ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року Справа № 922/3300/16

Вищий господарський суд України у складі колегії:

головуючого: суддів:Студенця В.І., Стратієнко Л.В., Селіваненка В.П.
за участю представників сторінвід позивача - Коваленко І.Д., від відповідача - Шипілов А.Ю.,
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Електрик"
на постанову від Харківського апеляційного господарського суду 06.03.2017
у справі№ 922/3300/16
за позовомПриватного підприємства "Науково-виробнича фірма "VD MAIS"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Призма Електрик"
простягнення 2 020 126, 61 грн,

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Науково-виробнича фірма "VD MAIS" (далі - ПП "Науково-виробнича фірма "VD MAIS" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Електрик" (далі - ТОВ "Призма Електрик") про стягнення 844 277,78 грн основного боргу, 881 545,85 грн. пені, 66 345,99 грн. 3% річних та 227 956,99 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.09.2016 порушено провадження у справі №922/3300/16 за позовом ПП "Науково-виробнича фірма "VD MAIS" до ТОВ "Призма Електрик" про стягнення 2 020 126,61 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області (суддя Шарко Л.В.) від 13.12.2016 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: Пушай В.І. - головуючий суддя, судді Могилєвкін Ю.О., Барбашова С.В.) від 06.03.2017 рішення Господарського суду Харківської області від 13.12.2016 скасовано і прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково; стягнуто з ТОВ "Призма Електрик" на користь ПП "Науково-виробнича фірма "VD MAIS" 294 277,78 грн основного боргу, 881 545,85 грн пені, 66345,99 грн 3% річних, 227 956,99 грн. інфляційних втрат, 46 261,12 грн. судових витрат за подання позовної заяви та апеляційної скарги. В частині вимог про стягнення 500 000,00 грн. боргу провадження у справі припинено. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2017, ТОВ "Призма Електрик" подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, рішення Господарського суду Харківської області від 13.12.2016 з даної справи залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ч.2 ст. 533, 653 ЦК України.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 03.07.2017 касаційну скаргу ТОВ "Призма Електрик" прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 25.07.2017.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 25.07.2017 продовжено строк розгляду спору у справі №922/3300/16 та відкладено розгляд касаційної скарги на 08.08.2017.

Розпорядженням Вищого господарського суду України від 04.08.2017 №08.03-04/3133 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи №922/3300/16 у зв'язку з відпусткою судді Бондаря С.В.

Відповідно до протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів для розгляду справи №922/3300/16 призначено склад колегії суддів: головуючий суддя Студенець В.І., судді Селіваненко В.П., Палій В.В.

Від ПП "Науково-виробнича фірма "VD MAIS" 08.08.2017 на адресу надійшов відзив на касаційну скаргу ТОВ "Призма Електрик" в якому позивач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Також, 08.08.2017 від ТОВ "Призма Електрик" на адресу суду надійшло доповнення до раніше поданої касаційної скарги, яке підписане директором ТОВ "Призма Електрик", в якому скаржник просить суд за результатами розгляду касаційної скарги направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому скаржник зазначає, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а оскільки, сторони, за правилами ч.2 ст. 533 ЦК України визначили у зобов'язанні грошовий еквівалент іноземної валюти, а сума в гривнях мала бути визначена за курсом на день платежу, тому вважає, що у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат.

ТОВ "Призма Електрик" також вказує на те, що судом апеляційної інстанції безпідставно при розгляді позовних вимог про стягнення пені, не було застосовано ч.3 ст. 551 ЦК України.

В судовому засіданні, призначеному на 08.08.2017, оголошено перерву на 22.08.2017.

Розпорядженням Вищого господарського суду України від 19.08.2017 №08.03-04/3468 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи №922/3300/16 у зв'язку з запланованою відпусткою судді Палія В.В.

Відповідно до протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів для розгляду справи №922/3300/16 призначено склад колегії суддів: головуючий суддя Студенець В.І., судді Селіваненко В.П., Стратієнко Л.В.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги з урахуванням доповнень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального і процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

У справі, яка розглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що 19.08.2015 між ПП "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" (постачальник) та ТОВ "Призма Електрик" (покупець) укладено договір поставки №150819-1, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар то своєчасно оплатити його вартість у строки і на умовах, визначених цим Договором та/або будь-якими додатками до нього і рахунками.

Згідно з п.1.2, 1.3 договору номенклатура, асортимент, комплектація, кількість та вартість товару зазначаються у рахунках, а також у видаткових накладних на кожну окрему партію товару, які є невід'ємними частинами договору. За необхідності сторони можуть також укласти специфікацію на поставку окремої партії товару, яка в такому випадку також є невід'ємною частиною Договору.

Поставка товару здійснюється на умовах EXW-м. Київ, вул.М Донця, 6, у відповідності з Міжнародними правилами тлумачення торговельних термінів ІНКОТЕРМС 2010, якщо інше не передбачено додатковими угодами до Договору, або специфікаціями на поставку окремої партії товару. Днем поставки товару є дата передачі товару покупцеві відповідно до умов поставки, зазначених в п.2.2 цього договору та підписання представниками сторін накладної на товар (п.2.2., п.2.3 договору).

В п.3.1 договору сторони визначили, що ціна договору складається із сум вартості товарів, поставлених за всіма підписаними сторонами видатковими накладними чи/або специфікаціями чи/або додатковими угодами до цього договору.

Також, у п.3.2 договору сторони погодили, що вартість товару, зазначена у видаткових накладних під час поставки товару на умовах часткової оплати, може змінюватися на суму не оплаченого товару у разі збільшення курсу валюти, зазначеної у специфікації чи рахунку, які є додатками до цього Договору, відповідно до положень, викладених у цьому розділі даного Договору.

У даному договорі термін "курс валюти" означає міжбанковський курс обміну валюти, зазначеної у специфікації чи рахунку, на гривні (продаж валюти), встановлений та оприлюднений в мережі Інтернет за адресою http://bin.ua, який сформувався на день здійснення покупцем платежу (п.3.3 договору).

Згідно з п.3.4 договору у тому випадку, якщо з платіжних документів або з інших документів/даних сторін неможливо визначити, які саме з поставлених товарів є неоплаченими, тоді всі товари, зазначені у видатковій накладній, вважаються неоплаченими рівною мірою. При цьому належна до платежу з урахуванням зміни курсу валюти сума розраховується, виходячи з неоплаченої суми по всій видатковій накладній/накладних.

Відповідно до п.4.2, 4.3 договору покупець зобов'язаний здійснити остаточний розрахунок вартості отриманого товару протягом 45 календарних днів з моменту передачі товару покупцеві згідно з п. 2.3. Договору. Датою оплати за договором є день надходження належної суми платежу на поточний рахунок постачальника.

Судами попередніх інстанцій встановлено, ПП "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" виставило ТОВ "Призма Електрик" наступні рахунки: № 464400 від 27.08.2015 на суму 3 205 700,17 грн. з ПДВ та № 464423 від 28.08.2015 на суму 1 413 978,91 грн. з ПДВ.

Сторонами відповідно до п. 1.3. Договору підписано: Специфікацію по рахунку № 464400 - Додаток № 1 від 27.08.2015 р. до Договору та Специфікацію по рахунку №464423 - Додаток № 2 від 28.08.2015 р. до Договору.

У вищенаведених Специфікаціях до Договору сторони визначили валюту коригування ціни - Євро, а в рахунках постачальник в примітках зазначив курс Євро на дату їх складання - 24,60 грн.

На виконання умов договору, ПП "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" поставило ТОВ "Призма Електрик", а останнім прийнято товар за видатковою накладною №474674 від 15.10.2015 на загальну суму 3 205 700,17 грн, за видатковою накладною №472974 від 30.09.2015 на суму 1251316,56 грн та видатковою накладною № 474644 від 15.10.2015 на суму 162662,35 грн. без будь-яких зауважень та застережень.

В подальшому, сторони керуючись 3 розділом Договору 21.06.2016 підписали акт №464400/1 про узгодження договірної ціни, в якому, враховуючи збільшення курсу валюти еквіваленту, визначили вартість товару, переданого відповідачу згідно з рахунком №464400 на день оплати та визначили суму доплати у розмірі 585863,59 грн, та акт №464423/1 про узгодження договірної ціни, в якому, враховуючи збільшенням курсу валюти еквіваленту, визначили вартість товару, переданого відповідачу згідно з рахунком №464423 на день оплати та визначили суму доплати у розмірі 258 414,19 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що зазначені в цих Актах суми доплати до вартості відповідних партій товару, поставленого позивачем за Договором повністю відповідають сумам коригування вартості товару у гривні за відповідними партіями, проведеними у зв'язку зі збільшенням курсу визначеної сторонами у Специфікаціях валюти еквіваленту-Євро, і таке збільшення проводилось саме у зв`язку із зазначеною обставиною, що підтверджують сторони.

ПП "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" у позовній заяві зазначає, що відповідно до п. 4.2. Договору ТОВ "Призма Електрик" зобов'язано було здійснити остаточний розрахунок вартості отриманого товару протягом 45 календарних днів з моменту передачі покупцеві, яким є момент підписання відповідної видаткової накладної, а саме: за видатковою накладною № 474674 від 15.10.2015 на суму 3205700,17 грн по 29.11.2015 р. включно; за видатковою накладною № 472974 від 30.09.2015 на суму 1251316,56 грн по 14.11.2015 р. включно; за видатковою накладною № 474644 від 15.10.2015 на суму 162662,35 грн. по 29.11.2015 р. включно.

ПП "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" також зазначило, що ТОВ "Призма Електрик" зобов'язання з оплати поставленого товару виконав з порушенням передбаченого п. 4.2. Договору строку, у зв`язку з чим він нарахував на цю суму за відповідні періоди прострочення пеню в сумі 881545,85 гр. на підставі п. 6.2 Договору та на підставі ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України 66345,99 грн. 3% річних та 227 956,99 грн. інфляційних втрат.

ПП "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" зазначає, що він 14.09.2016 направив на адресу ТОВ "ПРИЗМА ЕЛЕКТРИК" вимогу №442 про сплату 844 277, 78 грн суми, на яку відповідно до ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України та розділу 3 Договору сторонами за актами про узгодження ціни проведено коригування вартості поставленого за Договором товару, у зв'язку зі зміною курсу валюти еквіваленту-Євро, визначеної у Специфікаціях до Договору (валютна різниця)

Посилаючись на те, що ТОВ "Призма Електрик" свої зобов'язання зі сплати зазначених сум валютної різниці не виконало та нарахованих на прострочену заборгованість з оплати вартості поставленого товару, без врахування валютної різниці, сум пені, 3% річних та інфляційних втрат не сплатило, ПП "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" подало даний позов предметом якого є матеріально-правова вимога про стягнення з ТОВ "Призма Електрик" 844 277,78 грн основного боргу, 881 545,85 грн. пені, 66 345,99 грн. 3% річних та 227 956,99 грн. інфляційних втрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що актами №464423/1від 21.06.2016 та №464400/1 від 21.06.2016 сторонами було узгоджено нові ціни - вартість поставленого за договором товару та визначено суму доплати, тобто відбулась зміна вартості товару, у зв'язку з чим з посиланням на ст.ст.651-653 ЦК України зроблено висновок, що за взаємною згодою сторін змінено умови зобов'язання.

При цьому, місцевий господарський суд зазначив, що таке формулювання як "може змінюватися" передбачає наявність згоди обох сторін на таку зміну, що виключає автоматичне застосуванняч.2 ст. 533 ЦК України.

З огляду на те, що змінюючи умови щодо розміру оплати поставленого товару, сторонами не було узгоджено строки виконання обов'язку з оплати нової вартості поставленого товару, а строки, визначені п.4.2 договору на момент зміни зобов'язання вже минули, судом зроблено висновок про неузгодженість строків оплати та необхідність застосування ч.2 ст. 530 ЦК України.

Установивши, що на момент звернення з даним позовом до суду (26.09.2016) право позивача щодо отримання вартості поставленого за договором товару, виходячи з ч.2 ст. 530 ЦК України, не було порушено (вимога про сплату валютної різниці відповідно до актів про узгодження договірної ціни направлена відповідачу 14.09.2016 та отримана останнім 19.09.2016), місцевий господарський суд дійшов висновку про передчасність заявленого позову в частині стягнення 844 277,78 грн боргу, у зв'язку з чим відмовлено у його задоволенні.

Відмовляючи у стягненні з відповідача 881 545,85 грн. пені, 227 956,99 грн. інфляційних втрат та 66 345,99 грн. 3% річних, місцевий господарський суд виходив з того, що сторонами було досягнуто згоду про зміну основного зобов'язання 21.06.2016 шляхом підписання актів про узгодження договірної ціни, а тому нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних на зобов'язання, якого не існувало на день звернення позивача із даним позовом до суду неможливо.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого господарського суду та приймаючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог виходив з того, що встановлення сторонами в договорі грошового еквіваленту ціни товару є обставиною, яка в силу статті 533 Цивільного кодексу України надає право позивачу визначати вартість поставленого товару, яка підлягає оплаті відповідачем у гривнях, виходячи з офіційного курсу валюти еквіваленту - Євро до гривні на день платежу, який визначено в п. 4.2. Договору - 45 днів з моменту поставки.

Сума доплати, на яку збільшилася вартість товару в результаті відповідного перерахунку ціни з урахуванням зміни курсу валюти еквіваленту (курсова різниця), входить до гривневої ціни Договору (вартості товару) і зазначення її сторонами в Актах узгодження ціни не є зміною ціни Договору (вартості поставленого товару) та строку її оплати.

З огляду на те, що сторонами не було змінено ціну товару та строк її оплати, судом зроблено висновок, що відповідні строки оплати вартості партій поставленого позивачем за Договором товару настали згідно з п. 4.2. Договору після закінчення 45 днів з дати поставки товару, зазначених у видаткових накладних.

Суд апеляційної інстанції установивши, що із заявленої позивачем до стягнення основного боргу (курсової різниці) - 884277,78 грн, відповідачем на час подання позову 26.09.2016 р. сплачено 50 000 грн., а після подання позову до прийняття рішення - 500 000 грн, дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог, а саме в частині стягнення 294277,78 грн. основного боргу, відмову у стягненні 50 000,00 грн. основного боргу та припинення провадження у справі в частині стягнення 500 000,00 грн основного боргу.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення, нарахованої позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості, визначеної у рахунках та видаткових накладних, апеляційної господарський суд виходив з обґрунтованості цих вимог, з огляду на те, що відповідачем було оплачено поставлений товар із порушенням строків визначених у п.4.2 договору.

Згідно із ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ч.2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.1, 2 ст. 712 ЦК України).

За змістом ч.1 ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Якщо договором купівлі-продажу встановлено, що ціна товару підлягає зміні залежно від показників, що зумовлюють ціну товару (собівартість, затрати тощо), але при цьому не визначено способу її перегляду, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на момент передання товару (ч.3 ст. 691 ЦК України).

Згідно із ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в п.3.2 договору сторони зазначили про можливість зміни ціни у разі збільшення курсу валюти, зазначеної у специфікаціях, які є додатками до договору.

Також, в укладених до договору специфікаціях сторони визначили валюту грошового еквіваленту-Євро та зазначили курс цієї валюти по відношенню до гривні.

Отже, враховуючи те, що сторони в договорі визначили грошовий еквівалент гривневої ціни та за відсутності іншого порядку визначення ціни в договорі, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції, що в силу ст. 533 ЦК України визначення гривневої ціни є достатньою підставою для коригування позивачем гривневої ціни, виходячи з офіційного курсу валюти еквіваленту - Євро до гривні на день платежу і зазначена в пункті 3.2 договору умова "може змінюватися" не суперечать положенням ст. 533 ЦК України.

Крім того, в п.3.5 договору сторони передбачили обов'язок покупця самостійно перераховувати належну до сплати ціну відповідно до положень п.3.2-3.4 договору в повному обсязі, відповідно до зміни курсу валюти еквіваленту.

З огляду на те, що сума доплати, на яку збільшилась вартість товару в результаті відповідного перерахунку ціни з урахуванням зміни курсу валюти еквіваленту (курсова різниця), входить до гривневої ціни договору (вартості товару), колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що зазначення суми доплати в актах узгодження ціни не є угодою сторін про встановлення нової ціни, або нових правовідносин, не є зміною ціни договору (вартості поставленого товару) та строку її оплати, який визначений у п.4.2 договору.

Крім того, як встановлено судами попередніх інстанцій, зазначена в актах узгодження ціни сума доплати відповідає розміру, на який збільшилась вартість товару у зв'язку із зміною курсу валюти еквіваленту на день платежу, тобто курсовій різниці. Як зазначено самими сторонами визначення суми доплати в актах обумовлено саме зміною курсу валюти еквіваленту, а не іншими обставинами.

Ураховуючи, що сторонами не було змінено ціну товару та строк її оплати, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції, що строки оплати вартості партій поставленого за договором товару настали, згідно з п.4.2 договору після закінчення 45 днів з дат поставки товару, зазначених у видаткових накладних, а саме товар отриманий за видатковою накладною №474674 від 15.10.2015 мав бути оплачений до 29.11.2015 включно; за видатковою накладною №472974 від 30.09.2015 до 16.11.2015 включно; за видатковою накладною №474644 від 15.10.2015 до 29.11.2015 включно.

Висновок місцевого господарського суду про необхідність застосування до спірних правовідносин положення ч.2 ст. 530 ЦК України, які передбачають, що боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки він не узгоджується з умовами п.4.2 договору, що строків оплати покупцем вартості товару, які не були змінені сторонами, а також ст. 692 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції, встановивши, що із заявленої позивачем до стягнення основного боргу (курсової різниці) - 884277,78 грн відповідачем на час подання позову 26.09.2016 сплачено 50 000 грн., а після подання позову до прийняття рішення - 500 000 грн з урахуванням ст.ст. 525, 526 ЦК України та п.1-1 ст. 80 ГПК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 294 277,78 грн основного боргу, про відмову у стягненні 50 000,00 грн основного боргу та про припинення провадження в частині стягнення 500 000,00 грн основного боргу.

Що стосується позовних вимог про стягнення 881 545,85 грн пені, 66345,99 грн 3% річних та 227 956,99 грн інфляційних втрат, які нараховані на суму заборгованості поставленого товару (без урахування курсової різниці) за періоди прострочення, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів вважає передчасним висновки суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ТОВ "Призма Електрик" 227 956,99 грн інфляційних втрат за прострочення виконання ним своїх зобов'язань, з огляду на таке.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про індексацію грошових коштів населення" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, в не іноземної валюти.

Оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а не іноземна валюта, то норми ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні, адже втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-284цс17 від 01.03.2017.

Як було зазначено вище, сторонами у договорі поставки №150819-1 від 19.08.2015 визначена прив'язка грошового зобов'язання покупця до іноземної валюти, що покриває знецінення національної валюти.

Зазначеного суд апеляційної інстанції не врахував, у зв'язку з чим колегія суддів вважає висновок суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат передчасним та таким, що не зроблений без урахування та дослідження всіх обставин справи в сукупності.

Колегія суддів також вважає передчасним висновок суду апеляційної інстанції про стягнення з ТОВ "Призма Електрик" 66345,99 грн 3% річних та 881 545,85 грн пені, нарахованої на суму заборгованості поставленого товару (без урахування курсової різниці) за періоди прострочення, з огляду на таке.

Згідно із ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Тобто, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано за умовами договору.

Відповідно до ч.5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня від календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За змістом п.1.ч.2 ст. 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

У п.1.19 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що ТОВ "Призма Електрик" здійснило оплату поставленого товару із порушенням встановленого у п.4.2 договору строку, належним чином не перевірив розрахунок нарахованої ПП "Науково-виробнича фірма "VD МАІS" пені та 3% річних за таке порушення, який міститься у позовній заяві, зокрема, не було враховано, що 15.11.2015 був вихідним днем, а отже нарахування пені, 3% річних мало б здійснюватись позивачем з наступного робочого дня, а саме з 16.11.2015, а не з 15.11.2015.

Також колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції, розглядаючи позовні вимоги про стягнення 881 545,85 грн пені, відповідно до ст.11128 ГПК України не було враховано правову позицію викладену у постанові Верховного суду України від 03.09.2014 у справі №6-100цс14 щодо застосування ч.3 ст. 551 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що не врахування судом апеляційної інстанції вказаних обставин призвело до передчасного його висновку про обґрунтованість заявленої позивачем до стягнення пені у розмірі 881 545,85 грн та 3% річних у розмірі 66 345,99 грн.

Оскільки суд апеляційної інстанції при розгляді даної справи в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 227 956,99 грн інфляційних втрат, 66 345,99 3% річних та 881 545,85 грн пені припустився порушень норм матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 47, 43 ГПК України щодо прийняття судового рішення за наслідками повного з'ясування всіх обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, колегія суддів приходить до висновку про скасування постанови суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 227 956,99 грн інфляційних втрат, 66 345,99 3% річних та 881 545,85 грн пені з передачею справи в цій частині на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду відповідно до п.3 ч.1 ст. 1119 ГПК України.

В решті позовних вимог, постанова суду апеляційної інстанції ухвалена в результаті встановлення всіх фактичних обставин справи на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Електрик" задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 у справі №922/3300/16 в частині позовних вимог про стягнення з ТОВ "Призма Електрик" на користь ПП "Науково-виробнича фірма "VD MAIS" 227 956,99 грн інфляційних втрат, 66 345,99 грн - 3% річних та 881 545,85 грн пені скасувати та в цій частині справу передати на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду.

В іншій частині постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 у справі №922/3300/16 залишити без змін.

Головуючий - суддя Студенець В.І.

Судді: Стратієнко Л.В.

Селіваненко В.П.