ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2017 р. Справа № 911/1834/17

За позовом Багатопрофільного приватного підприємства Акватон

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Комплекс Агромарс

про стягнення 732370,16грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність №2 від 30.05.2017); ОСОБА_3 (довіреність №1 від 30.05.2017);

від відповідача: ОСОБА_4 (довіреність №59/КАМ/Ю від 01.03.2017).

СУТЬ СПОРУ: Багатопрофільне приватне підприємство Акватон (далі БПП Акватон) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Комплекс Агромарс (далі ТОВ Комплекс Агромарс) про стягнення 732370,16грн у т.ч.:

- 261 812,00грн основна заборгованість;

- 248 161,90грн пеня за період з 12.08.2014 по 15.12.2016;

- 18 420,00грн проценти за період з 12.08.2014 по 15.12.2016;

- 203 976,26грн втрати від інфляції за період з 12.08.2014 по 15.12.2016.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором поставки №434/2014/КАМ/О від 16.05.2014 частині оплати за поставлений товар.

Відповідач у справі ТОВ Комплекс Агромарс у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що ним була здійснена оплата за поставлену позивачем продукцію, проте через зміну реквізитів вказана оплата за товар не отримана позивачем, крім того, відповідач просить суд застосувати строки позовної давності щодо вимог позивача.

Дослідивши матеріали справи, подані письмові пояснення та докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

16.05.2014 між БПП Акватон (далі постачальник) та ТОВ Комплекс Агромарс в особі філії Бориспільский комбікормовий завод (далі покупець) укладено договір №434/2014/КАМ/О поставки (а.с.27-30, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами такого договору, постачальник зобовязується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобовязується прийняти цей товар і своєчасно здійснити його оплату (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору, предметом даного договору є соєва макуха, що надалі іменується - товар і зазначається у рахунках-фактурах на кожну окрему партію.

Вартість одиниці і загальна кількість товару визначається рахунками-фактурами на кожну окрему партію товару. Ціни на товар, що поставляється постачальником за договором, зафіксовані в національній валюті України гривні. Оплата товарів покупцем проводиться в порядку 100 % після оплати за товар шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 21 календарного дня з дати поставки товару та підписання сторонами видаткових накладних (п.п. 4.1, 4.2, 4.3 договору).

Як визначено п. 6.6 договору, у випадку зміни юридичної/фактичної адреси або банківських реквізитів сторона, для якої настали такі зміни зобовязана повідомити про таке іншу сторону протягом 3 банківських днів з моменту зміни реквізитів. У випадку неповідомлення, інша сторона звільняється від будь-якої відповідальності та всіх наслідків, що виникли у звязку з таким неповідомленням.

Відповідно до п. 9.1 договору, вказаний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2014, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором.

Якщо за 20 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить про його розірвання, то договір вважатиметься пролонгованим на 1 рік (п. 9.2 договору).

Як встановлено під час розгляду справи, на виконання умов договору позивачем в період 22.07.2014 відповідно видаткової накладної №РН-0000044 від 22.07.2014 (а.с.31) поставлено відповідачу товар на суму 261 812,00грн, вказаний товар отриманий ОСОБА_5 на підставі довіреності (а.с.32), на оплату вказаного товару виставлено рахунок-фактуру (а.с.33)

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку оплатити заборгованість за поставлений товар, а також застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також встановлено ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, сторонами в договорі змінено загальне правило, так розрахунок за товар проводиться протягом 21 календарного дня з дати поставки.

Таким чином, поставлений згідно видаткової накладної від 22.07.2014 товар на суму 261 812,00грн мав бути оплачений відповідачем до 13.08.2014.

Як зазначає позивач, ним 01.08.2014 було направлено відповідачу лист №3 від 01.08.2014 (а.с.36), відповідно до якого повідомляв про зміну реквізитів та закриття рахунку в ПАТ «Актабанк» та здійснення розрахунків за рахунком відкритим в ПАТ «ОСОБА_6 Аваль», що підтверджує повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.37), яке отримано 06.08.2014, як зазначено у даному дорученні водієм ОСОБА_7

Як зазначає позивач починаючи з 21.08.2014 ним закрито рахунок №3231 в ПАТ «Актабанк».

В заперечення позовних вимог відповідач посилається на те, що водій ОСОБА_7 дійсно працював водієм у філії відповідача з 01.02.2009 по 26.07.2016, але в період з 01.08.2014 по 01.09.2014 у нього не було довіреності на отримання вхідної кореспонденції.

Крім того, відповідачем в запереченнях на позовну заяву вказано, що відповідно до платіжного доручення від 01.09.2014 ним здійснено розрахунок за поставлену продукцію згідно видаткової накладної (а.с.50) на рахунок №3231 в ПАТ «Актабанк».

Позивачем не заперечуються вказані доводи відповідача, проте, в позовній заяві позивач зазначає, що у звязку з тим, що вказаний рахунок закрито ним 21.08.2014, про що повідомлено відповідача, ним не отримана оплата за поставлену продукцію.

Судом не приймаються до уваги вказані заперечення відповідача, оскільки позивачем вчинено дії щодо повідомлення відповідача про зміну його реквізитів. Також, посилання відповідача щодо відсутності довіреності у водія ОСОБА_7 на отримання поштової кореспонденції також не беруться судом до уваги, оскільки дана особа на день отримання листа була співробітником підприємства відповідача і підпорядковувалась розпорядку відповідача. Відносини підприємства відповідача з поштовим відділенням не є предметом розгляду даної справи.

Крім того, як вбачається з видаткової накладної та рахунку-фактури від 22.07.2014, за якими здійснювалась поставка продукції, позивачем вказувався інший рахунок, як вбачається з виписок з рахунку позивача (а.с.54), відповідачем в період з 22.08.2014 по 29.08.2014 здійснювався перерахунок коштів за новими банківськими реквізитами позивача.

Також судом враховано, що сам відповідач листами (а.с.48, 52-53) звертався до уповноваженої особи ПАТ «Актабанк» про помилково перераховані кошти у спірній сумі та визнання його кредиторських вимог.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За вказаних обставин, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 261 812,00грн заборгованості обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 18 420,00грн та 203 976,26грн втрат від інфляції за період з 12.08.2014 по 15.12.2016.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних суд зазначає, що позивачем невірно визначено початкову дату прострочення відповідачем оплати поставленого товару, за розрахунком суду, за період з 13.08.2014 по 15.12.2016 розмір 3% річних складає 18 399,51грн.

В задоволенні вимог про стягнення 20,49грн 3% річних, суд відмовляє

За розрахунком суду, розмір втрат від інфляції розраховано позивачем арифметично вірно, у звязку з чим вимоги позивача в частині стягнення 203 976,26грн втрат від інфляції є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 248 161,90грн пені за загальний період з 12.08.2014 по 15.12.2016.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Пунктом 6.3 договору покупець за порушення строків оплати товару, визначених п.4.3 договору, сплачує на вимогу постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару.

Проте, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що нарахування пені здійснено в строк що перевищує обмеження встановлені п.6 ст. 232 ГК України, за приписами якої нарахування штрафних санкцій, якщо інше не передбачено договором припиняється через 6 місяців, від дня коли зобовязання має бути виконано, крім того, позивачем невірно визначено початкову дату прострочення відповідачем зобовязань з оплати товару.

В договорі сторонами не передбачено можливості нарахування пені поза обмеженнями встановленими в законодавстві України.

Так, за розрахунком суду, з врахуванням обмежень встановлених п.6 ст. 232 ГК України та коректним визначенням початкових дат прострочення відповідачем зобовязань з оплати товару, розмір пені за період з 13.08.2014 по 13.02.2015 становить 35 807,27грн.

Таким чином, сума пені в розмірі 212 354,63грн нарахована позивачем поза межами шестимісячного строку та відповідно такі вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо нарахованої пені в сумі 35 807,27грн, суд зазначає про наступне.

Відповідачем заявлено про застосування до вимог про сплату пені наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

В силу ч. 2 вказаної статті, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, строк позовної давності за вказаною вимогою закінчився 13.02.2016 (останній день нарахування пені у відповідності до діючого законодавства).

З даним позовом позивач звернувся до суду 14.06.2017, тобто поза межами строку позовної давності.

Як визначено чч. 3-5 ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, враховуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд відмовляє позивачу у вимогах про стягнення 35 807,27грн пені.

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 7 262,81грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Комплекс Агромарс на користь Багатопрофільного приватного підприємства Акватон 261 812,00грн основної заборгованості, 18 399,51грн 3% річних, 203 976,26грн інфляційних втрат, 7 262,81грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 20,49грн 3% річних та 248 161,90грн пені в задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 15.08.2017

Суддя С.І. Чонгова