ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року Справа № 910/21682/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Погребняка В.Я.,
суддів:Панової І.Ю., Катеринчук Л.Й.,
розглянувши касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Агроветкорм"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 року
у справі№ 910/21682/15 господарського суду м. Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Агроветкорм"
доДержавного підприємства "Конярство України"
простягнення боргу за поточними зобов'язаннями

за участю представників:

Державного підприємства "Конярство України" - Коноваленко Є.Л. дов. № 85 від 20.01.2017 року, Медведецький А.А. дов. № 120 від 04.05.2017 року

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду м. Києва знаходиться справа №910/21682/15 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Астарта-Київ" про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" (Далі - ДП "Конярство України", боржник, відповідач). Провадження у справі перебуває на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою господарського суду м. Києва від 15.10.2015.

27.12.2016 до господарського суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроветкорм" (Далі - ТОВ "Агроветкорм", позивач) із позовом про стягнення боргу за поточними зобов'язаннями за договором поставки.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 28.12.2016 заяву ТОВ "Агроветкорм" до ДП "Конярство України" про стягнення боргу за поточними зобов'язаннями прийнято судом та призначено до розгляду на 30.01.2017 в межах справи №910/21682/15 про банкрутство Державного підприємства "Конярство України".

Рішенням господарського суду м. Києва від 13.02.2017 у справі №910/21682/15 (суддя Чеберяк П.П.) позов задоволено повністю, стягнуто з Державного підприємства "Конярство України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроветкорм" основний борг в розмірі 458 000 грн. 00 коп., 38 відсотків річних в розмірі 120 171 грн. 65 коп., інфляційні втрати в розмірі 18 311 грн. 52 коп., пеню в розмірі 97 186 грн. 82 коп. та судовий збір в розмірі 2 756 грн. 00 коп.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 (судді: Сотніков С.В. - головуючий, Руденко М.А., Майданевич А.Г.) апеляційну скаргу Державного підприємства "Конярство України" задоволено.

Рішення господарського суду міста Києва від 13.02.2017 у справі № 910/21682/15 скасовано в частині стягнення пені в розмірі 97186,82 грн.

Прийнято в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 97196,82 грн.

В решті рішення господарського суду міста Києва від 13.02.2017 у справі №910/21682/15 залишено без змін.

Постанова апеляційного господарського суду мотивована тим, що позивачем правомірно на підставі Договору та чинного законодавства здійснено нарахування пред'явлених до стягнення сум, вірно визначено періоди нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені, а відтак вимоги позивача є законними та обґрунтованими; водночас, з урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України (Далі - ГПК України), ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), встановлено наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 97 196,82 грн.

Не погодившись із постановою апеляційного господарського суду, ТОВ "Агроветкорм" звернулось до Вищого господарського суду України зі скаргою, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2017, а рішення господарського суду м. Києва від 13.02.2017 у справі №910/21682/15 залишити в силі, з огляду на порушення та невірне застосування судом другої інстанції положень п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/21682/15, відповідно до пункту 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Коваленко В.М., суддя - Поляков Б.М. (протокол передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.07.2017 року в матеріалах справи).

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України Пляс Н.В. від 10.07.2017, у зв'язку із відпусткою судді Полякова Б.М., Відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49, 2.3.50, 2.3.51 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 № 30 (зі змінами та доповненнями) призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі №910/21682/15 (розпорядження в матеріалах справи).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2017 року у судовій справі 910/21682/15 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я. (доповідач), суддя -суддя - Коваленко В.М., Білошкап О.В. (протокол повторного автоматизованого розподілу в матеріалах справи).

Ухвалою Вищого господарського суду України від 11.07.2017 року у справі №910/21682/15 (колегія суддів у складі: Погребняк В.Я. - головуючий (доповідач), Коваленко В.М., Білошкап О.В.) касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроветкорм" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 року у справі № 910/21682/15 прийнято до провадження та її розгляд призначено на 11.07.2017 року. Зупининено касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроветкорм" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 року у справі № 910/21682/15 до надходження оригіналу справи №910/21682/15 до Вищого господарського суду України.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України Пляс Н.В. від 10.07.2017, у зв'язку із перебуванням судді Панової І.Ю. на лікарняному, призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі №920/1975/14 (розпорядження в матеріалах справи).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2017 року у судовій справі №920/1975/14 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я. (доповідач), суддя - Білошкап О.В., суддя - Коваленко В.М. (протокол повторного автоматизованого розподілу в матеріалах справи).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2017 року у судовій справі №920/1975/14, відповідно до пункту 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я. (доповідач), суддя - Панова І.Ю., суддя - Білошкап О.В.(протокол повторного автоматизованого розподілу в матеріалах справи).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2017 року у судовій справі №920/1975/14, відповідно до пункту 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я. (доповідач), суддя - Коваленко В.М., суддя - Панова І.Ю., (протокол повторного автоматизованого розподілу в матеріалах справи).

Ухвалою Вищого господарського суду України від 14.08.2017 року у справі №910/21682/15 (колегія суддів у складі: Погребняк В.Я. - головуючий (доповідач), Панова І.Ю., Коваленко В.М.,) поновлено касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроветкорм" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 року у справі №910/21682/15. Справу призначено до розгляду на 22.08.2017 року.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2017 року у судовій справі №920/1975/14, відповідно до пункту 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я. (доповідач), суддя - Панова І.Ю., суддя - Поляков Б.М., (протокол повторного автоматизованого розподілу в матеріалах справи).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2017 року у судовій справі №920/1975/14, відповідно до пункту 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у зв'язку з перебуванням судді Полякова Б.М. на лікарняному, визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я. (доповідач), суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Панова І.Ю., (протокол повторного автоматизованого розподілу в матеріалах справи).

Колегія суддів Вищого господарського суду України у названому вище складі, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, заслухавши в судовому засіданні 22.08.2017 року повноважних представників сторін, дійшла висновку, що касаційна підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, у провадженні господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/21682/15 про банкрутство ДП "Конярство України" на стадії розпорядження майном боржника, порушена ухвалою місцевого господарського суду від 15.10.2015 року відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції чинній з 19.01.2013 року.

Матеріалами справи підтверджуються та судами встановлено обставини звернення до господарського суду м. Києва ТОВ "Агроветкорм" із заявою про стягнення боргу за поточними зобов'язаннями ДП "Конярство України" за договором поставки.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.12.2016 заяву ТОВ "Агроветкорм" до ДП "Конярство України" про стягнення боргу за поточними зобов'язаннями прийнято судом та призначено до розгляду на 30.01.2017 в межах справи № 910/21682/15 про банкрутство ДП "Конярство України".

В обґрунтування заявлених вимог ТОВ "Агроветкорм" зазначив, що 28.12.2015 року між позивачем та ДП "Конярство України" в особі філії "Запорізький кінний завод № 86" Державного підприємства "Конярство України" був укладений договір поставки товару № 28/12 згідно якого постачальник (позивач) зобов'язався передати у власність покупця (відповідача) товар (комбікорм, білково-вітамінні добавки (БВД), які застосовуються у виготовленні комбікормів) в кількості, за ціною в порядку та у строки встановлені цим договором, а покупець (відповідач) зобов'язується прийняти та сплатити його на умовах обумовлених цим договором (п. 1.1. договору).

Поставка товару здійснюється на базових умовах: EXW (склад постачальника, адреса склада: м. Дніпропетровськ, вул. Краснозаводська, 14) у відповідності з Правилами Інкотермс в редакції 2010 року якщо інші умови не будуть узгоджені в специфікації.

Сторонами впродовж строку дії на таких базових умовах було узгоджено сім специфікацій дати яких співпадають з датами поставки (датами видаткових, податкових накладних) та загалом на їх виконання поставлено товар на загальну суму 1 422 780,04 грн. згідно наступних видаткових накладних: від 04.01.2016 №1 на суму 164280,00 грн.; від 01.02.2016 № 1 на суму 259950,00 грн.; від 09.03.2016 № 2 на суму 81300,00 грн.; від 14.04.2016 № 7 на суму 85550,00 грн.; від 25.04.2016 № 15 на суму 139400,00 грн.; від 30.05.2016 № 19 на суму 163250,00 грн.; від 30.07.2016 р. № 12 на суму 173800,00 грн.; від 22.06.2016 р. № 13 на суму 259250,04 грн.; від 29.09.2016 р. № 14 на суму 96000,00 грн.

Відповідач частково оплатив поставлений товар в розмірі 964 780,04 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 3 від 14.01.2016 на суму 82000,00 грн.; № 1 від 29.01.2016 на суму 82280,00 грн.; № 2 від 22.02.2016 на суму 130000,00 грн.; № 2 від 04.03.2016 на суму 48950,00 грн.; № 10 від 05.04.2016 на суму 23000,00 грн.; № 2 від 14.04.2016 на суму 78000,00 грн.; № 2 від 21.04.2016 на суму 25000,00 грн.; № 1 від 04.05.2016 на суму 60 900,00 грн.; № 2 від 20.05.2016 на суму 80000,00 грн.; № 9 від 13.06.2016 на суму 100000,00 грн.; № 1 від 01.07.2016 на суму 21000,00 грн.; № 1 від 12.07.2016 на суму 50 000,00 грн.; № 9 від 25.07.2016 на суму 80000,00 грн.; № 11 від 03.08.2016 на суму 61 650,04 грн.; № 50 від 30.08.2016 на суму 42000,00 грн.

Отже, заборгованість відповідача становить 458 000 грн. та підтверджується, у тому числі актом звірки взаємних розрахунків від 19.10.2016.

Згідно п. 3.3 договору товар мав бути оплачений на умовах 100% передплати протягом 3-х банківських днів з дня отримання рахунку на оплату товару, але в будь-якому випадку не пізніше одного банківського дня до відвантаження (поставки) товару. Тобто, граничний строк оплати товару - не пізніше одного банківського дня до відвантаження (поставки) товару.

Згідно з пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і у Господарському кодексі України (Далі -ГК України). Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з вимогами ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття у строк та на умовах, обумовлених договором. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Задовольняючи позовні вимоги щодо основної заборгованості, суд першої інстанції встановив, що відповідач свої зобов'язання виконав не повністю та неналежним чином, передплату за отриманий товар у граничний строк, а саме, не пізніше одного банківського дня до відвантаження (поставки) товару, не здійснив, відтак, прострочення з боку відповідача виникло починаючи з кожного дня поставки окремої партії товару відповідно до узгоджених специфікацій та включаючи день поставки товару.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд, рішення якого підтримав суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору, а також положення ст.ст. 525, 526, 903 ЦК України та ст. 193 ГК України, при цьому основна заборгованість станом на день вирішення спору відповідача перед позивачем, яка підлягає стягненню становить 458 000 грн.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Стаття 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.3. ст. ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як встановив суд першої інстанції, за несвоєчасну оплату товару, пунктом 7.1.1 договору поставки від 28.12.2015 № 28/12 передбачено нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від вартості неоплаченого або несвоєчасно оплаченого товару, за кожний день прострочення, а також 36 відсотків річних від простроченої суми в порядку ст. 625 ЦК України.

У ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням наведених норм, встановлених обставин та здійсненої перевірки розрахунку позовних вимог, наведеним у заяві про збільшення позовних вимог, суд першої інстанції вирішив стягнути з відповідача на користь 120 171 грн. 65 коп. - 36 відсотків річних та інфляційні втрати в розмірі 18 311 грн. 52 коп.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок пені, здійснений у період прострочення відповідача, суд першої інстанції задовольнив, також, і вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 97 196 грн. 82 коп.

Водночас, місцевий господарський суд відхилив прохання про зменшення розміру пені зважаючи на майновий стан відповідача, який посилався на наявність справи про банкрутство ДП "Конярство України", а також на звіт про фінансовий результат за 2016 рік філії "Запорізький кінний завод № 86", в особі якої було укладено договір поставки товару № 28/12 від 28.12.2015 згідно якого збиток відповідача становить 4 809 000 грн.

Таке відхилення, суд першої інстанції мотивував тим, що за цими зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), отже нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій з усіх видів заборгованості за зобов'язаннями, строк яких настав після порушення провадження у справі про банкрутство та введення мораторію, припиняється згідно з частиною першою статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" лише з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Так, суд апеляційної інстанції повністю підтримав висновок суду першої інстанції, у тому числі щодо застосування штрафних санкцій у вигляді пені, нарахування якої здійснено у період прострочення відповідача на суму 97196,82 грн.

Разом з тим, суд другої інстанції встановив, що відповідач частково сплатив заборгованість перед позивачем, при цьому ДП "Конярство України" перебуває у процедурі розпорядження майном у зв'язку із порушенням щодо нього справи про банкрутство, крім того, згідно звіту про фінансовий результат за 2016 рік філії "Запорізький кінний завод № 86", в особі якої було укладено договір поставки товару № 28/12 від 28.12.2015, збиток відповідача становить 4809000 грн.

Також, суд другої інстанції встановив, що ухвалою попереднього засідання господарського суду міста Києва від 30.05.2016 у справі №910/21682/15 затверджено реєстр вимог кредиторів ДП "Конярство України" на загальну суму 145 323 371,05 грн.

Оцінивши вказані обставини як такі, що свідчать про тяжкий майновий стан відповідача, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, дійшов висновку про те, що у стягненні пені, яка нарахована у зв'язку з неналежним виконанням основного зобов'язання, слід відмовити враховуючи часткове виконання відповідачем зобов'язання з оплати поставленого товару, вважаючи розмір неустойки, який заявлений до стягнення неспіврозмірним із сумою основного боргу, та беручи до уваги обставини порушення щодо відповідача справи про банкрутство та значний розмір заявлених до нього вимог кредиторів.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховує, що ТОВ "Агроветкорм" оскаржує постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 у даній справі лише в частині пені.

Суд касаційної інстанції вважає висновок апеляційного господарського суду за змістом оскаржуваного судового рішення про відмову у стягненні пені помилковим, виходячи з такого.

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим в п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Право суду, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, передбачене п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України. При цьому, вказана процесуальна норма застосовується виключно у сукупності з нормами права матеріального, які передбачають можливість зменшення розміру пені, зокрема, ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України і ст. 233 Господарського кодексу України.

Так, у ст. 233 Господарського кодексу України передбачено у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Судом апеляційної інстанції встановлена наявність підстав для зменшення розміру пені, а саме: факт часткового виконання основного зобов'язання станом на час розгляду даної справи; майновий стан відповідача (перебуває у процедурі розпорядження майном), що правомірно дає підстави для застосування до відповідача вищенаведених законодавчих положень,

Встановивши наведені обставини та застосувавши при цьому положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, які і мають бути застосовані при зменшенні неустойки, суд апеляційної інстанції вийшов за межі своїх повноважень, скасувавши рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені у повному розмірі - 97186,82 грн. з прийняттям у цій частині нового рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у повному обсязі.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що за змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України у господарського суду відсутні правові підстави для відмови у позові про стягнення пені у повному обсязі.

Слід звернути увагу, що зменшити розмір штрафних санкцій можливо до розумної, обґрунтованої судом суми, але не менш ніж до 1 копійки, отже, у даному випадку, суд другої інстанції не зменшив, а повністю відмовив у задоволенні позову в цій частині, тобто повністю звільнив боржника від відповідальності за порушення норм законодавства та умов укладеного правочину.

Отже, процесуально правильно оформити рішення суду про зменшення розміру штрафних санкцій можливо виключно шляхом часткової, а не повної відмови у задоволенні позовних вимог про їх стягнення, з огляду на те, що зменшення розміру позовних вимог та відмова у задоволенні позовних вимог не є тотожними, отже, повна відмова у задоволенні вимог суперечить самому змісту поняття "зменшення вимог".

Щодо того, в якому саме провадженні - позовному чи в межах справи про банкрутство має бути розглянута заява ТОВ "Агроветкорм" про стягнення боргу за поточними зобов'язаннями ДП "Конярство України" за договором поставки - колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Відповідно до положень ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом № 2343-XII (Далі - Закон про банкрутство).

Згідно з п. п. 2, 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи про банкрутство; справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Ч. 9 ст. 16 ГПК України (виключна підсудність справ) передбачено, що справи у майнових спорах, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями ч. 4 ст. 10 Закону про банкрутство, відповідно до якої суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, тощо.

Системний аналіз положень Закону про банкрутство дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора (ч. 1 ст. 20 Закону про банкрутство); за позовом розпорядника майна (ч. 9 ст. 22 Закону про банкрутство); за заявою комітету кредиторів (ч. 8 ст. 26 Закону про банкрутство); за заявою керуючого санацією (ч. 5 ст. 28 Закону про банкрутство); за заявою ліквідатора (ч. 2 ст. 41 Закону про банкрутство).

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону про банкрутство, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до положень ст. 11128 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. п. 1 і 2 ч. 1 ст. 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

В постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 року у справі №908/4804/14 зазначається, що з огляду на приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації") щодо реалізації права на справедливий суд (п. 1 ст. 6 Конвенції): "одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру".

У рішенні у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації" ЄСПЛ також дійшов висновку, що принцип правової визначеності вимагає, серед іншого, щоб якщо суди ухвалили остаточне рішення в питанні, то їх рішення не піддавалося би сумніву. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Такі рішення можуть бути скасовані лише у виняткових обставинах, а не тільки з метою одержання іншого рішення у справі.

З огляду на викладене, з метою забезпечення прав і законних інтересів сторін спору на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, зважаючи на те, що господарськими судами передніх інстанцій під час розгляду справи прийняті вірні та обґрунтовані рішення (за виключенням відмови у стягненні пені судом другої інстанції) у справі, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про можливість перегляду постанови Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 року у справі №910/21682/15 у касаційному порядку в межах справи про банкрутство, без припинення провадження у даній справі з підстав необхідності її розгляду у позовному провадженні поза межами справи про банкрутство.

Відповідно до ч. 2 ст. 1115 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, постанова суду апеляційної інстанції у даній справі, в частині відмові у позові щодо стягнення пені, підлягає скасуванню, а справа - направленню у скасованій частині на новий апеляційний розгляд до Київського апеляційного господарського суду, якому належить врахувати викладене і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права і процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроветкорм" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 року у справі № 910/21682/15 скасувати в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення пені в сумі 97 196, 82 грн.

В цій частині справу № 910/21682/15 направити до Київського апеляційного господарського суду на новий апеляційний розгляд.

В іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 року у справі № 910/21682/15 залишити без змін.

Головуючий: Погребняк В.Я.
Судді:Панова І.Ю.
Катеринчук Л.Й.