ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2017 року Справа № 904/5485/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач)

суддів Чимбар Л.О., Іванова О.Г. (зміна складу судової колегії відбулася на підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 28.08.2017 р.)

при секретарі: Манчік О.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, головний спеціаліст відділу правового забезпечення роботи Регіонального відділення, довіреність №32 від 04.05.2017 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, керівник, протокол №1/17 від 05.01.2017 р.;

від відповідача: ОСОБА_3, адвокат, договір № б/н від 21.06.2017 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дніпропетровської міської організації «Клуб спортивного танцю « Еліт»

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року у справі № 904/5485/16

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області, м. Дніпро

до Дніпропетровської міської організації «Клуб спортивного танцю « Еліт», м. Дніпро

про стягнення збитків та неустойки

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови ( ст.ст.85,99,105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.16р. (суддя Ярошенко В.І.) виселено Дніпропетровську міську громадську організацію "Клуб спортивного танцю "ЕЛІТ" з державного приміщення, розміщеного за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Академіка Лазаряна, 2, що знаходиться на балансі Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту; стягнуто з Дніпропетровської міської громадської організації "Клуб спортивного танцю "ЕЛІТ" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області неустойку у розмірі 52556,35 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.12.2016р., рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.16р. у справі №904/5485/16 залишено без змін.

Висновок судів про часткове задоволення позову мотивоване неповерненням відповідачем позивачу орендованого приміщення після закінчення строку дії договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, у спосіб передбачений п. 5.6. договору, що є підставою для виселення відповідача з орендованого ним приміщення та стягнення з останнього неустойки у сумі 52556,35 грн. за період з липня 2013 року лютий 2016 року.

Вимога позивача про стягнення з відповідача збитків у сумі 14395,93 грн., повязаних з недоотриманням плати за оренду приміщення до державного бюджету визнана судами безпідставною, оскільки позивачем не доведено наявності вини в діях відповідача у заподіянні збитків, а тому у її задоволенні відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.03.2017р. постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.12.2016р. та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2016р. скасовано, справу №904/5485/16 передано на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області в іншому складі, оскільки суд касаційної інстанції не погодився з висновками судів в частині задоволення позовних вимог про стягнення неустойки у сумі 52556,35 грн. за період з липня 2013 року по лютий 2016 рік на підставі ст. 785 ЦК України.

При цьому, суд касаційної інстанції зазначив, що орендна плата може нараховуватися орендодавцем, сплачуватися орендарем чи стягуватися з нього в судовому порядку лише за період дії договору оренди аж до моменту його припинення, тобто в межах чинного договору оренди. З моменту припинення договору оренди від 01.03.2006 року припиненими слід вважати зобовязання орендаря зі сплати орендної плати на майбутнє, а саме за час фактичного безпідставного користування майном до його повернення орендодавцеві. Умовами договору оренди не передбачено обовязку орендаря сплачувати орендну плату після припинення договору.

Крім того, суд касаційної інстанції не погодився з висновками судів про те, що строк дії даного договору у 2013 році, відповідно до п.10.1 договору, закінчувався 01.07.2013 року, оскільки судами попередніх інстанцій не було з'ясовано та не було встановлено обставин припинення договору оренди відповідно до його п.10.1 у зв'язку із закінченням строку договору, оскільки за відсутності заяви однієї із сторін про припинення договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він кожного року поновлювався на строк, який був раніше встановлений, а саме одинадцять місяців, до заперечення орендодавця від 19.07.2013 року, та враховуючи таке не було перевірено правильність обчислення закінчення строку договору оренди.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року позовні вимоги задоволені частково.

Суд стягнув з Дніпропетровської міської громадської організації "Клуб спортивного танцю "ЕЛІТ" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області неустойку у розмірі 52556,35 грн. за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-2368-ОД від 01.09.13.

В частині позовних вимог про стягнення збитків у вигляді недоотриманої плати до державного бюджету у розмірі 14395,93 грн. - відмовлено.

В частині позовних вимог про виселення Відповідача з безпідставно займаного приміщення державної власності - припинено провадження.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач Дніпропетровська міська організація «Клуб спортивного танцю « Еліт» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість прийнятого судом рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не усунення недоліків, на які звернув увагу суд касаційної інстанції.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги своєчасне звернення відповідача із заявою про продовження дії договору оренди, наявність в матеріалах справи листа відповідача № 59/1067-20/3 від 08.05.2013 та заяви № 04/05-КСТ від 16.05.2013 щодо продовження терміну дії договору оренди № 12/02-2368-ОД від 01.03.2006 та належного виконання відповідачем листа позивача від 30.05.2013 № 17-02-03209 щодо приведення спірного договору у відповідність до вимог Постанови КМУ від 27.12.2006 № 1846 Про внесення змін до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що ним в період з липня 2013 року по листопад 2016 рік здійснено оплату орендних платежів за користування державним майном до державного бюджету, а тому подвійний розмір неустойки в силу ч. 2 ст. 785 ЦК України та п. 5.4. Постанови пленуму ВГСУ № 12 від 29.05.2013 повинен дорівнювати 26 410,36 грн. Між тим, судом першої інстанції не перевірено належним чином розрахунок, не взято до уваги вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 29.03.2017 року, не правильно визначено строк припинення договору, що відповідно потягло і невірне нарахування розміру неустойки.

Вищезазначене на думку апелянта є підставою для скасування рішення по даній справі та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29 червня 2017 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 10 серпня 2017 року, колегією суддів у складі: головуючий суддя -доповідач : Березкіна О.В., судді: Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П.

У зв»язку з відпусткою судді Орєшкіної Е.В., за розпорядженням керівника апарату суду від 09 серпня 2017року, проведено автоматичну зміну складу колегії суддів, за результатами якої для розгляду апеляційної скарги у справі №904/5485/16 визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Березкіна О.В. (доповідач), судді - Іванов О.Г., Широбокова Л.П.

10 серпня 2017 року в судовому засіданні було оголошено перерву до 29 серпня 2017 рік.

У зв»язку з відпусткою судді Широбокової Л.П., за розпорядженням керівника апарату суду від28 серпня 2017року, проведено автоматичну зміну складу колегії суддів, за результатами якої для розгляду апеляційної скарги у справі №904/5485/16 визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Березкіна О.В. (доповідач), судді - Іванов О.Г., Чимбар Л.О.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року скасувати та прийняте нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині стягнення неустойки - зміні з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2006 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області (далі - позивач, або орендодавець) та Дніпропетровською міською громадською організацією Клуб спортивного танцю Еліт (далі - відповідач, або орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-2368-ОД (далі - договір).

Відповідно до розділу 1 договору, з метою ефективного використання державного майна орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно приміщення в будівлі будинку культури студентів (далі - майно), площею 200 кв.м., розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. ак. ОСОБА_4, 2, на четвертому поверсі чотирьохповерхового будинку, приміщення будівлі знаходиться на балансі Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту, вартість якого, згідно незалежної оцінки становить 483460,00 грн.

Згідно з п. 2.1. договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що орендна плата у розмірі 617,6 грн./базова за лютий місяць 2006 рік, без коригування на індекс інфляції, починаючи з березня місяця, розрахована за Методикою розрахунку та використання плати за оренду державного майна, яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 із змінами та доповненнями до неї. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється згідно чинного законодавства.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.2. договору).

Орендна плата перераховується таким чином:

- 70 % до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділеннями казначейства у розмірі 308,8 грн.

- 30 % балансоутримувачу у розмірі 308,8 грн. (п. 3.3. договору).

Відповідно до п. 3.4. договору, орендна плата сплачується орендарем щомісячно у термін не пізніше 07 числа наступного місяця і не залежить від наслідків господарчої діяльності орендаря.

Пунктом 5.6. договору встановлено, що у разі припинення або розірвання договору повернути балансоутримувачу орендоване майно за актом приймання-передачі у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або витрати /повної або часткової/ орендованого майна з вини орендаря. Один екземпляр такого акту приймання-передачі надається орендодавцеві.

Згідно п. 7.3. договору орендодавець зобовязаний письмово повідомити орендаря, не пізніше ніж за 30 (тридцять) діб про свій намір щодо завершення, припинення або розірвання даного договору.

Пунктом 10.1. договору сторони погодили, що цей договір діє з 01 березня 2006 до 01 лютого 2007 включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, повній оплаті за договором і при наданні інформації щодо виконання умов цього договору, а саме: наявності договору страхування, дозволу пожежної інспекції та узгодження балансоутримувача, договір за заявою орендаря щодо продовження терміну дії, може бути продовжений на тих самих умовах, які передбачені у договорі.

Відповідно до п. 10.8. договору, чинність цього договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

На виконання умов вищевказаного договору позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення будівлі будинку культури студентів, площею 200 кв.м., відповідно до акту приймання-передачі від 01.03.2006, підписаного обома сторонами (а. с. 11 зворотної сторони).

В подальшому сторони щороку продовжували строк дії договору на 11 місяців, що ними не заперечувалося в судових засіданнях.

Наказом Регіонального відділення від 05.08.2013 дію договору від 01.03.2006 № 12/02-2368-ОД припинено у звязку із закінченням строку його дії, про що позивачем повідомлено відповідача листами від 30.05.2013 № 17-02-03209 та від 19.07.2013 № 17-03-04350 (а. с. 17, 79), які відповідач отримав 15.06.2013 та 01.08.2016 (а. с. 76, 80, 158).

Звертаючись до Дніпропетровської міської громадської організації "Клуб спортивного танцю "ЕЛІТ" із позовом про стягнення збитків у розмірі 14 395,93 грн. та неустойки у розмірі 52 556,35 за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-2368-ОД від 01.09.13, а також про виселення відповідача з безпідставно займаного приміщення державної власності, позивач - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області посилався на безпідставне користування відповідачем нерухомим майном, що належить до державної власності, після припинення дії договору оренди нерухомого майна , тобто, з 01.07.2013 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково, та стягуючи на користь позивача неустойку у сумі 52 556,35 грн., суд першої інстанції виходив з того, що після припинення дії договору відповідач не повернув орендоване майно, продовжував користуватись майном, що у відповідності до статті 785 ЦК України є підставою для стягнення неустойки у розмірі подвійної плати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків, господарський суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем не доведено наявність у нього збитків на спірну суму, а також наявність причинного зв'язку з між збитками Позивача та діями Відповідача.

Припиняючи провадження в частині позовних вимог про виселення відповідача, господарський суд першої інстанції виходив з того, що спору між сторонами щодо користування спірним приміщенням на даний час не існує, оскільки 30.11.2016 року Відповідач добровільно повернув орендоване приміщення, що підтверджується актом приймання-передачі з оренди державного майна, що знаходиться на балансі: Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка ОСОБА_4 за адресою: м.Дніпро, вул.Лазяряна, 2 (а.с. 222 т.1).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у стягненні збитків та припинення провадження у справі з огляду на наступне.

Згідно з п. 2.5 та 5.6 Договору у разі припинення або розірвання договору орендар повертає майно балансоутримувачу аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором, у стані не гіршому ніж на момент передачі.

Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.11.2016 року Відповідач добровільно повернув орендоване приміщення, що підтверджується актом приймання-передачі з оренди державного майна, що знаходиться на балансі: Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка ОСОБА_4 за адресою: м.Дніпро, вул.Лазяряна, 2 (а.с. 222 т.1).

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, суд припиняє провадження у справі за відсутністю предмету спору, тому висновки суду першої інстанції в частині позовних вимог про виселення відповідача, є законними та обґрунтованими.

Колегія суддів також вважає правильними висновки суду першої інстанції в частині відмови у стягненні збитків з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності. При цьому, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суд зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

При цьому, збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором.

Для визначення підстав для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, суду необхідно зясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою відповідача і збитками, наявності вину відповідача.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому на Позивача покладено обовязок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданих збитків та прямого причинного звязку між порушенням зобовязання та збитками.

Проте, позивачем не доведено неправомірності дій відповідача по несплаті орендних платежів до державного бюджету України та факту порушення діями відповідача прав позивача, не встановлено винних дій відповідача в заподіянні збитків на суму 14395,93 грн., причинного звязку між діями відповідача та заподіяними збитками.

Щодо позовних вимог про стягнення неустойки та обрахування терміну дії договору, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи в цій частині.

Так, здійснюючи перевірку правильності обчислення закінчення строку договору оренди, суд першої інстанції дійшов висновку, що за відсутності заяви однієї із сторін про припинення договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору строк його подовжувався наступними періодами :

з 01.03.2006 року по 01.02.2007 року;

з 01.02.2007 року по 01.01.2008 року;

з 01.01.2008 року по 01.12.2008 року;

з 01.12.2008 року по 01.11.2009 року;

з 01.11.2009 року по 01.10.2010 року;

з 01.10.2010 року по 01.09.2011 року;

з 01.09.2011 року по 01.08.2012 року;

з 01.08.2012 року по 01.07.2013 року, а тому договір припинився з 01.07.2013 року, оскільки зі змісту пункту 10.1 договору вбачається, що за умовами договору строк його дії визначено саме у місяцях, кількість яких складає 11, а строк дії договору закінчується першого числа останнього місяця.

Проте, колегія суддів вважає, що судом неправильно обчислений строк закінчення дії договору і термін, на який він автоматично поновлювався.

Пунктом 10.1. договору сторони погодили, що цей договір діє з 01 березня 2006 до 01 лютого 2007 включно, тобто, у випадку відсутності заперечень сторін він поновлювався та той самий строк, та на тих самих умовах, тобто, фактично на 11 місяців і один день, і кожний наступний період розпочинався з наступного дня, який слідував після останнього дня строку оренди, а саме: з 01.03.2006 року по 01.02.2007 року включно;

з 02.02.2007 року по 02.01.2008 року включно;

з 03.01.2008 року по 03.12.2008 року включно;

з 04.12.2008 року по 04.11.2009 року включно;

з 05.11.2009 року по 05.10.2010 року включно;

з 06.10.2010 року по 06.09.2011 року включно;

з 07.09.2011 року по 07.08.2012 року включно;

з 08.08.2012 року по 08.07.2013 року включно.

Таким чином, строк дії договору припинив свою дію 8.07.2013 року, а не 1.07.2013 року, як зазначив суд першої інстанції.

При цьому, доводи апелянта про те, що строк дії договору оренди від 01.03.2006 № 12/02-2368-ОД не скінчився, оскільки ним здійснено заходи щодо продовження строку дії даного договору з огляду на його звернення 16.05.2013 року до начальника регіонального відділення ФМУ в Дніпропетровській області з листом № 04/5-КСТ, в якому просив продовжити термін дії договору оренди нерухомого майна № 12/02-2368-ОД від 01.03.2006 (арк. с. 72), є безпідставними.

Відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічна норма міститься в ч. 2 ст. 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна, відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Зі змісту зазначених правових норм випливає, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому такі заперечення мають бути висловлені ним не пізніше одного місяця після закінчення строку договору.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи, про закінчення строку дії договору позивач повідомляв відповідача листами від 30.05.2013 № 17-02-03209 та від 19.07.2013 № 17-03-04350 (а. с. 17, 79).

Так, листом від 30.05.2013 №17-02-03209 Позивач повідомив Відповідача про необхідність приведення договору від 01.03.2006 № 12/02-2368-ОД у відповідність до постанови КМУ від 27.12.2006 № 1846 та надано зауваження щодо оформлення документів для проведення незалежної оцінки. Листом від 18.06.2013 № 03/6-КСТ Відповідач надіслав на адресу Позивача витребувані документи (арк. с. 76).

Проте, листування сторін та обставини справи свідчать про те, що на підставі вищевказаної постанови КМУ від 27.12.2006 № 1846 сторони не внесли узгоджених змін до договору, отже на момент вирішення питання про продовження строку дії договору домовленість сторін з усіх необхідних умов договору вбачається відсутньою .

Частиною 1 статті 777 ЦК України встановлено, що наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк.

Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сторони договору не досягли домовленості щодо продовження строку дії спірного договору оренди, наявні заперечення позивача щодо продовження терміну дії договору, а тому твердження Відповідача про те, що договір оренди є продовженим, суд визнає безпідставним.

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що жодна із сторін не звернулася до суду для врегулювання договірного спору між ними, що також свідчить про відсутність домовленості з обох сторін про продовження договірних стосунків.

Таким чином, договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-2368-ОД від 01.032006 року, припинив свою дію, проте не з 01.07.2013 року, як зазначив суд першої інстанції, а з 8.07.2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження орендар зобовязаний повернути орендодавцеві обєкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Так, частиною 2 статті 785 ЦК України передбачено: якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Оскільки колегія суддів дійшла до висновку, що строк дії договору закінчився 08.07.2013 року, об'єкт оренди повернутий Відповідачем лише 30.11.2016 року, а вимоги позивача, прийняті судом першої інстанції за період з 1.07.2013 року по 29.02.2016 року, то нарахування Позивачем суми неустойки у розмірі подвійної орендної плати за період: липень 2013 року - лютий 2016 року, визнається обґрунтованим, проте не у розмірі 52556,35грн., як зазначив суд першої інстанції, а у сумі 25 972,95 грн. з урахуванням перерахунку суми неустойки за період з 08.07.2013 року по 29 лютого 2016 року та з урахуванням наступного.

Згідно з ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Отже, орендна плата може нараховуватися орендодавцем, сплачуватися орендарем чи стягуватися з нього в судовому порядку лише за період дії договору оренди аж до моменту його припинення, тобто в межах чинного договору оренди. З моменту припинення договору оренди від 01.03.2006 року, тобто, з 08.07.2013 року, припиненими слід вважати зобовязання орендаря зі сплати орендної плати на майбутнє, а саме за час фактичного безпідставного користування майном до його повернення орендодавцеві. Умовами договору оренди не передбачено обовязку орендаря сплачувати орендну плату після припинення договору.

Так, згідно довідки Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, відповідачем сплачено орендна плата в позадоговірний період, після припинення дії договору по 29.02.2016 року в сумі 26259,52 грн., а нарахована неустойка за період з 01.07.2013 року по 29.02.2016 року в сумі 52 547,65 грн.

Оскільки, договір припинив свою дію з 08.07.2013 року, то неустойка повинна обчислюватись за липень 2013 року за 23 дні, що складає 906,12 грн., а не 1221,30 грн., тому загальна сума неустойки, яка підлягає стягненню на користь позивача, з урахуванням сплачених ним орендних платежів в період, коли між сторонами були відсутні орендні правовідносини, складає 25 972,95 грн.

З огляду на вищезазначене, рішення господарського суду першої інстанції в частині стягнення неустойки підлягає зміні, з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення 25 972,95 грн.

В іншій частині, а саме - відмови у стягненні збитків та припинення провадження- рішення суду підлягає залишенню без змін

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської міської організації «Клуб спортивного танцю « Еліт» - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30 травня 2017 року у справі № 904/5485/16 в частині стягнення неустойки змінити.

Стягнути з Дніпропетровської міської громадської організації "Клуб спортивного танцю "ЕЛІТ" (49107, АДРЕСА_1, ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України в Дніпропетровській області (49000, м.Дніпро, вул.Центральна, 6, ) неустойку у розмірі 25 972,95 грн. за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-2368-ОД від 01.09.13.

В іншій частині рішення, а саме - в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків у вигляді недоотриманої плати до державного бюджету у розмірі 14395,93 грн. та припинення провадження в частині позовних вимог про виселення Відповідача з безпідставно займаного приміщення державної власності рішення суду залишити без змін.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 31 серпня 2017року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя О.Г.Іванов

Суддя Л.О.Чимбар