ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2017р. Справа № 917/1083/17

За позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мусіївське", 37830, Полтавська область, Хорольський район, с. Мусіївка

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пирятинська птахофабрика", 37044, Полтавська область, Пирятинський район, с. Вікторія, вул. Київська, 4В

про визнання договору купівлі-продажу № 65/0415 від 15.04.2015 р. укладеним та стягнення 28 839,21 грн.

Суддя О.С. Семчук

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 04.01.2017р.);

від відповідача: не з"явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Мусіївське" (далі - позивач/ СТОВ "Мусіївське") звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пирятинська птахофабрика" (далі - відповідач/ ТОВ "Пирятинська птахофабрика") про визнання договору купівлі-продажу № 65/0415 від 15.04.2015р. між ТОВ "Пирятинська птахофабрика" та СТОВ "Мусіївське" укладеним та стягнення 28 839,21 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на досягнення згоди між сторонами з усіх істотних умов договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції та надання послуг з навантаження та перевезення товару, на існування між сторонами взаєморозрахунків (часткова оплата), а також на невиконання відповідачем умов договору щодо оплати отриманого ним товару та наданих йому послуг.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 10.07.2017р. порушено провадження у справі.

Ухвалою суду від 25.07.2017р. у зв'язку із неявкою в судове засідання представника відповідача та не поданням відповідачем відзиву на позов розгляд справи було відкладено на 29.08.2017р.

В судове засідання 29.08.2017р. представник відповідача не з'явився, про час, дату та місце проведення судового засідання відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, строк розгляду справи, встановлений ГПК України, закінчується, то справа розглядається без участі представника відповідача.

Відповідач відзиву на позов не надав.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, керуючись ст. 75 ГПК України, суд розглядає справу і вирішує спір за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримує у повному обсязі.

В судовому засіданні 29.08.2017р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач у позові стверджує, що 14.04.2015р. між СТОВ «Мусіївське» та ТОВ «Пирятинська птахофабрика» було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції (корма: сінаж, жом) та надання послуг з навантаження та перевезення товару, за яким позивач виступає продавцем, а відповідач - покупцем.

Як зазначає позивач, після усної домовленості він приступив до виконання обов'язків та в період з 17.04.2015р. по 18.05.2015р. поставив відповідачу товару на загальну суму 72398,36 грн., а також надав йому послуги: автопослуги та навантажувально-розвантажувальні роботи.

Також позивач стверджує, що 05.05.2015р. він направив на адресу відповідача два примірники проекту договору купівлі-продажу, видаткові накладні та акти виконаних робіт для підписання та скріплення печаткою. На підтвердження вказаного позивачем надано копію квитанції Укрпошти про оплату рекомендованого листа адресованого відповідачу, а також копію сторінки журналу реєстрації вихідної кореспонденції СТОВ "Мусіївське" за 2015 рік.

Відповідач підписаного та скріпленого печаткою екземпляру договору позивачу не повернув, проте будь-яких заперечень щодо умов договору теж не направив.

Як зазначає позивач, відповідач за надані послуги та отриманий товар розрахувався частково, на суму 49148,97 грн., а різницю у сумі 23249,41 грн. обіцяв сплатити до 20.08.2016р.

Підтвердженням цього факту є лист Відповідача за № 15/04-1 від 15.04.2016р. (копія листа - в матеріалах справи).

Станом на момент подання позовної заяви відповідач не сплатив 23249,41 грн. у зв'язку з цим позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу № 65/0415 від 15.04.2015р. між ТОВ "Пирятинська птахофабрика" та СТОВ "Мусіївське" укладеним, а також просить стягнути з відповідача заборгованість за договором купівлі-продажу № 64/0415 від 15.04.2015р. на загальну суму 28839,21 грн., в тому числі 23249,41 грн. заборгованості за надані послуги та товар, 2305,94 грн. пені, 2743,39 грн. втрат від інфляції, 540,50 грн. 3% річних.

Вирішуючи питання щодо визнання договору купівлі-продажу № 65/0415 від 15.04.2015р. між ТОВ "Пирятинська птахофабрика" та СТОВ "Мусіївське" укладеним, суд виходить з наступного.

Стаття 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Статтею 627 ЦК України встановлена свобода договору.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Частиною ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Частиною 1 ст. 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Згідно ст. 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Статтею 208 ЦК України передбачено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 2 ст. 16 ЦК України визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Частина 1 ст. 33 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу № 65/0415 від 15.04.2015р. не підписано уповноваженою на це особою відповідача та не скріплено печаткою.

Належні докази направлення позивачем відповідачу пропозиції щодо укладення договору № 65/0415 від 15.04.2015р. та двох примірників договору в матеріалах справи відсутні. Наявна в матеріалах справи копія квитанції № 231626 від 05.05.2015р. сама по собі без опису вкладення не являється належним доказом направлення відповідачу саме пропозиції про укладення договору та 2-х примірників договору, як це передбачено нормами чинного законодавства.

Журнал вихідної кореспонденції позивача, в якому вказано про направлення відповідачу 2-х екземплярів договору теж не є належним доказом направлення примірників договору відповідачу, оскільки є одностороннім документом позивача.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем відповідачу проекту договору купівлі-продажу № 65/0415 від 15.04.2015р.

Докази на підтвердження того, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору в матеріалах справи відсутні.

Твердження позивача стосовно того, що відповідач здійснив фактичні дії щодо виконання договору купівлі-продажу № 65/0415 від 15.04.2015р. суд ставить під сумнів. Жодних доказів на підтвердження поставки відповідачу товару, а також на підтвердження надання послуг позивач не надав. Наявні в матеріалах справи копії видаткових накладних № 192 від 17.04.2015р., № 187 від 26.04.2015р., № 230 від 05.05.2015р., № 231 від 08.05.2015р., № 247 від 15.05.2015р., № 248 від 18.05.2015р., а також копії актів виконання робіт (надання послуг) № 38 від 30.04.2015р., № 41 від 05.05.2015р., № 42 від 08.05.2015р., № 49 від 15.05.2015р., № 50 від 18.05.2015р. не містять підписів уповноважених представників замовника (відповідача), а також його печатки.

Відсутність у вказаних видаткових накладних обов'язкових реквізитів (підпису представника відповідача та його печатки) не є підставою для висновку про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів у зв'язку з господарською операцією мав місце. Проте інших даних, з яких би вбачався фактичний рух актив у зв'язку з господарськими операціми між сторонами, суду не надано.

Докази часткової оплати, на які посилається позивач, в матеріалах справи відсутні.

Лист відповідача № 15/04-1 від 15.04.2016р., яким він гарантував сплатити заборгованість в сумі 43248,21 грн. позивачу, суд не може розцінювати як доказ здійснення відповідачем фактичних дій щодо виконання договору купівлі-продажу № 65/0415 від 15.04.2015р., оскільки вказаний лист не містить посилання на зазначений договір.

Відповідно до приписів ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України (далі- ГПК України) судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України).

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Статтею 34 ГПК України встановлено вимоги щодо належності та допустимості доказів. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, керуючись нормами чинного законодавства, господарський суд дійшов до висновку, що вимога позивача про визнання договору купівлі-продажу № 65/0415 від 15.04.2015р. між ТОВ "Пирятинська птахофабрика" та СТОВ "Мусіївське" укладеним є необгрунтованою, а отже задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованість за договором купівлі-продажу № 64/0415 від 15.04.2015р. на загальну суму 28839,21 грн., в тому числі 23249,41 грн. заборгованості за надані послуги та товар, 2305,94 грн. пені, 2743,39 грн. втрат від інфляції, 540,50 грн. 3% річних, суд зазначає наступне.

Оскільки позивачем не доведено факт укладення між сторонами договору купівлі-продажу № 64/0415 від 15.04.2015р., підстави для стягнення заборгованості по вказаному договору відсутні. Отже, вимога позивача про стягнення 23249,41 грн. за цим договором є безпідставною та необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати понесені позивачем, йому не відшкодовуються у зв'язку із відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.09.2017р.

Суддя О.С. Семчук