УХВАЛА

29 серпня 2017 року Справа № 913/2218/13

Провадження №2/913/2218/13

Господарський суд Луганської області у складі:

головуючий суддя Іванов А.В.,

секретар судового засідання Богуславська Є.В.,

розглянувши матеріали скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Український лізинговий фонд від 03.07.2017 б/н на дії та бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 з примусового виконання ухвали господарського суду Луганської області від 28.01.2014 у справі №913/2218/13

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Український лізинговий фонд, м. Київ,

до Державного підприємства Первомайськвугілля, м. Первомайськ Луганської області,

про стягнення 18 846 555 грн. 71 коп.

Орган виконання рішень Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ

У засіданні брали участь:

від скаржника (стягувача) - ОСОБА_2 представник за довіреністю №259 від 29.08.2016 (ТОВ "Український лізинговий фонд");

від боржника - представник не прибув;

від органу виконання рішення - ОСОБА_3, представник за довіреністю №126/20.3-03 від 22.02.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Ухвалою господарського суду Луганської області від 28.01.2014 у справі №913/2218/13 затверджено мирову угоду, укладену 27.01.2014 у справі № 913/2218/13 між Товариством з обмеженою відповідальністю Український лізинговий фонд, м. Київ, пр-т. Оболонський, буд. 35-А, офіс 301, ідентифікаційний код 37859096 та Державним підприємством Первомайськвугілля, м. Первомайськ Луганської області, вул. Куйбишева, 18-А, ідентифікаційний код 32320594, згідно з якою був встановлений розмір заборгованості у сумі 33 199 175 грн. 24 коп. та встановлено порядок її сплати, зі сплатою кінцевого платежу до 28.10.2014, провадження у справі припинено та з відповідача стягнуто витрати зі сплати судового збору у сумі 56 571 грн. 43 коп.

На примусове виконання зазначеної ухвали господарським судом видано наказ від 28.01.2014 № 913/2218/13 про стягнення судового збору в сумі 56 571 грн. 43 коп.

13.03.2017 на виконання вищезазначеної ухвали Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53500048.

16.06.2017 Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

07.07.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю Український лізинговий фонд звернулось зі скаргою від 03.07.2017 б/н на дії та бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 з примусового виконання ухвали господарського суду Луганської області від 28.01.2014 у справі №913/2218/13 з вимогами:

1. Визнати незаконними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 щодо винесення постанови від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №53500048.

2. Визнати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, винесену 16.06.2017 у виконавчому провадженні №53500048, недійсною та скасувати її.

3. Зобовязати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 вчинити дії, передбачені ч. 3 ст. 4 ЗУ Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, а також дії, що передбачені Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, а саме:

- підготувати відповідний акт;

- завірити належним чином копії матеріалів виконавчого провадження №53500048;

- подати ОСОБА_2 разом із завіреними належним чином копіями матеріалів виконавчого провадження №53500048 начальнику відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

4. Визнати незаконною бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не вчинення дій, передбачених ч. 3 ст. 4 ЗУ Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

5. Зобовязати начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернутись до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та подати документи та відомості, що необхідні для перерахування на користь ТОВ Український лізинговий фонд коштів, відповідно до ухвали господарського суду Луганської області від 28.01.2014 у справі №913/2218/13, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, відповідно до ст.. 4 ЗУ Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

6. Після звернення начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та подання документів та відомостей, що необхідні для перерахування на користь ТОВ Український лізинговий фонд коштів, відповідно до ухвали господарського суду Луганської області від 28.01.2014 у справі №913/2218/13, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, відповідно до ст. 4 ЗУ Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, зупинити виконавче провадження №53500048.

Відповідно до ст. 21 Господарського процесуального кодексу України було здійснено автоматичний розподіл скарги на дії державної виконавчої служби, за результатами якого скаргу передано на розгляд судді Іванову А.В.

Ухвалою від 07.07.2017 господарський суд Луганської області прийняв скаргу до розгляду та призначив судове засідання на 24.07.2017 о 15 год. 30 хв.

Ухвалою від 24.07.2017 господарським судом Луганської області відкладено розгляд скарги на 29.08.2017 о 14 год. 50 хв., виправлено описку в п. 6 вимог за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Український лізинговий фонд від 03.07.2017 б/н на дії органу Державної виконавчої служби у справі №913/2218/13, та викладено його в такій редакції:

6. Після звернення начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та подання документів та відомостей, що необхідні для перерахування на користь ТОВ Український лізинговий фонд коштів, відповідно до ухвали господарського суду Луганської області від 28.01.2014 у справі №913/2218/13, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, відповідно до ст. 4 ЗУ Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, зобовязати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України ОСОБА_1 зупинити виконавче провадження №53500048.

Представник скаржника надав усні пояснення щодо суті заявлених вимог за скаргою. Повністю підтримав вимоги за скаргою.

Представник органу виконання рішень надав усні пояснення щодо суті заявлених вимог за скаргою. Проти задоволення скарги повністю заперечив.

Представник боржника в судове засідання не прибув.

Представник скаржника під час судового засідання подав заяву б/н б/д про доручення до матеріалів скарги копії документів виконавчого провадження №53500048, яку суд розглянув та залучив до матеріалів справи.

Також представник скаржника в судовому засіданні подав заяву б/н від 29.08.2017 копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно ТОВ Український лізинговий фонд станом на 01.04.2017, який суд залучає до матеріалів справи.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга та заперечення проти неї, дослідивши матеріали справи за скаргою, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, суд

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи зазначену скаргу, скаржник вказав про те, що при винесенні оскаржуваної постанови від 16.06.2017 Державний виконавець керувався положеннями п. 2, 9. ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».Крім того, Державний виконавець обґрунтував свою постанову тим, що для зупинення виконавчого провадження №53500006 на підставі ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств підстави відсутні, а на примусову реалізацію майна боржника по справі встановлено мораторій Законом України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" № 2864-ІІІ від 29.11.2012.

До того, ж скаржник зазначає, що оскільки ДП «Первомайськвугілля» є державним підприємством 100% статутного капіталу якого належить державі, державний виконавець повинен був керуватися положеннями Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача. (ч. 3 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

Крім того, процедура виконання рішень про стягнення коштів з державних підприємств. Визначається також Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі Порядок виконання рішень).

Так, відповідно до п. 7 Порядку виконання рішень, у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, керівник органу державної виконавчої служби, відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», подає до Казначейства протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта: оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Отже, головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1, всупереч чинному законодавству України, зазначених дій не вчинив, що свідчить про його незаконну бездіяльність. Натомість, не маючи нате правових підстав, було винесено оскаржувану постанову, що порушує Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а також Порядок виконання рішень.

Тому, враховуючи викладене, скаржник вважає, що дії державного виконавця щодо винесення постанови від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу є незаконними, у звязку з чим оскаржувана постанова підлягає визнанню недійсною та скасуванню. В свою чергу, наявні всі підстави для зобовязання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 вчинити дії, передбачені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

Суд розглянувши скаргу та додані до неї документи, заслухавши представників сторін дійшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що державний виконавець при винесені постанови від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу керувався п.п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону "Про виконавче провадження"

Пунктом 2 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення (п. 9 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження").

Обґрунтовуючи своє рішення про повернення виконавчого документа, державний виконавець в постанові від 16.06.2017 зазначає про відсутність у боржника по справі майна, на яке можливо звернути стягнення, оскільки боржник по справі є державним підприємством і все його майно забезпечує ведення виробничої діяльності та зазначає про здійснені ним заходи щодо розшуку такого майна, які виявилися безрезультатними. При цьому, державний виконавець не посилається на будь-які документи, що підтверджують відсутність у боржника майна, яке не забезпечує ведення виробничої діяльності, складені ним під час вчинення виконавчих дій за місцезнаходженням боржника та документи складені під час розшуку майна боржника.

В пункті 9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.01.2016 № 01-06/131/16 "Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних із застосуванням господарськими судами Закону України "Про виконавче провадження" розяснено щодо необхідності у разі прийняття рішення про повернення виконавчого документа обстеження державним виконавцем майна боржника за місцем його знаходження на предмет використання майна у виробничій діяльності та складення за результатами такого обстеження акту. Проте, державним виконавцем не надано доказів на підтвердження своїх доводів.

Однак, відповідно до ст. 1 Закону України Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств тимчасово, до 1 січня 2019 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у звязку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Проте вимога щодо зупинення виконавчого провадження державним виконавцем була проігнорована.

Так, згідно з п. 4 листа Міністерства юстиції України №758-0-2-08-19 від 26.12.2008 "Щодо практики застосування норм права у випадку колізії" при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Таким чином до даних правовідносин повинні застосовуватися вказівки спеціального Закону України "Про відновлення платоспроможності вугледобувних підприємств" щодо зупинення виконавчого провадження.

Враховуючи те, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які документи, що підтверджують відсутність у боржника майна, яке не забезпечує ведення виробничої діяльності, складених державним виконавцем під час вчинення виконавчих дій за місцезнаходженням боржника та документів складених під час розшуку майна боржника відповідно до п 2 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", суд дійшов висновку що вимоги скаржника про визнання незаконними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, визнання недійсною постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 16.06.2017 і скасування її, є законними обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, та такими що підлягають задоволенню.

Крім того, факт надання переваги при прийнятті рішення органом державної виконавчої служби нормам загального закону, а не нормам спеціального, обгрунтовує вимогу скаржника щодо зупинення виконавчого провадження відповідно до ст. 1 Закону України Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств. У зв'язку з цим, дана вимога також підлягає задоволенню

З приводу заявлених стягувачем вимог у скарзі в частині зобовязання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 вчинити дії, передбачені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників та визнання незаконною бездіяльності державного виконавця щодо не вчинення дій, передбачених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17 жовтня 2012 р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Нормами Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 року №1404-VIII закріплені права та обовязки учасників виконавчого провадження, в тому числі державного виконавця щодо вчинення процесуальних дій з виконання відповідного виконавчого документу.

Суд зауважує про те, що ст.41 вказаного Закону містить імперативну норму, яка регламентує дії державного виконавця та встановлює спеціальні строки для вчинення державним виконавцем відповідних процесуальних дій у разі визнання судом недійсною постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу.

Згідно ч.1 ст.41 Закону, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Таким чином, вимоги скарги в зазначеній частині задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Український лізинговий фонд від 03.07.2017 б/н (з урахуванням уточнень) на дії та бездіяльність державного виконавця підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Український лізинговий фонд від 03.07.2017 б/н (з урахуванням уточнень) на дії та бездіяльність державного виконавця у справі № 913/2218/13 задовольнити частково.

2. Визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №53500048.

3. Визнати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого документа стягувачу, винесену 16.06.2017 у виконавчому провадженні №53500048, недійсною та скасувати її.

4. Зобовязати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зупинити виконавче провадження №53500048 відповідно до ст. 1 Закону України від 13.04.2017 № 2021-VIII "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств".

5. В решті вимог за скаргою відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення.

Суддя А.В. Іванов