РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2017 р. Справа № 903/616/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Філіпова Т.Л. ,

судді Грязнов В.В.

секретар судового засідання Драчук В.М.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 довіреність в справі;

відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 довіреність в справі;

від третьої особи не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду відповідача ОСОБА_4 підприємства "Сам-Моторс" на рішення господарського суду Волинської області від 01.06.2017 у справі № 903/616/16 (суддя: С.В. Бондарєв)

за позовом Державного підприємства "Вугілля України"

до відповідача: ОСОБА_4 підприємства "Сам-Моторс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_5 підприємство "Волиньвугілля"

про стягнення 44 189,19грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 01.06.2017 у справі №903/616/16 (суддя: С.В. Бондарєв) позовні вимоги Державного підприємства "Вугілля України" до ОСОБА_4 підприємства "Сам-Моторс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_5 підприємство "Волиньвугілля" про стягнення 44 189,19 грн., задоволено повністю. Вирішено стягнути з ОСОБА_4 підприємства "Сам-Моторс" на користь Державного підприємства "Вугілля України" 44189,19грн., в т.ч. 25 492,30 грн. - суми основного боргу, 1 802,49 грн.-3% річних, 16 894,40 грн. - суми індексу інфляції та 1 378,00 грн.- витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що позивачем та третьою особою надано достатньо доказів підтвердження поставки відповідачу вугілля, а саме виписка банку про перерахування позивачу коштів в сумі 88 000 грн. за вугілля з посиланням на договір №47-14/КПП від 14.10.2014 року, картка рахунку №361, посвідчення про якість вугілля №836, копія дорожньої відомості за вагонами №56300122, №56301351, пам'ятка прийомоздавача форми ГУ 45, рахунок-фактура №ВУ-СФ-0004767 від 09.12.2014р. на суму 113 492,30грн, авізо №12 від 31.12.2014 року, акт приймання-передачі вугільної продукції №18 від 09.12.2014р.; акт виконаних робіт №7 від 31.12.2014року, розрахунок знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до акту приймання-передачі вугільної продукції №18 від 09.12.2014р.; податкові накладні від 09.12.2014р. №3889, від 02.12.2014р. № 3868, заявка ПП "Сам-Моторс" на вантажопідйомний кран.

А тому, суд першої інстанції в рішенні суду прийшов до висновку про підставність позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 25 492,30 грн. основної заборгованості та стягнення з відповідача 1 802,49грн. -3% річних за період з 10.12.2014року по 21.04.2017р. та 16 894,40грн. інфляційних втрат за період з грудня 2014 року по березень 2017р. (включно) (з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог №0099/06 від 11.05.2017р. (вх.№01-65/86/17).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач ОСОБА_6 підприємство "Сам-Моторс" звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Волинської області від 01.06.2017 у справі №903/616/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ДП "Вугілля України" в повному обсязі.

Вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які господарський суд Волинської області визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

Звертає увагу апеляційного суду, що факт поставки вугілля не може вважатись доведеним, оскільки акт №18 приймання-передачі вугільної продукції від 09.12.2014 та розрахунок знижок/надбавок, ціни та вартості вугілля до акту №18 приймання-передачі вугільної продукції від 09.12.2014 не є підписаним відповідачем. Вважає, що дорожня відомість за вагонами №56300122, №56301351, яка взята до уваги судом першої інстанції не є належним та допустимим доказом, оскільки не містить відміток та будь-яких даних про приймання вантажу до перевезення перевізником, не містить жодних підписів відповідача, третьої особи, перевізника, не містить дати складення, а отже її не можна ідентифікувати як таку, що дійсно підтверджує поставку товару за позовними вимогами позивача. Також зазначає, що виписка з банку, картка рахунку №363, посвідчення про якість, пам`ятка прийомоздавача, заявка ПП «Сам-Моторс» на вантажопідйомний кран не можуть, апріорі, окремо від вищевказаних документів підтверджувати факт поставки.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 не прийнято до розгляду і повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_4 підприємства "Сам-Моторс" на рішення господарського суду Волинської області від 01.06.2017 у справі № 903/616/16 на підставі п.2 ч.1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України.

Усунувши порушення, які були встановлені вищезгаданою ухвалою суду, відповідач знову звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду 05.07.2017 у справі № 903/616/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Олексюк Г.Є., суддя Філіпова Т.Л.

ОСОБА_7о. керівника апарату суду від 06.07.2017 №01-04/878 у зв'язку перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі №903/616/16 ОСОБА_8 у період з 03.07.2017 по 01.08.2017 включно, перебуванням у відпустці судді-члена колегії ОСОБА_9 у період з 26.06.2017 по 11.07.2017 включно та відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, на виконання службової записки головуючого судді (судді-доповідача) у справі призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.07.2017 у справі № 903/616/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гудак А.В., суддя Маціщук А.В., суддя Петухов М.Г.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 відновлено ОСОБА_4 підприємству "Сам-Моторс" пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги та прийнято апеляційну скаргу до провадження. Розгляд скарги призначено на 17.08.2017 о 12:00 год.

09.08.2017 засобами електронного зв`язку (вх.№23524/17) та в подальшому поштовим відправленням 14.08.2017 (вх.№23881/17) до суду надійшли клопотання вих. б/н від 09.08.2017 за підписом ліквідатора позивача ДП "Вугілля України", в якому останній просить суд забезпечити проведення судового засідання по справі 903/616/16, яке призначено на 17.08.2017 о 12:00 год. у режимі відео конференції.

ОСОБА_7 керівника апарату суду від 14.08.2017 №01-04/1106 у зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі № 903/616/16 - ОСОБА_10 у період з 31 липня 2017 р. по 01 вересня 2017 р. включно, перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі № 903/616/16 - ОСОБА_11 у період з 31 липня 2017 р. по 01 вересня 2017 р. включно та відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, на виконання службової записки головуючого судді (судді-доповідача) у справі призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.08.2017 у справі № 903/616/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гудак А.В., суддя Філіпова Т.Л., суддя Грязнов В.М.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.08.2017 прийнято апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 підприємства "Сам-Моторс" на рішення господарського суду Волинської області від 01.06.2017 у справі № 903/616/16 за позовом Державного підприємства "Вугілля України" до відповідача: ОСОБА_4 підприємства "Сам-Моторс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_5 підприємство "Волиньвугілля" про стягнення 44 189,19 грн. до провадження у новому складі суду: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Філіпова Т.Л., суддя Грязнов В.В.

Даною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотань вих. № Б/н від 09.08.2017 ліквідатора позивача ДП "Вугілля України" про забезпечення проведення судового засідання 17.08.2017 о 12:00 год. у справі № 903/616/16 у режимі відеоконференції з підстав викладених в ухвалі суду.

14.08.2017 на адресу суду від ДП «Вугілля України» надійшов відзив в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_4 підприємства «Сам-Моторс» на рішення господарського суду Волинської області від 01.06.2017 у справі №903/616/16, а рішення господарського суду Волинської області від 01.06.2017 у справі №903/616/16 залишити без змін.

В судовому засіданні 17.08.2017 представник позивача апеляційну скаргу заперечив в повному обсязі, вважає рішення господарського суду Волинської області від 01.06.2017 у справі №903/616/16 законним та обґрунтованим, просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники відповідача в судовому засіданні 17.08.2017 підтримали доводи апеляційної скарги та надали пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, а тому просять його скасувати, а апеляційну скаргу - задоволити, з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

В судове засідання 17.08.2017 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 підприємство "Волиньвугілля", своїх представників не направило, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлено належним чином, причини неявки суду не повідомило.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3.9.2 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами і доповненнями) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Відповідно до статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача в судовому засіданні 17.08.2017, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Волинської області від 01.06.2017 у справі №903/616/16 слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду Волинської області від 11.10.2016 у справі №903/616/16, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 05.12.2016, в позові Державного підприємства "Вугілля України" до ОСОБА_4 підприємства "Сам-Моторс" про стягнення 40 732,86 грн. відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.02.2017 скасовано постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 05.12.2016 та рішення господарського суду Волинської області від 11.10.2016 у справі №903/616/16 та передано матеріали зазначеної справи на новий розгляд до господарського суду Волинської області.

Дана постанова Вищого господарського суду України мотивована тим, що огляду на приписи законодавства, умови договору та той факт, що відповідач не заперечує поставку товару, попередні судові інстанції мали б врахувати, що для спростування доводів позивача про поставку спірного обсягу вугілля, відповідач мав довести за допомогою наявних в нього документів про поставку іншої кількості товару, ніж та, що вказана позивачем.

Однак, такі докази, як зазначено вище у цій постанові, відповідачем не надавались і судом не витребовувались та не досліджувались, у звязку з чим, висновок попередніх судових інстанцій про відмову в позові з підстав недоведеності позивачем факту отримання товару відповідачем, при тому, що останній цього не заперечує, а зазначає лише про поставку товару на іншу суму, не надаючи на підтвердження таких заперечень жодного доказу, який би був складений не ним особисто або ж доказів, що мають бути наявні у відповідача згідно пункту 2.8. договору, які безпосередньо доводять обсяг поставленого вугілля, суд вважає таким, що не відповідає приписам ст.ст.42, 43, 47 ГПК України.

Крім того, звернуто увагу на те, що при новому розгляді справи судам необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін і, в залежності від встановлених обставин, вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 173 ГК України зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням.

Частиною 1 ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статей 11, 509 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.10.2014 року між ОСОБА_5 підприємством "Вугілля України" (постачальник) та ОСОБА_4 підприємством "Сам-Моторс" (покупець) укладено договір поставки вугілля №47-14/КПП, згідно п.1.1 якого постачальник зобовязувався поставити вугілля, а покупець прийняти його і оплатити його вартість (а.с. 7-8 т.1).

Відповідно до пунктів 2.1-2.2 поставці підлягає вугілля марки Г/Ж СШ (0-13), ДГ (0-200) орієнтовно в кількості 2000 тонн. Фактичні щомісячні обсяги постачання сторони узгоджують у додатках (специфікаціях) до цього договору. Поставка відбувається на підставі заявки покупця на умовах FCA (місце відправлення) у редакції Інкотермс 2000 року. При поставці вугілля залізничним транспортом послуги залізниці, плату за користування вагонами, залізничний тариф, послуги експедитора та послуги перевезення вантажу «ВП «Вантажо-транспортне управління» ДП «Волиньвугілля» та ВП «Вантажно-транспортне управління» ДП «Львіввугілля» оплачує покупець на розрахунковий рахунок вантажовідправника (ДП «Львіввугілля» або ДП «Волиньвугілля» відповідно.) В разі якщо сторони погодять оплату вищезазначених послуг по перевезенню вугілля постачальником, покупець компенсує постачальникові його затрати на підставі відповідного рахунку та підтверджуючих документів.

Датою відправлення являється дата залізничної станції відправлення, вказана в календарному штемпелі на залізничній накладній чи дата, вказана у транспортній накладній (п. 2.3 договору).

Згідно п. 2.8 договору, на кожну партію вугілля постачальник повинен передати покупцеві наступні документи: рахунок-фактуру на оплату; акт приймання-передачі товару; податкову накладну на поставлений товар або зведену податкову накладну із реєстром відвантажень. Податкова накладна, що виписується постачальником та передається покупцю, має відповідати вимогам встановленим Податковим кодексом України, іншим нормативним документам, а також документам, які видаються податковими органами в якості податкової консультації; завірену копію залізничної або товарно-транспортної накладної; документ, який підтверджує якість товару (посвідчення якості).

Загальна сума договору (без врахування вартості перевезення) становить суму всіх додатків до цього договору. Базова ціна вугілля визначається у додатках до цього договору. Розрахунки за вугілля проводяться на умовах 100% передоплати. Дату внесення передоплати покупець зобовязаний додатково погодити з постачальником. При наявності згоди постачальника можливі інші терміни розрахунків. У випадку здійснення покупцем передоплати до моменту зміни цін на вугілля розрахунки за вугілля проводяться по цінах, що діють на момент відвантаження (п.п.3.1, 3.2, 3.4, 3.6 договору).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Одностороння відмова від виконання умов договору не допускається, а тому несплата відповідачем заборгованості є порушенням господарських зобов'язань за вказаним договором.

Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками.

14.10.2014 сторони підписали додаток (специфікація) №1, в п. 2, 3 якого зазначено загальну вартість товару 515100,00 грн., період поставки жовтень 2014 року (а.с. 10 т. 1).

Цей додаток набуває чинності з моменту його підписання та вважається невід`ємною частиною договору поставки №47-14/КПП від 14.10.2014.

ОСОБА_4 підприємством «Сам Моторс» на ім`я в.о. генерального директора ДП «Вугілля України» ОСОБА_12В відповідно до п.2.2. договору поставки вугілля, здійснена заявка №70 від 19.11.2014 в якій відповідач просив відвантажити 2 на піввагони вугілля марки ДРГ (0-200) з зольністю до 39% та вологістю до 14% (а.с. 9 т.1).

02.12.2014 ОСОБА_6 підприємство Сам Моторс перерахувало Державному підприємству Вугілля України 88000 грн. за вугілля згідно договору №47-14/КПП від 14.10.2014 року (а.с. 12-13 т. 1).

Позивач, посилаючись на те, що на виконання умов договору, 09.12.2014 було поставлено відповідачу вугілля на загальну суму 113492,30 грн., тоді як відповідач розрахувався за поставлене вугілля частково на загальну суму 88000,00 грн., звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з останнього заборгованості в розмірі 44 189,19 грн., з яких 25 492,30 грн. основної суми боргу, 16 894,40 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2014 року по березень 2017р. (включно), 1 802,49 грн. річних за період з 10.12.2014року по 21.04.2017р. (з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог №0099/06 від 11.05.2017р. (вх.№01-65/86/17).

Судом першої інстанції прийнято заяву позивача №0099/06 від 11.05.2017 (вх.№01-65/86/17 від 16.05.2017р.), дану заяву розцінено як заяву про зменшення розміру позовних вимог, спір вирішується виходячи з нової ціни позову - 44 189,19 грн.(а.с. 1-2 т.2).

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Крім того, колегією суддів встановлено, що між ОСОБА_5 підприємством "Вугілля України" та ОСОБА_5 підприємством "Волиньвугілля" укладено договір поставки вугілля від 14.10.2014 № 01-10/14-КПП (а.с. 247-249 т.1).

Відповідно до п. 2.2., 2.10. даного договору, поставка відбувається на підставі заявки покупця на умовах FCA (місце відправлення) у редакції Інкотермс - 2000 року. Вантажовідправники, вантажоотримувачі, залізничні станції відвантаження (місце відправлення) та призначення, кількість, марки, терміни (строки) поставки визначаються в заявках покупця.

В рамках виконання договору поставки № 01-10/14КПП від 14.20.2014 року, ОСОБА_5 підприємством "Вугілля України" подано заявку № 2772/11 від 02.12.2014, до Державного підприємства "Волиньвугілля" з проханням здійснити відвантаження вугілля в кількості 2 на піввагонів зольністю до 39% та вологістю до 14% на адресу за наступними реквізитами: Станція: Центральна, код отримувача: 3125; Отримувач: ОСОБА_6 підприємство "Сам-Моторс" (а.с. 251 т. 1).

На виконання умов договору № 01-10/14-КПП від 14.10.2014 ОСОБА_5 підприємство "Волиньвугілля" передало, а ДП «Вугілля України» прийняло вугільну продукцію в кількості 138 тонн, яка була поставлена ПП «САМ Моторс», що підтверджує складений між ОСОБА_5 підприємством "Волиньвугілля" та ОСОБА_5 підприємством "Вугілля України" акт приймання-передачі вугільної продукції від 09.12.2014 (а.с. 250 т. 1). У вказаному акті в таблиці зазначено, що період поставки 08.12.2014 року , марка вугілля ДГ 0-200; 138 тонн ціна з ПДВ 112964,95 грн.

В подальшому на виконання п.2.2. договору поставки вугілля №47-14/КПП від 14.10.2014 року, укладеного між ОСОБА_5 підприємством "Вугілля України" (позивач) та ОСОБА_6 підприємством "Сам-Моторс"( відповідач) відповідно до дорожньої відомості маршрут або групу вагонів (а.с.17-а.с.18, а.с. 19-а.с.21,т.2 а.с.42-а.с.44,т.2) зазначено: Станція і залізниця відправлення шахта №9 ДП «Волиньвугілля» код відправника: 1742 , адреса: м.Нововолинськ,вул..Луцька,1; Станція і залізниця призначення - станція Центральна, одержувач: ПП «Сам-Моторс; код отримувача: 3125, адреса: м.Нововолинськ ; два вагони маса вантажу 138000 кг. В графі 7 вказаної відомості зроблено відмітку,: Погрузка ДП «ОСОБА_7 вугілля» (9) власність ДП «Вугілля України» для ПП «Сам-Моторс» посвідчення 836. Згідно вказаного посвідчення за № 836 про якість вугілля ( а.с.15-а.с.16, т.1, а.с.229,т.1, а.с.47,т.2) відвантаженого споживачам (а.с.15-а.с.16, т.1, а.с.229,т.1, а.с.47,т.2зазначено: шахта №9 ст. відправлення Іваничі , 138 тонн, 2 вагони, відвантаження 08.12.2017 року Д.); вагони № 56300122, 56301351;Споживач Сам-Моторс» ст..призначення Центральна; авізо №12 від 31.12.2014 (а.с. 22 т.2), акту виконаних робіт №7 від 31.12.2014 (а.с. 23 т.2). Тобто даним доказами підтверджується факт відправлення вугільної продукції в кількості 138 тонн 08.12.2014 ПП «Сам-Моторс». Згідно заявки ПП «Сам-Моторс» на вантажопідйомний кран, яка погоджена директором «Волиньвантажсервіс» , просив кран на 09.12.2014 року на вивантаження вугілля ( а.с. 46, т.2). Відповідно до поданої заявки відповідачем, 09.12.2014 року ВП «Волиньвантажтранс» за формою ГУ 45 видано пам'ятку прийомоздавача та 09.12.2014 року відповідач здійснив вигризку вугілля і зачистку 2 вагонів, що підтверджується дорожнім листом № 4( а.с.17, а.с.25,т.2).

Таким чином, вищевказані письмові докази спростовують доводи скаржника щодо неотримання вугільної продукції в кількості 138 тонн та щодо розбіжностей у датах її відправки, та отримання.

Судом не приймається до уваги копія заявки на вантажопідйомний кран, подана ПП «Сам-Моторс», яка датована 09.12.2016 роком ( ас.24,т.2) та копія дорожньої відомості на маршрут або групу вагонів ( а.с.226,т.1), оскільки не стосується періоду поставки, та посвідчення якості вугілля грудня 2014 року.

Отже, матеріалами справи встановлено, що враховуючи умови укладеного між позивачем та відповідачем договору поставки вугілля та умови поставки FCA (місце відправлення) правил Інкотермс у редакції 2000 року, зобов'язання Державного підприємства "Вугілля України" по поставці вугілля на адресу ОСОБА_4 підприємства "Сам-Моторс" вважаються виконаними в момент передачі товару перевізнику - ВП "Вантажно-транспортне управління" ДП "Волиньвугілля".

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Умови спірного Договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання ОСОБА_9 54 Цивільного кодексу України.

Згідно з частинами 1, 6 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містяться і у ст. 265 ГК України.

Договір поставки є консенсуальним, двостороннім та оплатним.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно норм ст.664 ЦК України обовязок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обовязок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обовязку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обовязок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обовязок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації звязку для доставки покупцеві.

В ч. 1 ст. 691 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а також покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, які кореспондуються з положеннями ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 4 ст.265 ГК України передбачено, що сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Матеріалами справи встановлено, що п.2.2. договору поставки вугілля №47-14/КПП від 14.10.2014 поставка відбувається на підставі заявки покупця на умовах FCA (місце відправлення) у редакції Інкотермс 2000 року.

Відповідно до статті А 4 базису поставки FCA продавець зобовязаний надати товар перевізнику або іншій особі, призначеній покупцем або обраній продавцем у відповідності зі статтею А.3 а, у названому місці у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами для здійснення поставки.

Поставка вважається здійсненою,

а) якщо названим місцем поставки є площі продавця: коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий перевізником, що призначений покупцем, чи іншою особою, що діє від імені останнього;

б) якщо назване місце перебуває за межами площ продавця: коли товар наданий у розпорядження перевізника чи іншої особи, призначеної покупцем або обраної продавцем відповідно до статті А.3 а, нерозвантаженим з транспортного засобу продавця.

Якщо сторони не узгодили конкретного пункту в межах названого місця поставки, і наявні декілька придатних для цього пунктів, продавець може вибрати пункт у межах місця поставки, який найбільш задовольняє його цілям.

За відсутності точних вказівок від покупця, продавець може поставити товар для перевезення у спосіб, що зумовлюється видом транспорту та/або кількістю та/або характером товару.

Відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів в редакції ІНКОТЕРМС-2010 за умовами поставки FCA (Free Carrier/Франко перевізник) зобовязання позивача з поставки слід вважати виконаним, коли товар було завантажено в транспорт.

Згідно ст.334 ЦК України право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором чи законом. Передання майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові для відправлення, відчуженого без зобовязання доставки.

Отже, згідно з підтвердженими обставинами, які викладені в постанові Вищого господарського суду України від 28.02.2017 у справі № 903/616/16, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спір у даній справі, фактично, існує щодо обсягу поставки, адже визначена специфікацією ціна тонни вугілля, свідчить, що різні ціни спірної партії (зазначені позивачем та відповідачем) могли утворитися внаслідок поставки іншого обсягу вугілля ніж зазначає позивач.

Як зазначено вище, відповідно до п.2.8 договору поставки вугілля №47-14/КПП сторони погодили, що на кожну партію вугілля постачальник повинен передати покупцеві наступні документи: рахунок-фактуру на оплату; акт приймання-передачі товару; податкову накладну на поставлений товар або зведену податкову накладну із реєстром відвантажень. Податкова накладна, що виписується постачальником та передається покупцю, має відповідати вимогам встановленим Податковим кодексом України, іншим нормативним документам, а також документам, які видаються податковими органами в якості податкової консультації; завірену копію залізничної або товарно-транспортної накладної; документ, який підтверджує якість товару (посвідчення якості).

Відповідно до ст.662 ЦК України продавець зобовязаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідно до ст.670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Якщо продавець передав покупцеві більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець зобовязаний повідомити про це продавця. Якщо в розумний строк після одержання такого повідомлення продавець не розпорядиться товаром, покупець має право прийняти весь товар, якщо інше не встановлено договором.

Якщо покупець прийняв більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, він зобовязаний оплатити додатково прийнятий товар за ціною, встановленою для товару, прийнятого відповідно до договору, якщо інша ціна не встановлена за домовленістю сторін.

При цьому, колегія суддів відзначає, що заперечення відповідача поставки позивачем товару не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки як зазначено в постанові Вищого господарського суду України від 28.02.2017 у даній справі відповідач не заперечує поставку вугільної продукції, а зазначає лише про поставку товару на іншу суму, не надаючи на підтвердження таких заперечень жодного доказу, який би був складений не ним особисто або ж доказів, що мають бути наявні у відповідача згідно пункту 2.8. договору, які безпосередньо доводять обсяг поставленого вугілля.

Колегія суддів встановила, обставини поставки позивачем відповідачу у грудні 2014 року вугілля на суму 88000,00 грн. а саме: дослідивши в матеріалах справи надані відповідачем докази: податкову накладну (а.с. 61 т.1), картку-рахунок 631(а.с. 73 т.1).

Будь-яких інших належних доказів які б підтверджували або спростовували поставку позивачем відповідачу вугілля на іншу суму чи в іншому обсязі в матеріалах справи відсутні.

Отже, враховуючи умови укладеного між позивачем та відповідачем договору поставки вугілля та умови поставки FСА (місце відправлення) правил Інкотермс у редакції 2000 року, зобов'язання Державного підприємства "Вугілля України" по поставці вугілля ОСОБА_4 підприємству "Сам-Моторс" вважаються виконаними в момент передачі товару перевізнику - ВП "Вантажно-транспортне управління" ДП "Волиньвугілля".

Поряд з цим, матеріалами справи підтверджується, що 09.12.2012 позивачем було поставлено відповідачу вугілля на загальну суму 113492,30 грн., тоді як відповідач розрахувався за поставлене вугілля частково на загальну суму 88 000,00 грн., доказом даних обставин є банківська виписка від 02.12.2014 з призначенням платежу: "оплата за вугілля згідно договору №47-14/КПП від 14.10.2014" (а.с. 13 т.1) та картка рахунку 361 (а.с. 12 т.1), які встановлюють факт заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 25 492,30 грн..

Колегія суддів відзначає, що факт передачі вугілля перевізнику ВП "Вантажно-транспортне управління" ДП "Волиньвугілля" підтверджується дорожньою відомістю (а.с.17-а.с.18, а.с. 19-а.с.21,т.2 а.с.42-а.с.44, т.2).

Таким чином, ОСОБА_5 підприємство "Вугілля України" передало вугільну продукцію перевізнику, своє зобов'язання по поставці вугілля покупцю на умовах договору позивачем виконані.

Щодо формування ціни поставленої вугільної продукції, судова колегія відзначає.

За умовами п.3.1 договору поставки вугілля № 47-14/КПП від 14.10.2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем визначено, що загальна сума договору ( без врахування вартості перевезення) становить суму всіх додатків до цього договору. Додатком ( специфікацією) до даного договору від 14.10.2014 року визначено, що за базовими показниками якості вугілля, базова ціна 1 т. становить з ПДВ 1030,20 грн.

Загальна вартість товару, який постачається за даним додатком складає 515100,00 грн.

В посвідченні про якість вугілля № 836 від 08.12.2014 року (а.с.15-16 т.1, а.с.229,т.1, а.с.47,т.2) фактичні якісні показники вугілля становлять: за показниками золи 30,6%; за показниками вологи 9,8%. Пунктом 3.2 договору поставки вугілля № 47-14/КПП від 14.10.2014 року у випадках, коли фактична зольність, масова доля вологи не відповідають вказаним нормам, до базової ціни вугілля застосовуються знижки (надбавки). Оскільки, фактичні якісні показники вугілля не відповідають базовим показникам якості вугілля, передбаченим в договорі, до базової ціни вугілля застосовується знижка відповідно до п.3.2 договору поставки, в результаті чого ціна 1 тонни вугілля становить 822,41 грн.

Отже, застосувавши знижки до базової вартості вугілля, фактична ціна 1 тонни вугілля становить 822,41 грн., а вартість поставленого вугілля в кількості 138 тонн складає 113492,30 грн.

Колегією суддів встановлено, що всупереч наведеним приписам закону та умовам укладеного сторонами договору відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо здійснення повного розрахунку за поставлене вугілля, судом першої інстанції правомірно задоволено вимоги про стягнення боргу за поставлене вугілля у розмірі 25 492,30 грн.

Крім того, позивачем заявлені до стягнення 16849,40 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2014 по березень 2017 включно та 1802,49 три проценти річних за період 10.12.2014 по 21.04.2017. З цього приводу колегія суддів зазначають наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, в ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 4.1. договору поставки вугілля №47-14/КПП встановлено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, вказана норма щодо встановлення обов'язку боржника по сплаті на користь кредитора трьох процентів річних від простроченої суми, кореспондується зі ст. 536 ЦК України, яка встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти.

Так, чинне законодавство у випадку порушення однією особою договірних зобов'язань, передбачає не тільки відповідальність такої особи у вигляді неустойки (штраф і/або пеня), а і грошову компенсацію іншій стороні, яка була позбавлена можливості користуватися певний час грошовими коштами, що їй належать, у зв'язку з несвоєчасним поверненням від боржника (після примусового стягнення тощо).

У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року №6/433-42/183 та від 08 листопада 2010 року №4/719.

Як вже зазначалось, позивач просив стягнути з відповідача 16849,40 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2014 по березень 2017 включно.

Однак, дослідивши наданий позивачем розрахунок, колегія суддів встановила, що методика нарахування інфляційних втрат, яку використовує позивач, є невірною, оскільки відповідно до п. 3.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (із змінами) - згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується ОСОБА_5 службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою ОСОБА_5 службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З метою всебічного, повного і об'єктивного розгляду обставин справи, колегією суддів перевірено правильність здійсненого позивачем нарахування інфляційних втрат, а саме : Для визначення індексу за будь який період необхідно індекси за кожен місяць, що входять у відповідний період, перемножити між собою (Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Лист ВСУ № 62-97 від 03.04.1997 року). (грудень 2014 березень 2017) (103.0%*103,1%*105,3%*110,8%*114,0%*102,2%*100,4%*99,0%*99,2%*102,3%*98,7%* 102,0%*100,7%*100,9%*99,6%*101,0%*103,5%*100,1%*99,8%*99,9%*99,7%*101,8%*102,8%*101,8%*100,9%*101,1%*101,0%*101,8% = 172,41). Отже, 25492,30*172,41/100-25492,30 = 18458,97 грн. збитки від інфляції.

Відповідно до п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013(із змінами) сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних (25492,30*3*864/365/100 = 1810,30 грн.), колегія суддів встановила, що розмір трьох процентів річних за прострочення відповідачем виконання зобов'язання з оплати поставленого вугілля за період з 10.12.2014 21.04.2017 складає 1810,30 грн.

Оскільки суд, приймаючи рішення не може виходити за межі позовних вимог, колегія суддів погоджується, що вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних за період з грудня 2014 березень 2017 включно підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі 16894,40 грн. та трьох процентів річних за період 10.12.2014 по 21.04.2017 підлягає задоволенню у заявленому позивачем розмірі 1802,49 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що під час розгляду справи судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду першої інстанції відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що доводи ОСОБА_4 підприємства "Сам-Моторс", викладені у апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правових норм, не спростовують сам факт поставки позивачем товару відповідачу, відсутності його повної та своєчасної оплати, наявності заборгованості відповідача перед позивачем і законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Виходячи зі змісту статей 47, 33, 43 ГПК України рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Волинської області від 01.06.2017 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 01.06.2017 у справі № 903/616/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 підприємства "Сам-Моторс" без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Гудак А.В.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Грязнов В.В.