується на нормах закону, є безпідставними та спростовуються вищенаведеними обставинами справи.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Київського національного університету технологій та дизайну є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київського національного університету технологій та дизайну на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2016 у справі №910/9415/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2016 у справі №910/9415/16 залишити без змін.

Матеріали справи №910/9415/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.Г. Майданевич

А.І. Тищенко