ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2017 р. Справа № 914/3703/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Данко Л.С.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вих. №14/2-444в від 31.03.2016 (вх.№ 01-05/1779/16 від 07.04.2016)

на рішення Господарського суду Львівської області від 15.03.2016

у справі № 914/3703/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз, м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз, м.Київ

про: стягнення 41 259 181, 96 грн., з яких: 14 368 409, 20 грн. основний борг, 14 104 866, 31 грн. пеня, 2 245 849,92 грн. 3% річних, 10 540 056,53 грн. інфляційні втрати;

за зустрічним позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз, м. Львів

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

про: стягнення 193 220 539, 37 грн.

за участю представників (за первісним позовом):

від позивача: ОСОБА_2 представник;

від відповідача

від третьої особи: ОСОБА_5-представник;

Представникам сторін та третьої особи розяснено права та обовязки, передбачені ст. 20, 22 ГПК України.

В судовому засіданні здійснювалась технічна фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст. 81-1 ГПК України.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 р. у справі № 914/3703/15 (головуючий суддя Хабіб М.І., судді Зварич О.В,, ОСОБА_6О.) задоволено заяву Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз про відвід суддів Хабіб М.І., Зварич О.В. та Юрченка Я.О.

Розпорядженням керівника апарату Львівського апеляційного господарського суду № 32 від 07.06.2017 у звязку із відводом суддів Хабіб М.І., Зварич О.В. та Юрченка Я.О. зобовязано провести автоматизований повторний розподіл справи № 914/3703/15.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв'язку із відводом суддів Хабіб М.І., Зварич О.В. та Юрченка Я.О. справу № 914/3703/15 передано на розгляд головуючому судді Галушко Н.А., суддям Данко Л.С., Орищин Г.В.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 08.02.2017 року у справі № 914/3703/1 (суддя Цікало А.І.) у задоволенні позову ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз про стягнення 41 259 181 грн. 96 коп. (з яких: 14 368 409,20 грн. - основний борг; 14 104 866,31 грн. пеня; 2 245 849,92 грн. 3% річних; 10 540 056,53 грн. інфляційні) відмовлено повністю. Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз до ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України про стягнення 193 220 539 грн. 37коп.- задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз 193 220 539 грн. 37 коп. попередньої оплати та 206 700 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення мотивоване положеннями ст. ст. 1, 3, 11, 530, 626, 627, 629, 655, 662, 663, 691, 692, 693 ЦК України, ст. 174 ГК України, Порядком доступу до єдиної газотранспортної системи України, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, №420 від 07.05.2012, зареєстрованим в Мінюсті України 07.05.2012 за №721/21034, ст. 7 ЗУ «Про засади функціонування ринку природного газу», ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 «Про судове рішення».

При відмові у задоволенні первісного позову та при задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту передачі у власність ПАТ «Львівгаз» газу в період з січня по березень 2013 року, не підтверджено наявності ресурсу газу , що виключає можливість такої передачі, не надано на вимогу суду оригіналів документів, які підтверджують передачу газу в січні-березні 2013року. Відтак суд дійшов висновку, що у січні-березні 2013 року ПАТ «НАК «Нафтогаз України»не передавав газ за договором у власність ПАТ «Львівгаз» для потреб населення на суму 165 538 555,26 грн. і у ПАТ «Львівгаз» не виникло зобовязання щодо його оплати. Посилаючись на ст. 35 ГПК України та рішення Господарського суду Львівської області від 25.03.2014 у справі №914/514/15, яке набрало законної сили, суд першої інстанції вказав, що названим рішенням встановлено факт невиконання ПАТ «НАК «Нафтогаз України» зобовязань щодо підписання актів приймання-передачі газу за січень-березень 2013року та, відповідно, невиконання зобовязання щодо передачі ПАТ «Львівгаз» природного газу у вказаний період. Також встановлено наявність заборгованості ПАТ «НАК «Нафтогаз України» перед ПАТ «Львівгаз» за договором від 04.01.2013 №13-260-Н на суму 32 998 615,11 грн. Суд вказав, що аналогічні обставини встановлені рішеннями Господарського суду Львівської області від 25.02.2014 у справі №914/166/14, від 11.03.2014 у справі №914/165/14, від 25.02.2014 у справі №914/162/14 та від 25.02.2014 у справі №914/163/14, згідно з якими заборгованість позивача зменшена на суму проведеного заліку зустрічних однорідних вимог і становить 27 701 984,11 грн. Суд визнав правомірним віднесення відповідачем 23.07.2014 заборгованості ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в сумі 27 701 984,11 грн. на розрахунки за договором №13-260-Н від 04.01.2013.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що в матеріалах справи відсутні докази прийняття відповідачем від позивача газу в період з січня по березень 2013 року, а також те, що відповідач заперечив отримання від позивача газу в період з січня по березень 2013 року.

Таким чином, з урахуванням сплачених ПАТ «Львівгаз» та ТОВ «Львівгаззбут» коштів за газ за договором від 04.01.2013 №13-260-Н , суд дійшов висновку, що кошти в сумі 193 220 539,37 грн. сплачені понад вартість фактично отриманого ПАТ «Львівгаз» газу, тому у ПАТ «НАК «Нафтогаз України» утворилася заборгованість перед ПАТ «Львівгаз» за договором в сумі 193 220 539,37 грн.

Перевіривши розрахунок відповідача, поданий до зустрічного позову, суд дійшов висновку про відсутність прострочення виконання відповідачем грошових зобовязань, відтак необґрунтованість доводів первісного позову щодо наявності підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат та відмовив у його задоволенні.

Зустрічні позовні вимоги суд визнав обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

ПАТ НАК Нафтогаз України подано апеляційну скаргу №14/2-444в від 31.03.2016 (вх. № 01-05/1779/16 від 07.04.2016), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 15.03.2016 повністю, прийняти нове рішення, яким первісний позов задоволити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити, .посилаючись на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження всіх істотних обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що в мотивувальній частині рішення суд першої інстанції вказує на те, що внаслідок ненадання позивачем на вимогу суду оригіналів актів приймання-передачі природного газу за січень, лютий, березень 2013 року, такі оригінали не були оглянуті судом та дійшов висновку про відсутність у позивача оригіналів актів приймання-передачі природного газу за січень, лютий, березень 2013 року. Скаржник вважає, що такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки оригінали цих актів наявні у позивача і на виконання вимог ухвали місцевого господарського суду від 26.11.2015 позивач направив в судове засідання свого представника з оригіналами вказаних актів, однак суд не оглянув їх, а двічі оголошував перерву в судовому засіданні та в подальшому ухвалами від 24.12.2015 та від 26.01.2016 суд не зобовязував позивача надати оригінали вказаних актів, тому акти не були досліджені судом.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції, посилаючись на обставини, встановлені рішеннями суду у справах №914/514/14, №914/166/14, №914/165/14, надав преюдиційне значення не обставинам справи, а правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншій судом.

Окрім того, скаржник зазначає, що безпідставним є висновок суду про відсутність у ПАТ НАК «Нафтогаз України» ресурсу природного газу в січні-березні 2013 року, оскільки це питання судом не досліджувалося і на обговорення до дня винесення рішення не ставилось, сторонами не оспорювалося. Крім того, зазначає, що в період дії договору від 04.01.2013 №13-260-Н уповноваженим субєктом з формування ресурсу природного газу для потреб населення та споживачів України згідно з постановою КМУ від 27.12.2001 № 1729 «Про забезпечення споживачів природним газом» був позивач - НАК «Нафтогаз України», який зобов»язаний був забезпечити гарантованих постачальників ресесурсом природного газу в необхідних обсягах. Тому відповідач міг відібрати з газотранспортної системи України природний газ для потреб населення і постачати його населенню виключно з ресурсу НАК «Нафтогаз України».

Посилаючись на ст.ст. 655, 692, 694 ЦК України, пункти 1.1, 6.1 договору, постанови Вищого господарського суду України від 02.06.2015 у справі №904/8409/14, від 02.06.2015 у справі №5021/1407/12, скаржник стверджує, що обовязок відповідача оплатити отриманий газ не пов'язаний з поверненням йому підписаних актів приймання-передачі газу.

Стверджує, що в матеріалах справи наявні належним чином засвідчені копії підписаних та скріплених печатками обох сторін актів приймання-передачі природного газу. Відповідач не заперечує справжність підпису та печатки на актах, а заперечує лише факт повернення позивачем та отримання ним актів за січень-березень 2013 року, який, на думку скаржника, не має юридичного значення для відносин.

Вказує, що суд першої інстанції не дослідив додаткової угоди № 2 від 31.12.2013 до договору поставки, відповідно до якої сторони скорегували обсяги природного газу, отриманого у січні-березні 2013 року, зокрема, закріпили в договорі обсяги фактично отриманого газу.

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Львівгаз у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№01-04/3447/16 від 11.05.2016) та в додаткових поясненнях (вх№01-04/3667/16 від 20.05.2016) рішення суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, заперечує проти доводів скаржника, вважає їх необгрунтованими та суперечливими.

Зокрема, відповідач зазначає, що у відзиві на зустрічний позов позивач вказав, що відповідач повністю погасив заборгованість за газ, в той же час просить стягнути з відповідача більше 14 млн.грн. заборгованості за газ. Також вказує, що рішенням Господарського суду Львівської області від 25.03.2014 у справі №914/514/15, яке набрало законної сили, встановлено наявність заборгованості ПАТ «НАК «Нафтогаз України» перед ПАТ «Львівгаз» за договором від 04.01.2013 №13-260-Н на суму 32 998 615,11 грн., наявність якої була підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у цій справі. Посилаючись на ряд постанов Вищого господарського суду України за 2012 рік ( у справах № 5011-74/9393-2012, № 5011-35/4141-2012, № 5011-42/3868-2012), відповідач стверджує, що з цих судових рішень у ПАТ «НАК «Нафтогаз України» виник обовязок безпосередньо перед початком спірного періоду і упродовж нього повернути в підземні сховища більше 7 млрд. куб м газу, що, на думку відповідача повинно було спричинити виникнення у ПАТ «НАК «Нафтогаз України» дефіциту ресурсу природного газу. Неподання позивачем доказів наявності ресурсу природного газу ставить під сумнів наявність у позивача такого ресурсу.

Також, відповідач зазначає, що він тричі направляв позивачу акти приймання-передачі газу за січень-березень 2013року, однак позивач їх не повернув. Вважає, що наявні у справі копії актів приймання-передачі газу за січень-березень 2013року складені з порушенням умов договору та закону, оскільки вони складені з порушенням строків складання актів. Зазначає, що в січні 2013року позивач не виписував податкові накладні на переданий газ, а виписав податкові накладні у лютому-березні 2013року на суму отриманої попередньої плати. Поряд з тим стверджує, що у спірний період відповідачем були укладені та діяли договори купівлі-продажу природного газу з іншими продавцями та договори зберігання природного газу у підземних сховищах газу, тому доводи позивача про те, що ПАТ «Львівгаз» міг відібрати газ із газотранспортної системи виключно з ресурсу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» вважає необґрунтованими (т.5 а.с.213, т.6 а.с.114-117).

Відповідач подав суду розрахунок вих.914/3703-1- від 23.05.2016( вх.01-04/3703/16 від 23.05.2016), в якому вказує, що за період з квітня 2013року по червень 2015року він отримав від позивача газ на суму 1 352 058 458,05грн. За період з лютого 2013року по листопад 2015 року він сплатив позивачу кошти за газ в сумі 1 517 597 013, 31 грн., з яких у серпні-листопаді 2015року ТОВ «Львівгаз збут» на підставі договору доручення сплатило 89 904 660,76грн Також вказує на наявність заборгованості позивача перед ним на суму 27 701 984,11 грн., яка була встановлена рішенням Господарського суду Львівської області від 25.03.2014 у справі №914/514/15 та зменшена на суми вчинених ПАТ «Львівгаз» односторонніх правочинів про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 залучено до участі у справі як третю особу , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство Укртрансгаз, ідент. код. 30019801, місцезнаходження: 01021, м. Київ, Кловський узвіз,9/1.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 24.04.2016 призначалась у справі судово-економічну експертиза, проведення якої доручалось експертній установі - Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз (79024, м. Львів, вул. Липинського, 54).

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи в судових засіданнях, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

як встановлено місцевим господарським судом та підтверджено матеріалами справи, 04.01.2013 ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна» (продавець) та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (покупець) уклали договір на купівлю-продаж природного газу № 13-260-Н (том 1, а.с. 15-19).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору продавець зобовязується передати у власність покупця природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах договору. Газ, що продається, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню.

Пунктом 2.1 договору визначено, що у 2013 році продавець передає покупцеві газ в обсязі 1 073 000,00 тис.куб. м.

Згідно з п.3.1 договору продавець передає покупцю газ у загальному потоці газу:

-у разі передачі власного видобутку у пунктах приймання-передачі від газодобувних підприємств та від підземних сховищ газу у газотранспортну систему;

- у разі передачі імпортного газу (за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00),ввезеного на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України з Російською Федерацією, та в пунктах приймання-передачі газу в газотранспортну систему.

Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3 договору).

Не пізніше 5-го числа місяця наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акту приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець, не пізніше 8-го числа місяця наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4 договору).

Додатковою угодою №1 від 10.07.2013 обсяг газу на 2013 рік змінено та встановлено в обсязі до 1 146 837,146 тис. куб м на загальну суму 386 586 527,97 грн ( з ПДВ)( т.1, а.с.20,21).

Додатковою угодою №2 від 31.12.2013( т.1, а.с. 22- 24) дію договору в частині реалізації газу продовжено до 31.12.2014, а в частині розрахунків до повного їх проведення. Цією угодою встановлено, що в період з 01.01.2013 по 31.12.2014 продавець передає покупцеві газ у обсязі 2 137 943,813 тис. куб м, в т.ч:

в 2013 році в обсязі 1 059 943,813 тис. куб. м, зокрема, в січні- 185 679,506 тис. куб. м, в лютому -145 774,991 тис. куб. м, в березні -164 218,212 тис. куб. м;

в 2014 році в обсязі 1 078 000,00 тис. куб.м.

Викладено в новій редакції п.6.1 договору та встановлено такий порядок оплати газу: «Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу».

Пункт 7.2 договору викладено в такій редакції: «У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (розділ ХІ договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.6.1 договору)».

Сторони встановили, що додаткова угода №2 поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склалися з 01.01.2013 року ( п.11 угоди)

Додатковою угодою № 3 від 28.04.2014 (том 1, а.с. 25) сторони внесли зміни до п. 6.1 договору та виклали його в наступній редакції: « 6.1. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць».

Аналогічні обсяги поставки газу за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 встановлені в п.1 додаткової угоди №4 від 07.05.2014 (том 1, а.с. 26).

В подальшому додатковою угодою № 6 від 22.12.2014 (том 1, а.с. 29-30), та №7 від 23.03.2015 (том 1, а.с.31-33) період постачання природного газу та строк дії договору продовжувався на 2014 та 2015 роки.

В додатковій угоді №8 від 19.06.2015 (том 1, а.с. 34) сторони встановили, що договір діє в частині реалізації газу до 30.06.2015.

За твердженнями позивача, на виконання умов договору він передав відповідачу за період з січня 2013року по червень 2015року природний газ на загальну суму 1 517 597 013, 31 грн., в тому числі:

- в 2013році ( з січня по грудень) на суму 312 271 302,01 грн, у т.ч. у січні , лютому та березні 2013року позивач передав відповідачу газ на суму 165 538 555,26грн;

.в 2014 році ( з січня по грудень) на суму 525 267 467,66грн;

в 2015році( з січня по червень) на суму 680 058 243, 64грн.

На підтвердження передачі газу позивач додав до позовної заяви належним чином засвідчені копії щомісячних актів прийому-передачі природного газу за період з січня 2013року по червень 2015року на загальну суму 1 517 597 013, 31 грн., які підписані двома сторонами та скріплені їх печатками, в тому числі: акт від 25.06.2014 приймання - передачі природного газу за січень 2013 року на суму 61 432 812,94 грн.; акт від 25.06.2014 приймання - передачі природного газу за лютий 2013 року на суму 49 035 671,44 грн.; акт від 25.06.2014 приймання -передачі природного газу за березень 2013 року на суму 55 070 070,88 грн.( т.1 а.с.35-74).

Згідно з актом звірки розрахунків від 30.09.2015, підписаним двома сторонами, заборгованість відповідача за договором № 13-260-Н за газ станом на 30.09.2015 становила 9 859 451,50грн( т.5, а.с. 144).

Платіжними дорученнями (т.2, а.с. 197-250; т.3; т.4; т.5, а.с. 1-111), карткою рахунку 631 ПАТ «Львівгаз» за 01.01.2013 -01.10.2015, карткою рахунку 631 ПАТ « Львівгаз» за жовтень листопад 2015року(т.2, а.с. 2-125, 126), оборотно - сальдовою відомістю ПАТ « Львівгаз» по рахунку 631 за січень 2013 року листопад 2015року (т.2, а.с. 127) підтверджено, що за період з лютого 2013 року по листопад 2015 року відповідач сплатив за договором № 13-260-Н за газ кошти в сумі 1 517 597 013, 31 грн., а саме:

- в 2013році ( з лютого по грудень) сплатив 292 482 144,77грн;

- в 2014 році ( з січня по грудень) 428 873 039,17грн;

- у 2015році ( з січня по листопад) 796 241 829,37грн.

Сума сплачених відповідачем коштів 1 517 597 013, 31 грн. включає кошти в сумі 89 904 660,76грн, які були сплачені позивачу за газ у серпні-листопаді 2015 року від імені відповідача на підставі договору доручення № Д НОМЕР_1 від 03.08.2015 ТОВ» Львівгаз збут» ( т.5, а.с. 78-111.).

Названими вище доказами також підтверджено, що заборгованість відповідача за договором № 13-260-Н станом на 30.09.2015 в сумі 9 859 451,50грн, яка відображена в підписаному двома сторонами акті звірки розрахунків від 30.09.2015, була повністю погашена у жовтні листопаді 2015року, що підтверджується розшифоровкою (том 6 а.с.225-234) отриманих за спірним договором платежів з 18.09.2015 по 25.11.2015.

Факт сплати позивачу коштів за газ за договором № 13-260-Н в сумі 1 517 597 013, 31 грн. не заперечується сторонами.

Згідно із п.п. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України та ст..526 ЦК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно із ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з ст. 663 ЦК України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

На виконання договору купівлі-продажу природного газу № 13-260-Н від 04.01.2013 позивач передав відповідачу за період з січня 2013 по червень 2015 природний газ для подальшої реалізації населенню на загальну суму 1 517 597 013, 31 грн.

Апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції та доводи відповідача про те, що у січні-березні 2013 року ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не передавав у власність ПАТ «Львівгаз» природний газ для потреб населення на суму 165 538 555,26 грн. і у ПАТ «Львівгаз» не виникло зобовязання щодо його оплати, такими, що суперечать фактичним обставинам справи, оскільки факт передачі газу у січні-березні 2013 року на суму 165 538 555,26 грн. підтверджений актами приймання-передачі природного газу від 25.06.2014, які підписані двома сторонами та скріплені їх печатками. Отримання у січні-березні 2013 року від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» природного газу на суму165 538 555,26 грн. відображено відповідачем у даних його бухгалтерського обліку- картці рахунку 631 ПАТ «Львівгаз» за 01.01.2013 -01.10.2015, картці рахунку 631 ПАТ « Львівгаз» за жовтень листопад 2015року(т.2, а.с. 2-125, 126), оборотно - сальдовій відомості ПАТ « Львівгаз» по рахунку 631 за січень 2013 року листопад 2015року((т.2, а.с. 127).

Більш того, відповідач не заперечує факту складання та підписання ним актів від 25.06.2014 прийому-передачі природного газу в січні березні 2013 року на суму 165 538 555,26грн. та надання їх позивачу. Однак стверджує, що дані акти складені всупереч умовам договору та вимогам закону, оскільки складені з порушенням строків, не були повернені йому позивачем, що ці акти підписані відповідачем безпідставно, вони є безтоварними, оскільки газу від позивача у січні-березні 2013року він не отримував.

Апеляційний суд відхиляє такі доводи відповідача як необґрунтовані, оскільки ці акти є чинними і дата складання актів - 25.06.2014 - не спростовує відображеного в них та підтвердженого сторонами (шляхом їх підписання) факту передачі газу у січні-березні 2013року позивачем та прийняття його відповідачем.

Суд першої інстанції в рішенні вказав, що позивач не надав суду оригіналів актів приймання-передачі природного газу в січні-березні 2013 року від 25.06.2014. Позивач стверджує, що його представник неодноразово зявлявся в судові засідання суду першої інстанції з оригіналами актів, проте суд їх не оглянув. Слід зазначити, що засвідчені копії цих актів були надані суду як додаток до позовної заяви та наявні в матеріалах справи, їх оригінали оглянуті апеляційним судом.

У рішенні суду першої інстанції вказано, що відповідач не заперечує факту отримання ним у січні-березні 2013року природного газу для подальшої реалізації населенню, проте заперечує факт його отримання від позивача. Крім того, суд першої інстанції у рішенні зазначив, що позивач не підтвердив наявності у нього ресурсу природного газу, що виключає можливість передачі газу. В додаткових поясненнях, наданих і суду апеляційної інстанції (том 6 а.с.114-117) відповідач стверджує, що у спірний період ним були укладені та діяли договори купівлі-продажу природного газу з іншими продавцями та договори зберігання природного газу у підземних сховищах газу.

Згідно з ч.4 ст. 10 Закону України « Про засади функціонування ринку природного газу» від 8 липня 2010 року N 2467-VI, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин у відповідній редакції( втратив чинність з 01.10.2015 згідно із Законом України від 09.04.2015 N 329-VIII « Про ринок природного газу»), потреби населення у природному газі задовольняються з ресурсів природного газу, видобутого газодобувними підприємствами, що зазначені у частині першій статті 10 цього Закону, а в разі їх недостатності - з інших ресурсів газу суб'єкта, уповноваженого на формування ресурсу природного газу для населення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, частиною 1 ст. 10 названого Закону встановлено, що газодобувні підприємства щомісяця здійснюють продаж усього товарного природного газу, видобутого на підставі спеціальних дозволів на користування надрами в межах території України, континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони, для формування ресурсу природного газу, що використовується для потреб населення, безпосередньо суб'єкту, уповноваженому Кабінетом Міністрів України на формування такого ресурсу.

В період дії договору від 04.01.2013 №13-260-Н уповноваженим субєктом з формування ресурсу природного газу для потреб населення та споживачів України згідно з п/п 1 п.2 постанови КМУ від 27.12.2001 № 1729 «Про забезпечення споживачів природним газом», у відповідній редакції, була НАК «Нафтогаз України» (позивач), яка зобовязана забезпечити гарантованих постачальників ресурсом природного газу в необхідних обсягах.

Відповідач не подав жодних доказів на підтвердження своїх доводів про укладення ним договорів купівлі-продажу природного газу для подальшої реалізації населенню з іншими продавцями, договорів зберігання природного газу у підземних сховищах та їх дію у спірний період (січень- березень 2013 року ).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що відповідач отримав природний газ у січні-березні 2013 року для подальшої реалізації населенню з ресурсу НАК «Нафтогаз України». Вказане підтверджується і поясненнями наданими третьою особою ПАТ «Укртрансгаз».

Враховуючи наявність підписаних двома сторонами актів прийому-передачі природного газу у січні березні 2013року на загальну суму 165 538 555,26 грн., які є чинними, колегія суддів вважає доводи відповідача та висновки суду першої інстанції про те, що позивач не підтвердив наявності у нього ресурсу природного газу, що виключає можливість передачі позивачем газу відповідачу у цей період, необгунтованими.

Таким чином, твердження відповідача, що він сплатив позивачу кошти за газ в сумі 165 538 555,26грн (1 517 597 013, 31 - 1 352 058 458,05) понад вартість отриманого від позивача газу, суперечать фактичним обставинам справи, а його вимоги, заявлені у зустрічному позові, про стягнення цих коштів необґрунтованими та безпідставними.

Щодо заявленої відповідачем до стягнення з позивача заборгованості в сумі 27 701 984,11 грн. судова колегія зазначає наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.03.2014 у справі №914/514/15 відмовлено у позові ПАТ «Нафтогаз України» до ПАТ «Львівгаз» про визнання недійсним одностороннього правочину ПАТ «Львівгаз» - заяви №6 (вих..№06-8292 від 30.12.2013) про припинення зобов»язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Приймаючи рішення у даній справі судом встановлено, що відповідач (ПАТ «Львівгаз) має заборгованість перед позивачем (ПАТ «Нафтогаз України») у розмірі 439 409, 35 грн. відповідно до наказу Господарського суду Львівської області від 03.09.2013 № 914/2608/13, в свою чергу позивач (ПАТ «Нафтогаз України») має заборгованість перед відповідачем (ПАТ «Львівгаз») по договору №13-260 Н від 04.01.2013 у розмірі 32 998 615,11 грн.

Суди апеляцiйної та касацiйної iнстанцiй, за результатом перегляду судового рiшення у справі №914/514/15, встановили його законнiсть та обгрунтованiсть, пiдтвердили правильнiсть застосування норм права та відповідність висновкiв суду фактичним обставинам справи (постанова Львівського апеляційного господарського суду від 23.07.2014, постанова Вищого господарського суду України від 18.09.2014).

Дана обставина, щодо наявності заборгованості ПАТ «Нафтогаз України» в розмірі 32 998 615,11грн. встановлена і в рішеннях Господарського суду Львівської області від 25.02.2014 у справі №914/166/14 та від 11.03.2014 у справі №914/165/14 при вирішенні спорів між тими ж сторонам, залишених без змін постановами Вищого господарського суду України від 06.11.2014 у справі №914/166/14 та від 02.07.2014 у справі №914/165/14.

Заборгованість в розмірі 32 998 615,11грн. зменшена ПАТ «Львівгаз» на підставі правочинів про припинення зобов»язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог до суми 27 701 984,11грн.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з п.2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13.06.2007 №8 передбачено, що за змістом частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v Ukraine no 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v Ukraine 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009р. у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їх рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії», п. 61).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу геs judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу.

З огляду на викладене судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що заборгованiсть ПАТ НАК Нафтогаз України у розмірі 27 701 984,11 грн. за договором вiд 04.01.2013. № 13-260-Н підлягає стягненню з ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Відповідно до ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст. 230 цього ж Кодексу штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Згідно зі ст. 549 цього ж Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідальність у вигляді сплати пені за несвоєчасне виконання покупцем грошових зобовязань встановлена п. 7.2 укладеного між сторонами договору.

Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового зобов»язання ПАТ «НАК «Нафтогаз України» нараховано ПАТ «Львівгаз» пеню в сумі 13 266 372,54грн., 3% річних в сумі 2 144 149,01грн. та інфляційні втрати в сумі 12 421 199,95грн., уточнений розрахунок яких подано суду апеляційної інстанції (том 6 а.с.235-258).

В матеріалах справи знаходиться висновок Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (вх.№01-04/3412/17 від 22.05.2017) (том 8 а.с.150-157), в якому підтверджується сплата ПАТ «Львівгаз» позивачу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» основного боргу за договором №13-260-Н від 04.01.2013 в сумі 1 507 946 511,30грн. та зазначено, що визначити правильність здійснених нарахувань пені, 3% річних та інфляційних втрат судовим експертам не надається за можливе.

Здійснивши перерахунок сум штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних, заявлених до стягнення, беручи до уваги, що акти приймання-передачі газу за період січень-березень 2013 року складені та підписані 25.06.2014 року, а також, що позивачем при визначенні 3% річних не враховано, що 19 число є неробочим днем у травні, жовтні, 2013 року, січні, квітні, липні, жовтні 2014 року та у квітні 2015 року , судова колегія прийшла до висновку, що стягненню підлягає13 166 073,65грн. пені, 2 042 031,08грн. 3% річних та 12 409 967,13грн. інфляційних втрат.

Оскільки сума основного боргу сплачена ПАТ «Львівгаз» після подання ПАТ «НАК «Нафтогаз України» позовної заяви, в цій частині провадження у справі підлягає припиненню відповідно до п.п.1-1 ст.80 ГПК України.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.101 ГПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно із ч.1 ст.104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 1, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

За таких обставин, оцінивши докази в їх сукупності, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції

Враховуючи задоволення вимог апеляційної скарги, відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. 49, п.1-1ст.80, ст.ст.99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу ПАТ НАК Нафтогаз України №14/2-444в від 31.03.2016 (вх. № 01-05/1779/16 від 07.04.2016) задоволити частково.

2.Рішення Господарського суду Львівської області від 08.02.2017 року у справі № 914/3703/15 скасувати.

Позовні вимоги ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України задоволити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз (вул. Золота, буд. 42, м. Львів, 79039; ) Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001; ) 13 166 073,65грн. пені, 2 042 031,08грн. 3% річних та 12 409 967,13грн. інфляційних втрат та 200 700,00 судового збору.

В частині стягнення суми основного боргу провадження у справі припинити.

В решті позову відмовити.

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз задоволити частково.

Стягнути з ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001; ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз (вул. Золота, буд. 42, м. Львів, 79039; ) 27 701 984,121грн. заборгованості та 29 634,53грн. судового збору

В решті зустрічних позовних вимог відмовити

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз (вул. Золота, буд. 42, м. Львів, 79039; ), на користь ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001; ) 422 142,02грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Місцевому господарському суду видати накази.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4..Справу направити у Господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Данко Л.С.

Суддя Орищин Г.В.