РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2017Справа №910/20359/16

За позовом Першого заступника прокурора Рівненської області в інтересах держави
до 1) Фонду державного майна України; 2) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області; 3) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державна служба статистики України
про визнання недійсним та скасування наказу фонду державного майна України, визнання недійсним договору купівлі-продажу державного майна вартістю 2 433 576 грн. та його повернення
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:
від прокуратури:Жовтий С.О. (посвідчення).
від відповідача 1:Гаркавенко О.М. - представник за довіреністю;
від відповідача 2:Грикун В.О. - представник за довіреністю;
від відповідача 3:Костевич Т.О. - адвокат;
від третьої особи:Карпенко С.В. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся з позовом перший заступник прокурора Рівненської області в інтересах держави до Фонду державного майна України (відповідача-1), Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області (далі - РВ ФДМУ по Рівненській області) (відповідача-2), фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_7 (відповідача-3) про:

- визнання незаконним та скасування наказу Фонду державного майна України № 1199 від 21.06.2016 р. "Про включення до переліку об'єктів державної власності групи А, що підлягають приватизації";

- визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12.09.2016 р. об'єкта державної власності групи А адміністративного приміщення загальною площею 324,5 кв. м. по вул. Соборній, 190а у м. Рівне вартістю 2433756 грн., укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області та фізичною особою ОСОБА_7;

- зобов'язання ОСОБА_7 повернути Регіональному відділенню Фонду державного майна по Рівненській області об'єкт державної власності - адміністративне приміщення по АДРЕСА_2 шляхом підписання акта передачі.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.12.2016 р. (суддя Ковтун С.А.), яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 р. (судді: Л.В. Чорна, М.Л. Яковлєв, Т.І. Разіна) в позові відмовлено.

Не погоджуючись із постановою та рішенням судів попередніх інстанцій, Заступник прокурора міста Києва звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову та рішення господарського суду скасувати та направити справу на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Відповідно до Постанови Вищого господарського суду України від 20.06.2017 року, Касаційну скаргу Заступника прокурора міста Києва задоволено, Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 р. та рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2016 р. у справі № 910/20359/16 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Розпорядженням керівника апарату № 05-23/1917 від 23.06.2017 року призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 23.06.2017 року справу № 910/20359/16 передано на розгляд судді Підченку Ю.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2017 р., суд прийняв справу № 910/20359/16 до свого провадження, розгляд справи призначив на 11.08.17 р.

Судом прийнято до уваги, що вказівки, які містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи відповідно до вимог статті 111 №І ГПК України.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, і судом з урахуванням вимог ст.ст. 4І, 4і ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Через загальний відділ діловодства суду від Прокуратури Рівненської області надійшли письмові пояснення.

У судовому засіданні 11.08.2017 року прокурор підтримав позовні вимоги, оскільки вважає, що орендар за рахунок власних коштів здійснив поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди в розмірі лише 13,4 %, а не 25 % і більше від ринкової вартості майна, за якою його передано в оренду.

Представник відповідача-3 проти позову заперечував, надав усні пояснення по справі.

Перший, другий відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду від 29.06.2017 року не виконали.

З метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, враховуючи неявку в судове засідання першого та другого відповідача, що перешкоджає розгляду спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність відкладення розгляду справи до 23.08.2017 року.

16.08.2017 року до Господарського суду міста Києва від Прокуратури Рівненської області надійшла заява про забезпечення позову, в якій прокуратура просить суд вжити заходи щодо забезпечення позовних вимог шляхом заборони:

- ОСОБА_7 та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо відчуження адміністративного приміщення по АДРЕСА_2;

- ОСОБА_7 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії по проведенню будівельних робіт щодо адміністративного приміщення по АДРЕСА_2;

- Рівненському регіональному центру надання адміністративних послуг, іншим органам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти реєстраційні дії, пов'язані зі зміною права власності на адміністративне приміщення по АДРЕСА_2.

Безпосередньо у судовому засіданні прокурор наполягав на задоволенні позовних вимог та на вжитті судом заходів до забезпечення позову. Надав додаткові усні та письмові пояснення по суті спору.

Представник першого відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись, зокрема, й на письмові пояснення, надані через канцелярію суду.

Представник другого відповідача надав свої доводи на спростування обґрунтованості позову, а також долучив до матеріалів справ додаткові пояснення.

Представник третього відповідача також заперечував проти заявлено позову та надав усні пояснення.

Представник третьої особи безпосередньо у судовому засіданні 23.08.2017 року підтримував доводи позивача, та надав суду письмові пояснення по справі.

У судовому засіданні 23.08.2017 року було розглянуто клопотання позивача про забезпечення позову та встановлено наступне.

Відповідно до вимог ст. 66, 67 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора, або з власної ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії.

Згідно з абз. 3 п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Абзацом 3 п. 3 даної постанови пленуму адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Тягар доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до ст. 33 ГПК України.

Прокуратура на підтвердження необхідності застосування заходів до забезпечення позову посилається на наступні обставини.

Відповідно до інформації, розміщеної у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, станом на 11.08.2017 року ОСОБА_7 є власником адміністративного приміщення по АДРЕСА_2.

03.08.2017 року до регіонального відділення ФДМ України по Рінвенській області надійшла заява ФОП ОСОБА_7 про надання згоди на подальше відчуження адміністративного приміщення по АДРЕСА_2. Вказане підтверджується листом регіонального відділення скерованого на запит прокуратури Рівненської області.

Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що із відповіді регіонального відділення ФДМ України по Рівненській області від 11.08.2017 року вбачається, що заяву від 03.08.2017 року залишено без розгляду, оскільки її подано із порушенням Порядку надання державними органами приватизації згоди на подальше відчуження або передачу в заставу об'єктів, обтяжених зобов'язаннями їх власників перед державою.

Позивачем не достатньо обґрунтовано те, що невжиття заходів до забезпечення позову, може вплинути на виконання рішення Господарського суду м. Києва у разі задоволення позовних вимог. Саме лише посилання на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є підставою для задоволення відповідної заяви.

За таких обставин у задоволенні заяви Прокуратури Рівненської області щодо забезпечення позову слід відмовити.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 23.08.2017 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із матеріалів наявних у справі, 30.10.2015 р. регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 (орендар) було укладено договір оренди державного майна №1357-2015, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно: адміністративне приміщення, площею 324,5 кв. м., розташоване за адресою АДРЕСА_2, що перебуває на балансі Головного управління статистики у Рівненській області, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 31.08.2015р. і становить за незалежною оцінкою 2 026 500, 00 грн., без врахування ПДВ. Майно передано з метою розміщення суб'єкта господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення.

Пунктом 5.7. Договору оренди встановлено, що орендар зобов'язаний своєчасно, за погодженням з балансоутримувачем, здійснювати за власний рахунок капітальний, поточний та інші види ремонтів орендованого майна. Ця умова договору не розглядається як дозвіл на здійснення поліпшень орендованого майна і не тягне за собою зобов'язання орендодавця щодо компенсації вартості поліпшень. У разі, якщо орендар подає заяву на погодження орендодавцем здійснення невід'ємних поліпшень орендованого майна, він зобов'язаний надати експертний висновок та проектно-кошторисну документацію на здійснення невід'ємних поліпшень.

Згідно п. 10.1. Договору оренди його укладено строком на 2 роки та 364 дні і він діє з 30 жовтня 2015 року по 29 жовтня 2018 року включно.

11.03.2016 р. ФОП ОСОБА_7 подала до РВ ФДМУ в Рівненській області заяву про надання дозволу на здійснення невід'ємних поліпшень орендованого державного майна та пакет документів, перелік яких визначений Порядком надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід'ємних поліпшень орендованого державного майна (далі - Порядок надання згоди), затвердженим наказом Фонду державного майна України від 03.10.2006 р. № 1523 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.10.2006 р. за № 1123/12997, із змінами, внесеними згідно з наказами Фонду державного майна України № 825 від 05.06.2012 р. та № 457 від 31.03.2015 р. (далі - Порядок надання згоди), а саме: лист Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області від 04.03.2016 р. № 01/604; лист управління Держпраці у Рівненській області від 03.03.2016 р. № 01-10/464; довідку Головного управління статистики у Рівненській області від 10.03.2016 р. №12-16/74; лист Головного управління статистики у Рівненській області від 02.11.2015 р. № 16-15/104; копію листа Державної служби статистики України від 11.11.2015 р. № 16.2-12/1007-15; лист Головного управління статистики у Рівненській області від 14.12.2015 р.; експертний звіт щодо розгляду кошторисної документації за робочим проектом на реконструкцію (невід'ємні поліпшення) будівлі Головного управління статистики у Рівненській області по АДРЕСА_2 від 04.12.2015 р. за № 18-01410-15; дефектний акт від 01.12.2015 р.; опис робіт по реконструкції (невід'ємні поліпшення) будівлі головного управління статистики по вул. Соборна. 190а у м. Рівне; зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва "Реконструкції (невід'ємні поліпшення) будівлі головного управління статистики по АДРЕСА_2"; робочий проект "Реконструкція (невід'ємні поліпшення) будівлі головного управління статистики по АДРЕСА_2".

14.03.2016 р. на засіданні комісії з розгляду питання про надання згоди на здійснення невід'ємних поліпшень орендованого майна вирішено рекомендувати регіональному відділенню надати орендарю ФОП ОСОБА_7 згоду на здійснення невід'ємних поліпшень орендованого майна.

Листом від 16.03.2016 р. № 18-002-00789 регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській області повідомило ФОП ОСОБА_7 про надання дозволу на здійснення невід'ємних поліпшень орендованого майна.

Про надання згоди на здійснення невід'ємних поліпшень регіональне відділення повідомило балансоутримувача державного майна та орган управління вказаним майном - Державну службу статистики України.

Згідно п. 9 Порядку надання згоди після отримання згоди орендар складає графік виконання робіт і подає його орендодавцю.

На виконання зазначеного пункту орендар подав графік виконання робіт по об'єкту "Реконструкція (невід'ємні поліпшення) будівлі головного управління статистики по АДРЕСА_2".

Відповідно до п. 10 Порядку надання згоди після здійснення дозволених орендарю невід'ємних поліпшень орендар надає інформацію орендодавцю про завершення виконання робіт з поданням копій, підписаних замовником і підрядником актів приймання виконаних робіт та документів, що підтверджують оплату зазначених робіт.

Відповідач 3 подав до Регіонального відділення акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2016 року, відомість розрахунку невід'ємних поліпшень орендованого майна та звіт аудитора щодо джерел фінансування проведених фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 невід'ємних поліпшень орендованого майна від 06.06.2016 р. № 36.

21.06.2016 р. Фонд державного майна України видав наказ №1199 про прийняття рішення про приватизацію об'єкта державної власності групи А - адміністративного приміщення загальною площею 324,5 кв. м. (літ. "А-2") за адресою: АДРЕСА_2, що перебуває на балансі Головного управління статистики у Рівненській області та орендується фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7

12.09.2016 р. між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області (продавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 (покупець) укладено договір купівлі-продажу об'єкта державної власності групи А адміністративного приміщення загальною площею 324,5 кв. м. (літ "А-2"), що орендується фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2, що підлягає приватизації шляхом викупу, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю об'єкт державної власності групи А - адміністративне приміщення загальною площею 324,5 кв. м. (літ. "А-2"), що орендується фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7, за адресою: АДРЕСА_2, а покупець зобов'язується прийняти об'єкт приватизації, сплатити ціну його продажу і виконати визначені у договорі умови.

Згідно п. 1.4. договору зазначений у цьому договорі об'єкт приватизації продано за 2 433 756, 00 грн., з урахуванням податку на додану вартість.

Звертаючись до суду прокурор позовні вимоги мотивував відсутністю визначених законодавством правових підстав для приватизації майна шляхом викупу.

У постанові від 20.06.2017 року у справі № 910/20359/16 Вищий господарський суд України вказав на необхідність дослідити під час нового розгляду справи наступні обставини:

- яка реальна ринкова вартість та реальний обсяг, вартості як невід'ємних поліпшень так і всього нерухомого майна;

- з'ясувати наявності в умовах договору оренди державного майна права викупу об'єкта орендарем;

- звернути увагу на норми ЗУ "Про приватизацію державного майна", яке майно може відноситися до групи "А" та чи підлягає оскаржуване майно до відповідної групи, як таке, що може бути приватизоване.

Із наявних у матеріалах справи фактичних даних вбачається, що акт приймання виконаних робіт та довідка про вартість виконаних будівельних робіт складені та підписані після отримання відповідачем-3 Декларації про початок будівельних робіт.

Відповідно до п. 73 Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 р. №1891 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.11.2015 р. № 1033) вартість орендованого нерухомого майна (майна, що надавалося у концесію) під час приватизації у разі прийняття рішення про компенсацію орендарю (колишньому концесіонеру) вартості невід'ємних поліпшень, здійснених за рахунок власних коштів за час оренди (концесії), визначається на підставі його ринкової вартості та ринкової вартості невід'ємних поліпшень орендованого майна (майна, що надавалося у концесію).

Для визначення ринкової вартості невід'ємних поліпшень орендованого нерухомого майна (майна, що надавалося у концесію) розраховується різниця між ринковою вартістю нерухомого майна на дату оцінки виходячи з ринкової вартості подібного майна з урахуванням невід'ємних поліпшень, що здійснені орендарем (концесіонером), та його ринковою вартістю на дату оцінки, визначеною ґрунтуючись на припущенні, що воно не містить зазначених поліпшень.

Згідно п. 3.7 Наказу Фонду державного майна від 27.02.2004 р. № 377 "Щодо затвердження Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід'ємні поліпшення, здійснені за час його оренди під час приватизації" у разі отримання в результаті розрахунку позитивної величини ринкової вартості невід'ємних поліпшень орендованого нерухомого майна вона порівнюється з фактично сплаченою сумою коштів орендаря у здійснення ідентифікованих поліпшень. Фактично сплаченою сумою коштів орендаря визнаються сплачені (перераховані) орендарем кошти у здійснення ідентифікованих поліпшень орендованого нерухомого майна, суми зобов'язань орендаря, що виникли внаслідок операцій з фінансування зазначених поліпшень і не погашені орендарем на дату оцінки. Ринкова вартість невід'ємних поліпшень орендованого майна зазначена такою, що не перевищує вищезазначену суму коштів.

Відповідно до п 2.1 вказаного ідентифікацією поліпшень орендованого нерухомого майна (далі - ідентифікація поліпшень) є встановлення суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання факту відповідності підтверджувальних документів, наданих орендарем, про здійснені ним заходи, спрямовані на покращення фізичного (технічного) стану орендованого нерухомого майна та (або) його споживчих якостей (далі - поліпшення), наявним поліпшенням, які неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди і які здійснені за рахунок коштів орендаря та за згодою орендодавця.

Ідентифікуються поліпшення, що здійснені протягом строку дії договору оренди та наявні на дату оцінки.

З урахуванням вказівок суду касаційної інстанції, Господарським судом міста Києва було досліджено договір оренди державного майна стосовно врегулювання у ньому питання викупу об'єкта орендарем. Проте, у договорі № 1357-2015 не міститься жодних положень щодо викупу об'єкта оренди, а також відсутні будь-які заборони та вказівки на неможливість викупу.

Пунктом 10.11. договору оренди встановлено, що взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регулюються чинним законодавством України

Статтею 5-1 Закону України "Про приватизацію державного майна" від 04.03.1992 року № 2163-ХІІ передбачено, що до групи А класифікації об'єктів приватизації відносяться - єдині майнові комплекси державних підприємств, їх структурних підрозділів, які можуть бути виділені в самостійні суб'єкти господарювання - юридичні особи (у тому числі ті, що передані в оренду, перебувають у процесі реструктуризації), на яких середньооблікова чисельність працюючих за звітний (фінансовий) рік не перевищує 100 осіб, а обсяг валового доходу від реалізації продукції (робіт, послуг) за такий період не перевищує 70 мільйонів гривень та/або вартості майна яких недостатньо для формування статутного капіталу господарського товариства, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані; окреме індивідуально визначене майно, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано. Окремим індивідуально визначеним майном вважається рухоме та нерухоме майно державних підприємств (у тому числі будівлі, споруди, нежитлові приміщення), майно, що залишилося після закінчення процедури ліквідації державних підприємств, визнаних банкрутами; майно підприємств, що ліквідуються за рішенням органу, уповноваженого управляти державним майном; майно державних підприємств, що не були продані як єдині майнові комплекси; державне майно, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств.

Відповідно до положень статті 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" від 06.03.1992 № 2171-XII, приватизація об'єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей:

1) у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання для цілей оренди майна;

2) продаж нежитлових приміщень, будівель та споруд, які згідно із законодавством можуть бути об'єктами приватизації, незалежно від підпорядкування здійснюється державними органами приватизації відповідно до законодавства з питань приватизації;

3) майно, що залишилося після задоволення вимог кредиторів державного підприємства, визнаного банкрутом за рішенням господарського суду (якщо господарський суд прийняв постанову про його ліквідацію), передається ліквідаційною комісією відповідному державному органу приватизації для подальшої приватизації за актом приймання-передачі в порядку, встановленому Фондом державного майна України. Продаж зазначеного майна здійснюється виключно на аукціонах;

4) державний орган приватизації з власної ініціативи приймає рішення про приватизацію об'єктів групи А, які утворюються на базі державного майна підприємств, що реструктуризуються, нежитлових приміщень, об'єктів, щодо яких скасовано заборону на приватизацію в установленому законом порядку, та інших неприватизованих об'єктів групи А.

Відтак, враховуючи, що чинним законодавством передбачено право орендаря на викуп майна, у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна, якщо орендарем за згодою за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менше як 25% ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання для цілей оренди майна, відсутність в договорі умови щодо права викупу об'єкта не є підставою для відмови у приватизації.

Частиною 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" визначено об'єкти, що не підлягають приватизації. Такими є об'єкти, які мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства.

Пунктом 1.1. договору оренди передбачено, що предметом оренди є: адміністративне приміщення, площею 324,5 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Оскільки пунктом 1 частини 1 статті 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" визначено особливості приватизації орендованого майна, тому адміністративне приміщення по вул. Соборній, 190а у м. Рівне, не є об'єктом, який заборонений до приватизації часиною 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна".

Стосовно ринкової вартості орендованого майна та реальної вартості поліпшень, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини.

Як уже було зазначено, пунктом 6.2. договору оренди сторони погодили, що орендар має право здійснювати поліпшення орендованого майна, що зумовлює підвищення його вартості, згідно з чинним законодавством.

З метою розрахунку орендної плати для укладення договору оренди, на підставі договору № 122 від 15.09.2015 року між Регіональним відділенням ФДМ України, ФОП ОСОБА_7 та суб'єктом оціночної діяльності ПП "Експерт - Рівне - Консалт" станом на 31.08.2015 року проведена оцінка адміністративного приміщення площею 324, 5 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2, що перебуває на балансі головного управління статистики у Рівненській області. Відповідно до висновку про вартість майна станом на 31.08.2015 року становить 2 026 500 грн. без ПДВ.

ФОП ОСОБА_7 звернулась до Регіонального відділення із заявою про надання згоди на проведення невід'ємних поліпшень, після чого зазначена заява була розглянута комісією з розгляду питання про надання згоди на здійснення невід'ємних поліпшень орендованого майна, створеною наказом регіонального відділення від 14.03.2016 року № 64. Комісією вирішено рекомендувати регіональному відділенню надати ОСОБА_7 згоду на здійснення невід'ємних поліпшень.

Після чого, листом № 18-002-007889 від 16.03.2016 року Регіональне відділення повідомило орендаря про надання згоди на здійснення невід'ємних поліпшень орендованого майна в обсягах, передбачених кошторисною документацією, що складає 690 809 грн. без ПДВ, та перевищує 25 % ринкової вартості майна.

На виконання п. 9 порядку надання згоди, орендарем було подано графік виконання робіт по об'єкту "Реконструкці (невід'ємні поліпшення) будівлі головного управління статистики по АДРЕСА_2".

Відповідно до п. 10 Порядку надання згоди до Регіонального відділення орендарем було подано акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2016 року, відомість розрахунку невід'ємних поліпшень орендованого майна та звіт аудитора щодо джерел фінансування проведених орендарем невід'ємних поліпшень орендованого майна від 06.06.2016 року № 36.

Вказане підтверджує виконання орендарем п. 10 Порядку надання згоди, адже вищезазначені документи підтвердили виконання саме дозволених невід'ємних поліпшень та фінансування робіт саме орендарем.

Згідно до висновку про вартість майна (копія міститься у матеріалах справи) - адміністративного приміщення загальною площею 324,5 кв.м., що знаходиться за адресою м. Рівне, вул. Соборна 190а, проведеною суб'єктом оціночної діяльності ПП "Оцінка та консалтинг" (договір № 111 від 16.08.2016 року) ринкова вартість об'єкта оцінки станом на 31.07.2016 року склала:

- ринкова вартість з урахуванням невід'ємних поліпшень складає 2 091 650, 00 грн. без ПДВ;

- ринкова вартість об'єкту оцінки на дату оцінки 31.07.2016 року без врахування невід'ємних поліпшень складає 2 028 130, 00 грн. без ПДВ;

- ринкова вартість невід'ємних поліпшень орендованого нерухомого майна становить 63 520, 00 грн. без ПДВ.

Крім того, у Звіті про оцінку майна - адміністративного приміщення загальною площею 324, 5 кв. м. розташованого за адресою АДРЕСА_2, також визначено, що оцінювачем ідентифікована фізична наявність невід'ємних поліпшень у візуально оглянутому приміщенні та їх відповідність документам, наданим оцінювачу для ідентифікації, на суму 634 363, 00 грн. без ПДВ.

Таким чином, оскільки суб'єктом оціночної діяльності ідентифіковано поліпшень протягом строку дії договору оренди на суму 634 363, 00 грн., то вказана сума становить 31,3% ринкової вартості майна переданого в оренду.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, з огляду на наявні у матеріалах справи фактичні дані, та зазначені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Прокуратури Рівненської області задоволенню не підлягають, оскільки підстави для приватизації майна (адміністративного приміщення загальною площею 324,5 кв.м., що знаходиться за адресою м. Рівне, вул. Соборна 190а) були наявні, а вартість невід'ємних поліпшень об'єкта оренди на момент викупу становила більше 25% ринкової вартості майна (а саме 31, 3%).

Крім того, у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

З урахуванням загальних правил розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуально кодексу України, витрати зі сплати судового збору підлягають наступному розподілу:

- судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 4 134, 00 грн. покладається на Прокуратуру Рівненської області.

- судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційній інстанції у розмірі 44 704, 37 грн. покладається на Прокуратуру Рівненської області

- судовий збір за перегляд судового рішення у касаційному порядку у розмірі 47 114, 81 грн. покладається на Прокуратуру міста Києва.

У тому числі, підлягає поверненню Прокуратурі Рівненської області зайво сплачений судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви у розмірі 36 506, 34 грн. (оригінал платіжного доручення знаходиться в матеріалах справи), а також стягненню з Прокуратури Рівненської області на користь ОСОБА_7 16 000, 00 грн. витрат на послуги адвоката.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Прокуратури Рівненської області в інтересах держави відмовити.

2. Стягнути з Прокуратури Рівненської області (33028, м. Рівне, вул. 16 липня, 52, код 02910077) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 (33028, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 16 000, 00 грн. витрат за послуги адвоката. Видати наказ.

3. Повернути Прокуратурі Рівненської області (33028, м. Рівне, вул. 16 липня, 52, код 02910077) з Державного бюджету України 36 506, 34 грн. судового збору. Підставою для повернення судового збору є дане рішення, затверджене гербовою печаткою.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 28.08.2017 р.

Суддя Ю.О. Підченко