номер провадження справи 33/38/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2017 Справа № 908/1644/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі Пологівського району електричних мереж (70608, Запорізька область, м. Пологи, вул. Суворова, 6)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (юридична адреса: 70500, АДРЕСА_1; поштова адреса: АДРЕСА_2

про стягнення суми,

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: Сторчак В.І. - довіреність № 115 від 06.02.2017 р.

від відповідача : не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" в особі Пологівського району електричних мереж звернулося в господарський суд Запорізької області із позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості за договором про постачання електричної енергії № 497 від 22.08.2007 р. в розмірі 4342,03 грн., з яких: сума 3056,76 грн. - заборгованість за активну електроенергію, сума 87,48 грн. - 3 % річних, сума 559,88 грн. - інфляційних втрат, сума 637,91 грн. - пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання умов укладеного між Сторонами Договору про постачання електричної енергії № 497 від 22.08.2007р. позивачем поставлено відповідачу активну електричну енергію в період серпень-листопад 2016 року на загальну суму 8565,20 грн. Проте, відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленої електроенергії виконав лише частково в сумі 5508,44 грн. Неналежне виконання грошового зобов'язання потягло за собою нарахування передбачених п. 4.2.1 Договору та ст. 625 ЦК України санкцій. Посилаючись на положення ст.ст. 525, 526, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193, 232 Господарського кодексу України та Правила користування електричною енергією, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.08.2017 р. порушено провадження у справі № 908/1644/17, розгляд якої призначено на 29.08.2017 р.

Відповідач - вимоги суду, викладені в ухвалі від 10.08.2017 р. щодо надання письмового відзиву та витребуваних документів не надав, свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до підпункту 3.9.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В даному випадку, ухвала господарського суду від 10.08.2017 р. про порушення провадження у справі та призначення її до розгляду на 29.08.2017 р. була направлена судом на юридичну адресу відповідача: 70500, АДРЕСА_1, яка співпадає з місцезнаходженням відповідача, визначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (Витяг з ЄДРПОУ наявний в матеріалах справи) та на поштову адресу: АДРЕСА_2

Згідно долученого до матеріалів справи Повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвала суду від 10.08.2017 р. була отримана особисто відповідачем за юридичною адресою -16.08.2017 р.

Тобто, про час та місце слухання даної справи відповідач був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 75 ГПК України дозволяє суду розглянути спір за наявними у справі матеріалами, у випадку, якщо відзив на позов та витребувані судом документи не надані.

Оскільки про час та місце судового розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі його представника за наявними у справі матеріалами.

За клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені у позовній заяві. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні 29.08.2017 р. прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 22.08.2007 року між позивачем (Постачальником електричної енергії) та відповідачем (Споживачем) укладено договір про постачання електричної енергії № 497, за умовами якого Постачальник електричної енергії продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку № 1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу», а Споживач оплачує Постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Згідно із п.п. 2.2.2 Договору Постачальник електричної енергії зобов'язався постачати Споживачу електроенергію, як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 та з урахуванням умов розділу 6 цього договору, і в свою чергу, згідно до п.п. 2.3.4 Договору, Споживач зобов'язався оплачувати вартість електричної енергії згідно з умовами додатка № 4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію» та додатка № 5 «Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії».

Пунктом 2.1 Договору визначено, що під час виконання умов цього Договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, Сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією.

Відповідно до п.п. 2.3.2, 2.3.4 Договору Споживач зобов'язався дотримуватися режиму споживання електричної енергії, узгодженого згідно з умовами розділу 5 цього договору; оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатку № 4 "Порядок розрахунків за активну електричну енергію".

Умовами пункту 4.2.1 Договору встановлена відповідальність Споживача за недотримання термінів сплати рахунків або платіжних вимог-доручень за активну електроенергію у вигляді пені, розмір якої визначений 0,5% від суми платежу за кожний день прострочення та обмежується подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла в період нарахування пені.

Відповідно до п. 4 Додатку № 4 до Договору «Про порядок розрахунків за активну електричну енергію» Споживач не пізніше 14-00 годин 2-го робочого дня місяця, наступного за розрахунковим, направляє свого представника до Постачальника електричної енергії для подання у двох примірниках, підписаних уповноваженою особою Споживача та скріплених його печаткою: "Акта про спожиту протягом розрахункового періоду активну електроенергію" та Акта звірки. Постачальник електричної енергії підписує подані акти та один примірник повертає Споживачу.

Пунктом 6 додатку № 4 до Договору "Про порядок розрахунків за активну електроенергію", визначено, що за підсумками розрахункового періоду Постачальник електричної енергії виписує Споживачу рахунок або платіжну вимогу-доручення для остаточного розрахунку. Сума платежу при остаточному розрахунку визначається, виходячи з тари фів на активну електроенергію та фактичного обсягу спожитої енергії, згідно даних наданих Споживачем "Акта про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію" з урахуванням сум платежів, що надійшли від Споживача.

Згідно п. 9 додатку № 4 до Договору "Про порядок розрахунків за активну електроенергію" рахунки або платіжні вимоги-доручення направляються Постачальником електричної енергії Споживачу поштою рекомендованим листом, нарочним або віддаються уповноваженому представнику Споживача під розпис у пронумерованому, прошитому та скріпленому печаткою Постачальника електричної енергії журналі.

Відповідно до п. 10 Додатка № 4 "Порядок розрахунків за активну електроенергію" до Договору Споживач зобов'язаний у термін, що не перевищує 5 операційних днів з дати отримання рахунка або платіжної вимоги-доручення здійснити оплату.

Як узгоджено Сторонами в п. 11 Додатка № 4 "Порядок розрахунків за активну електроенергію" до Договору, якщо Споживач не надав Акт про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію в обумовлений термін, Постачальник електричної енергії самостійно визначає обсяги спожитої електроенергії та надає Споживачу рахунок або платіжну вимогу-доручення для сплати. Сума платежу розраховується виходячи із середньодобового обсягу споживання електроенергії за попередній розрахунковий період з подальшим перерахунком у разі надання Споживачем даних про використану електричну енергію протягом наступного розрахункового періоду.

Тривалість періоду розрахунку за середньодобовим обсягом споживання електричної енергії не перевищує один розрахунковий період, після чого розрахунок обсягу спожитої електричної енергії здійснюється Постачальником електричної енергії за величиною дозволеної потужності струмоприймачів та кількістю годин їх використання визначених згідно п. 6 Додатку № 5 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» без подальшого перерахунку.

Відновлення розрахунків за розрахунковим засобами обліку здійснюється після спільного складання акта, в якому фіксуються покази розрахункових засобів обліку електричної енергії. Пунктом 2.1 Договору визначено, що під час виконання умов цього Договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, Сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією.

Абзацом 2 пункту 7.10 Договору визначено, що у разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, постачальник електричної енергії має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

Відповідно до п. 9.4 Договору він набуває чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня 2007 р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Оскільки сторонами не надано доказів надіслання на адреси сторін заяв про припинення дії Договору, суд приходить до висновку, що строк дії Договору пролонговано на той самий термін і на тих самих умовах, які були ним передбачені, та у заявлений до стягнення період він був чинним.

Як зазначено в позовній заяві, в порушення умов Договору та своїх зобов'язань, відповідач не надав «Акт про спожиту електричну енергію» за серпень місяць 2016 року, тому позивач здійснив розрахунок за цей місяць виходячи із середньодобового обсягу споживання за попередній (липень) місяць 2016 року та направив 05.09.2016 р. рекомендованим листом відповідачу рахунок № 497/8а від 02.09.2016 р. на суму 23,74 грн.

За вересень відповідач також не надав звіт про спожиту електроенергію, тому позивач нарахував йому до сплати за величиною дозволеної потужності струмоприймачів (5 кВт) та кількістю годин їх використання (30 днів по 16 год. на добу), що склало обсяг 2400 кВт/год., а в грошовому виразі 5177,66 грн. Розрахунок та рахунок № 497/9а від 04.10.2016 р. відправлені Споживачу рекомендованим листом 05.10.2016 року.

18.10.2016 року відповідач звернувся до позивача із заявою про поновлення розрахунків за показами приладу обліку, в цей же день був складений спільний Акт № 5988 контрольного огляду засобу обліку.

За період із 01.10.2016 по 17.10.2016 (до дня складання акту) Споживачу здійснено нарахування за величиною дозволеної потужності та годин використання, що склало 3214,88 грн., з 18 до 31 жовтня 2016 р. - згідно показів приладу обліку - 75,64 грн. У зв'язку з чим, виставлено до оплати рахунок № 497/10а від 02.11.2016 р. на суму 3290,52 грн.

Згідно Акту про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію, за листопад 2016 р. відповідачу нараховано до сплати суму 73,28 грн. У зв'язку з чим, виставлено до оплати рахунок № 497/11а від 29.11.2016 р. на суму 73,28 грн.

Таким чином, загальна сума до сплати відповідачем за період із серпня по листопад 2016 р. за Договором склала суму 8565,20 грн.

Виставлені позивачем на оплату рахунки відповідачем були оплачені частково.

Так, 02.09.2016 р. відповідачем було перераховано суму 36,00 грн. Зі сплаченої відповідачем суми 36,00 грн., позивачем суму 0,81 грн. було зараховано за серпень 2016 р. та суму 35,19 грн. було зараховано за вересень 2016 р.

20.10.2016 року та 07.12.2016 р. відповідачем здійснені платежі на суму відповідно 271,85 грн. та 5177,66 грн. Зі сплаченої відповідачем суми 271,85 грн., позивачем суму 73,28грн. було зараховано за листопад 2016 р. та суму 198,57 грн. було зараховано за вересень 2016 р.

Зі сплаченої відповідачем суми 5177,66 грн., позивачем суму 4943,90 грн. було зараховано за вересень 2016 р. та суму 233,76 грн. було зараховано за жовтень 2016 р.

Крім того, станом на 01.08.2016 р., відповідачем було перераховано позивачу суму 22,93 грн., яку останнім, було зараховано в якості оплати за серпень 2016 р.

Всього, за період серпень-листопад 2016 р. позивачем було зараховано зі здійснених відповідачем оплат суму 5508,44 грн.

Решта боргу складає 3056,76 грн. (за жовтень 2016 р.).

07.04.2017 р. позивач направив на адресу відповідача Вимогу-Претензію (вих. № 606 від 06.04.2017 р.) про сплату в термін до 12.04.2017 р. заборгованості за спожиту електроенергію за жовтень 2016 р. в сумі 3056,76 грн.

Претензія позивача була залишена відповідачем без задоволення.

Позовні вимоги про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості за договором про постачання електричної енергії № 497 від 22.08.2007 р. в розмірі 4342,03 грн., з яких: сума 3056,76 грн. - заборгованість за активну електроенергію, сума 87,48 грн. - 3 % річних, сума 559,88 грн. - інфляційних втрат, сума 637,91 грн. - пені, стали предметом судового розгляду у даній справі.

Згідно з положеннями ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Відповідно до ст. 275 Господарського кодексу України (ГК України) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Правовідносини сторін у справі врегульовані договором № 497 від 22.08.2007 р. про постачання електричної енергії.

Матеріали справи свідчать, що за період серпень-листопад 2016 р. відповідачем було спожито активної електричної енергії на загальну суму 8565,20 грн.

За змістом розділу 2 Договору Постачальник електричної енергії зобов'язується постачати Споживачу електроенергію як різновид товару, а Споживач зобов'язується виконувати умови цього Договору, оплачувати Постачальнику електричної енергії її вартість згідно з умовами Додатка № 4 "Порядок розрахунків за активну електричну енергію".

Як вказано в п. 1 Додатку № 4 до Договору, розрахунковим вважається період з 00 годин першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця. Пунктом 4 цього Додатку встановлений обов'язок Споживача надати не пізніше робочого дня наступного за розрахунковим «Акт про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію» в двох примірниках за формою Додатка № 5.1.

Пунктом 11 Додатку № 4 встановлено, що якщо Споживач не надав «Акт про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію» в обумовлений термін, Постачальник електричної енергії самостійно визначає обсяги спожитої електроенергії та надає Споживачу рахунок або платіжну вимогу-доручення для сплати. Сума платежу розраховується виходячи із середньодобового обсягу споживання електроенергії за попередній розрахунковий період з подальшим перерахунком у разі надання Споживачем даних про використану електричну енергію протягом наступного розрахункового періоду.

Тривалість періоду розрахунку за середньодобовим обсягом споживання електричної енергії не перевищує один розрахунковий період, після чого розрахунок обсягу спожитої електричної енергії здійснюється Постачальником електричної енергії за величиною дозволеної потужності струмоприймачів та кількістю годин їх використання визначених згідно п. 6 Додатку № 5 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» без подальшого перерахунку.

Відновлення розрахунків за розрахунковим засобами обліку здійснюється після спільного складання акта, в якому фіксуються покази розрахункових засобів обліку електричної енергії.»

Аналогічні вимоги визначені пунктом 6.39 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ від 31.07.1996 № 28 із змінами і доповненнями.

Як свідчать обставини справи, в порушення умов Договору та своїх зобов'язань, відповідач не надав позивачу Акт про спожиту електричну енергію за серпень місяць 2016 року. У зв'язку з цим, позивач здійснив розрахунок за серпень 2016 р. виходячи із середньодобового обсягу споживання за попередній (липень) місяць 2016 року та направив 05.09.2016 р. рекомендованим листом відповідачу рахунок № 497/8а від 02.09.2016 р. на суму 23,74 грн.

За вересень 2016 р. відповідач також не надав звіт про спожиту електроенергію, тому нарахування були здійснені позивачем за величиною дозволеної потужності струмоприймачів (5 кВт) та кількістю годин їх використання (30 днів по 16 год. на добу), що склало обсяг 2400 кВт/год. на суму 5177,66 грн. Розрахунок та рахунок № 497/9а від 04.10.2016 р. були направлені Споживачу рекомендованим листом 05.10.2016 року.

18.10.2016 р. відповідач звернувся до позивача із заявою про поновлення розрахунків за показами приладу обліку. Того ж дня був складений спільний Акт № 5988 контрольного огляду засобу обліку.

За період із 01.10.2016 р. по 17.10.2016 р. (до дня складання Акту) Споживачу здійснено нарахування за величиною дозволеної потужності та годин використання, що склало 3214,88 грн., з 18 до 31 жовтня 2016 р. - згідно показів приладу обліку - 75,64 грн. Згідно Акту про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію за жовтень 2016 р., відповідачем спожито електроенергії на загальну суму 3290,52 грн. У зв'язку з чим, відповідачу було виставлено на оплату Рахунок № 497/10а від 02.11.2016 р. на суму 3290,52 грн.

Згідно Акту про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію за листопад 2016 р., відповідачем спожито електроенергії на загальну суму 73,28грн. У зв'язку з чим, відповідачу було виставлено на оплату Рахунок № 497/11а від 29.11.2016 р. на суму 73,28 грн.

За умовами п. 10 Додатку № 4 до Договору Споживач зобов'язаний у термін, що не перевищує 5 операційних днів з дати отримання рахунка або платіжної вимоги-доручення здійснити оплату.

Датою отримання рахунка або платіжної вимоги-доручення вважається:

при направленні рекомендованим листом - дата, зазначена на фінансовому чеку поштового відділення, що підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту - 3 дні, по області - 5 днів, по Україні - 7 днів);

у випадку вручення рахунка або платіжної вимоги-доручення уповноваженому

представнику Споживача під розпис в журналі, дата зазначена у журналі;

при направленні нарочним - дата вручення Споживачу.

В даному випадку, рахунок за серпень 2016 р. було направлено відповідачу - 05.09.2016 р., що підтверджується фіскальним чеком від 05.09.2016 р.; рахунок за вересень 2016 р. було направлено відповідачу - 05.10.2016 р., що підтверджується фіскальним чеком від 05.10.2016 р.; рахунок за жовтень 2016 р. було отримано відповідачем - 02.11.2016 р., що підтверджується витягом із журналу видачі рахунків та попереджень за 2016 рік та наявністю підпису представника відповідача на рахунку; рахунок за листопад 2016 р. було отримано відповідачем - 29.11.2016 р., що підтверджується наявністю підпису представника відповідача на рахунку.

Отже, з урахуванням умов Договору, термін оплати рахунка за серпень 2016 р. - 16.09.2016 р.; за вересень 2016 р. - 18.10.2016 р.; за жовтень 2016 р. - 09.11.2016 р.

Відповідно до п. 7.10 Договору у разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, постачальник електричної енергії має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

Наведене вище кореспондується з абз. 2 п. 6.5 Правил користування електричною енергією.

В даному випадку, 02.09.2016 р. відповідачем було перераховано суму 36,00 грн. Зі сплаченої відповідачем суми 36,00 грн., позивачем суму 0,81 грн. було зараховано за серпень 2016 р. та суму 35,19 грн. було зараховано за вересень 2016 р.

20.10.2016 року та 07.12.2016 р. відповідачем здійснені платежі на суму 271,85 грн. та 5177,66 грн., відповідно. Зі сплаченої відповідачем суми 271,85 грн., позивачем суму 73,28грн. було зараховано за листопад 2016 р. та суму 198,57 грн. було зараховано за вересень 2016 р.

Зі сплаченої відповідачем суми 5177,66 грн., позивачем суму 4943,90 грн. було зараховано за вересень 2016 р. та суму 233,76 грн. було зараховано за жовтень 2016 р.

Крім того, станом на 01.08.2016 р., відповідачем було перераховано позивачу суму 22,93 грн., яку останнім, було зараховано в якості оплати за серпень 2016 р.

Всього, за період серпень-листопад 2016 р. позивачем було зараховано зі здійснених відповідачем оплат суму 5508,44 грн.

Решта боргу в сумі 3056,76 грн. (за жовтень 2016 р.), залишилась несплаченою.

За приписами ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Факт порушення відповідачем умов, визначених змістом зобов'язання та факт несплати відповідачем суми 3056,76 грн. за активну електроенергію, позивачем доведений, документально підтверджений в судовому засіданні та відповідачем не спростований.

Отже, з підстав зазначених вище, суд знаходить позовну вимогу про стягнення суми основного боргу 3056,76 грн. за активну електроенергію обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України. Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов'язання.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги наведені вище приписи законодавства, представлені докази, а також роз'яснення, викладені у п. 1.12 Пленуму, відповідно до якого з огляду на вимоги ч.1 ст. 47 і ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Позивач просить стягнути з відповідача суму 87,48 грн. - 3% річних (за період з 19.10.2016 р. по 21.10.2016 р. на суму 5142,47 грн.; з 22.10.2016 р. по 07.12.2016 р. на суму 4943,90 грн.; з 10.11.2016 р. по 07.12.2016 р. на суму 3290,52 грн. та з 08.12.2016 р. по 01.08.2017 р. на суму 3056,76 грн.).

У пункті 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

За змістом п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Враховуючи викладене, судом перевірено розрахунки позивача із урахуванням роз'яснень Пленуму, приписів законодавства та встановлено, що у них допущено помилки. Зокрема, при розрахунку 3% річних позивач безпідставно включає в період часу, за який здійснюється стягнення, день фактичної оплати (дату здійснення зарахувань).

Розрахунок 3% річних перевірено судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство". При цьому, суд виходив з дати початку порушення грошового зобов'язання, суми боргу, що існувала у спірний період, дат здійснених відповідачем оплат (дат здійснених зарахувань).

Суд відзначає, що вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню. Так, за заявлений позивачем період часу, належний до стягнення розмір суми 3% річних становить суму 86,70 грн., а не суму 87,48 грн., яку заявлено позивачем до стягнення. У зв'язку з цим, в решті позовної вимоги про стягнення 3% річних слід відмовити, як нарахованої та заявленої до стягнення необґрунтовано.

Вимога про стягнення втрат від інфляції також підлягає частковому задоволенню.

При цьому суд виходив з наступного:

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 р. № 14, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. № 62-97р.

Так, в зазначеному листі ВСУ від 03.04.1997р. № 62-97р. вказано, що при застосуванні індексу інфляції потрібно мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, тому умовно необхідно вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

В даному випадку, позивачем заявлено до стягнення суму 559,88 грн. втрат від інфляції за період жовтень 2016 р. - червень 2017 р.

Дослідивши розрахунок позивача, судом встановлено, що при його складанні позивачем не було враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство", врахувавши приписи постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14, листа ВСУ від 03.04.1997р. № 62-97р., дати початку порушення грошового зобов'язання, суми боргу, що існувала у спірний період, дат здійснених відповідачем оплат та самостійно визначеного позивачем періоду нарахування втрат від інфляції, вимога про стягнення інфляційних втрат задовольняється судом частково - в загальному розмірі 359,03 грн. В решті позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат слід відмовити, як нарахованої та заявленої до стягнення необґрунтовано.

Крім того, відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Разом з тим, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимога про стягнення пені заявлена позивачем на підставі п. 4.2.1 Договору, яким передбачено, що за недотримання термінів сплати рахунків або платіжних вимог-доручень за активну електроенергію, Споживач сплачує Постачальнику електричної енергії пеню за весь період часу, протягом якого не виконане зобов'язання по сплаті, в розмірі 0,5% від суми платежу за кожний день прострочення (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені) по день фактичної оплати.

Враховуючи викладене, судом перевірено розрахунки позивача із урахуванням роз'яснень Пленуму, приписів законодавства та встановлено, що у них допущено помилки. Зокрема, при розрахунку пені позивач безпідставно включає в період часу, за який здійснюється стягнення, день фактичної оплати (дати здійснених зарахувань). Також, у розрахунку позивачем було допущено помилку щодо кількості днів прострочення.

Розрахунок пені перевірено судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство". При цьому, суд виходив з дати початку порушення грошового зобов'язання, суми боргу, що існувала у спірний період, дат здійснених відповідачем оплат (дат здійснених зарахувань).

Перевіривши розрахунок пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», суд відзначає, що вимога про стягнення пені підлягає задоволенню частково у розмірі 608,42 грн. В решті вимоги про стягнення пені суд відмовляє, як нарахованої та заявленої до стягнення безпідставно.

З урахуванням вищевикладеного, позов задовольняється частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми 1514,72 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (юридична адреса: 70500, АДРЕСА_1; поштова адреса: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі Пологівського району електричних мереж (70608, Запорізька область, м. Пологи, вул. Суворова, 6, ) заборгованість за активну електроенергію у розмірі 3056 (три тисячі п'ятдесят шість) грн. 76 коп., зарахувавши на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № 8156 філія Запорізьке ОУ АТ «Ощадбанк».

Видати наказ.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (юридична адреса: 70500, АДРЕСА_1; поштова адреса: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі Пологівського району електричних мереж (70608, Запорізька область, м. Пологи, вул. Суворова, 6, ) пеню у розмірі 608 (шістсот вісім) грн. 42 коп., 3% річних в розмірі 86 (вісімдесят шість) грн. 70 коп., втрати від інфляції в розмірі 359 (триста п'ятдесят дев'ять) грн. 03 коп. на рахунок № 801 в ПАТ «Метабанк», МФО 313582.

Видати наказ.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (юридична адреса: 70500, АДРЕСА_1; поштова адреса: АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі Пологівського району електричних мереж (70608, Запорізька область, м. Пологи, вул. Суворова, 6, ) судовий збір у розмірі 1514 (одна тисяча п'ятсот чотирнадцять) грн. 72 коп. на рахунок № 801 в ПАТ «Метабанк», МФО 313582.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України

31.08.2017 р.

Суддя М.В. Мірошниченко