РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2017Справа №910/11120/17

за позовом Першого заступника військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Публічного акціонерного товариства Державної акціонерної компанії "Національна мережа аукціонних центрів"

про стягнення 122200 грн. 00 коп.

Суддя Отрош І.М.

Прокурор: Спора Г.І. - представник на підставі посвідчення № 034726 від 05.08.2015;

Представники сторін:

від позивача: Бабін Д.А. - представник за довіреністю № 220/155/д від 15.02.2017;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

07.07.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Першого заступника військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України з вимогами до Публічного акціонерного товариства Державної акціонерної компанії "Національна мережа аукціонних центрів" про стягнення 122200 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем як комісіонером обов'язку зі сплати позивачу як комітенту вартості реалізованого майна за договором комісії №225/4/42-08ВР (щодо відчуження та реалізації військового майна на внутрішньому ринку) від 11.07.2008, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 122200 грн., з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у вказаному розмірі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2017 порушено провадження у справі № 910/11120/17 та справу призначено до розгляду на 28.07.2017.

28.07.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 11.08.2017.

08.08.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, які суд долучив до матеріалів справи.

В судове засідання 11.08.2017 з'явились прокурор та представник позивача, які підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання 11.08.2017 не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, за адресою відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується повідомленням про вручення №281.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Згідно зі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 11.08.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

11.07.2008 між Міністерством оборони України (комітент, позивач) та Державною акціонерною компанією «Національна мережа аукціонних центрів», правонаступником якої відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є Публічне акціонерне товариство Державна акціонерна компанія «Національна мережа аукціонних центрів» (комісіонер, відповідач) було укладено договір комісії №225/4/42-08ВР (щодо відчуження та реалізації військового майна на внутрішньому ринку), згідно з яким комітент доручає комісіонеру, а комісіонер бере на себе зобов'язання за комісійну плату укласти на умовах, що не суперечать цьому договору, та виконати від свого імені, в інтересах комітента та за рахунок останнього договір з покупцем на реалізацію на внутрішньому. ринку надлишкового військового майна Збройних Сил України, надалі - "спецвироби", згідно із Специфікацією спецвиробів (Додаток № 1 до цього Договору), які передаються комітентом комісіонеру, для реалізації покупцю на умовах поставки EXW з військових частин А2365 (м. Вакуленчук), А4486 (м. Севастополь) відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної Торгової Палати "ІНКОТЕРМС" у редакції 2000 року.

Комісіонер здійснює реалізацію спецвиробів покупцю, який визначається за результатами проведення ним відкритих торгів (конкурсів) - відповідно до вимог розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.07.2005 № 264-р. Комісіонер надає комітенту звіт про проведення торгів (конкурсів), який стає невід'ємною частиною договору.

Згідно з п. 3.2. договору спецвироби, що передаються за цим договором, зберігають статус державного майна та належать до сфери управління Комітента до здійснення реалізації Комісіонером спецвиробів визначеними у пункті 1.1 цього договору умовами і . підписання між комісіонером та покупцем відповідних актів прийому-передачі.

Загальна сума цього договору, за яким комітент передає для реалізації комісіонеру спецвироби, підтверджується додатками до цього Договору і встановлюється сторонами у розмірі 404229 грн. 36 коп. (без ПДВ) становить залишкову вартість спецвиробів, зазначену у п.1.1 Додатку № 5 до цього договору і відомостях визначення залишкової вартості (Додаток № 4 до цього Договору). Ціна реалізації спецвиробів покупцю встановлюється Комісіонером з урахуванням вимог п. 1.1 та п. 4.1 цього договору, кон'юнктури ринку, комісійної плати Комісіонера та податку на додану вартість (ПДВ). Ціна реалізації спецвиробів повинна бути вище від спланованої ціни реалізації спецвиробів (п.3 Додатку № 5 до цього Договору), якщо інше не буде погоджено з Міністерством економіки України і обумовлено додатковою угодою між сторонами (така додаткова угода стає невід'ємною частиною цього Договору) (п.п. 4.1., 4.2. договору).

Пунктом 5.1. договору встановлено, що за виконання доручення за цим договором комісіонер з коштів, що перераховані покупцем, отримує комісійну плату у розмірі 5,00 % (у тому числі ПДВ) від загальної суми коштів, які будуть фактично отримані комісіонером від покупця за реалізовані спецвироби (з ПДВ) (сплату податків та зборів (обов'язкових платежів) з суми комісійної плати комісіонер здійснює у відповідності з чинним законодавством України. Моментом нарахування комісійної плати є дата перерахування комісіонером комітенту коштів, що належать останньому.

Згідно з п. 5.6. договору кошти (частина коштів), які надійшли на рахунок комісіонера за реалізовані спецвироби покупцю, за виключенням комісійної плати та ПДВ, у строк п'яти банківських днів з дати підписання відповідних актів прийому-передачі спецвиробів від комітента до комісіонера, перераховуються у гривнях на рахунок комітента, зазначений у п. 16.1 цього договору, з обов'язковою позначкою в платіжному дорученні "Для Міністерства оборони України. До п'ятого числа місяця, що слідує за звітним, комісіонер, незалежно від обсягів фінансових операцій, пов'язаних із реалізацією, надсилає комітенту звіт про хід реалізації за договором ( зразок наведено у Додатку № 8 до цього Договору).

Після закінчення реалізації спецвиробів покупцю, надходження в повному обсязі коштів від покупця та перерахування їх комітенту, але не пізніше терміну визначеному у п. 12.3. цього договору, комісіонер у строк п'яти робочих днів направляє Комітенту (до Департаменту економічної та господарської діяльності), підтверджений платіжними та іншими документами, звіт про проведені фінансові операції, на підставі якого сторони у місячний строк проводять остаточну звірку взаєморозрахунків з підписанням акта про виконання умов та документальної звірки взаєморозрахунків за договором (зразок наведено у Додатку № 7 до цього договору). При цьому, щомісячні звіти про хід реалізації за договорами щодо організації відчуження військового майна Збройних Сил України, укладеними між комітентом та комісіонером, таким звітом не вважаються (п. 5.7. договору).

Відповідно до п. 5.10 договору, акт про виконання умов та документальної звірки взаєморозрахунків за договором, який є підтвердженням взаємного виконання сторонами зобов'язань за цим договором, затверджується уповноваженими посадовими (службовими) особами та завіряється печатками сторін. Такий акт додається до договору в якості його невід'ємної частини.

Пунктом 12.3. договору передбачено, що його дія закінчується після виконання сторонами зазначених у ньому взаємних зобов'язань, але не пізніше 31.12.2008.

Судом встановлено, що відповідно до додаткових угод №1 від 11.12.2008, №2 від 20.03.2009, №3 від 31.08.2009, №4 від 25.12.2009, термін дії договору продовжено до 30.06.2010.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору комісії №225/4/42-08ВР (щодо відчуження та реалізації військового майна на внутрішньому ринку) від 11.07.2008, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором комісії.

За змістом ст. 1011 Цивільного кодексу України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться (ст. 1014 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідно до Звіту про хід реалізації військового майна за договором комісії від 11.07.2008 №225/4/42-08ВР, всього реалізовано майна на суму 419200,00 грн. (грошові кошти, що надійшли за реалізацію майна), підлягає перерахуванню Міністерству оборони - 328373,32 грн., комісійна плата - 20960,00 грн., ПДВ -69866,68 грн. (копія звіту подана позивачем 08.08.2017).

Судом встановлено, що відповідно до акту про виконання умов та документальної звірки взаєморозрахунків за договором комісії №225/4/42-08ВР (щодо відчуження та реалізації військового майна на внутрішньому ринку) від 11.07.2008, наданого комісіонером комітенту, комісіонером реалізовано майна на загальну суму 419200,00 грн., з них комісійна плата комісіонеру становить 20960,00 грн. і ПДВ 69866,68 грн. Відповідно до вищезазначеного акту комітенту (позивачу) повинно бути перераховано 328373,32 грн., що із яких було перераховано 206173,32 грн., загальна сума боргу відповідача перед позивачем за договором комісії №225/4/42-08ВР (щодо відчуження та реалізації військового майна на внутрішньому ринку) від 11.07.2008 становить 122200,00 грн. (копія акта долучена до позову).

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає про невиконання відповідачем як комісіонером обов'язку зі сплати позивачу як комітенту вартості реалізованого майна за договором комісії №225/4/42-08ВР (щодо відчуження та реалізації військового майна на внутрішньому ринку) від 11.07.2008, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 122200 грн., з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у вказаному розмірі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Як передбачено ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

З положень ст. 1-2 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Рішенням Конституційного суду України у справі №1-1/99 від 08.04.1999 визначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6,7,13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Як зазначає прокурор, пред'явлення даної позовної заяви в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, викликане винятково захистом порушених і інтересів держави та здійснюється відповідно до вимог ст. 131-1 Конституції України та ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до яких однією з функцій, що покладаються на прокуратуру України представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, звертатися до суду з позовом (заявою, поданням), вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження.

Згідно ст. 2 Закону України «Про оборону України» та ст. 15 Закону України «Про Збройні Сили України» фінансування потреб національної оборони та Збройних Сил України здійснюється виключно за рахунок Державного бюджету України. Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України, яке відповідно до ст. 3 вищезазначеного Закону та п 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671 є центральним органом виконавчої влади і військового управління, що забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони держави та військового будівництва, керівництва Збройними Силами України, їх мобілізаційну і бойову готовність та підготовку до виконання покладених на них завдань і в процесі їх виконання взаємодіє з іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади. Таким чином, шкода, яка спричиняється Міністерству оборони України невиконанням зобов'язань у договірних відносинах, є безпосередньою шкодою завданої інтересам держави.

За таких обставин, оскільки в позові прокурором зазначено про порушення інтересів держави, враховуючи положення ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», суд дійшов висновку про наявність підстав для звернення прокурора з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України.

За змістом п. 2 Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 № 1919, у редакції, чинній на дату укладання договору комісії, реалізація військового майна - господарська операція, що здійснюється уповноваженим підприємством (організацією) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на військове майно іншим юридичним або фізичним особам на платній або компенсаційній основі; уповноважені підприємства (організації) - суб'єкти підприємницької діяльності, яким в установленому порядку рішенням Кабінету Міністрів України надані повноваження на реалізацію військового майна на внутрішньому та/або зовнішньому ринку.

Пунктами 11, 12 вказаного Положення передбачено, що відносини Міноборони з уповноваженими підприємствами (організаціями) регулюються генеральними угодами, окремими договорами комісії та іншими цивільно-правовими договорами, в яких визначаються номенклатура, кількість та категорія військового майна, його залишкова вартість, порядок, умови і терміни підготовки до реалізації, проведення розрахунків тощо. Реалізація військового майна проводиться уповноваженими підприємствами (організаціями) за ринковими цінами, які склалися на відповідний період. Ціна реалізації військового майна визначається з урахуванням кон'юнктури ринку, залишкової вартості та витрат, пов'язаних з реалізацією майна, у тому числі з підготовкою його до продажу, маркетингом, спеціальним супроводом органами СБУ експортно-імпортних договорів, транспортуванням, страхуванням тощо.

Як встановлено судом, 11.07.2008 між Міністерством оборони України (комітент, позивач) та Державною акціонерною компанією «Національна мережа аукціонних центрів», правонаступником якої відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є Публічне акціонерне товариство Державна акціонерна компанія «Національна мережа аукціонних центрів» (комісіонер, відповідач) було укладено договір комісії №225/4/42-08ВР (щодо відчуження та реалізації військового майна на внутрішньому ринку), згідно з яким комітент доручає комісіонеру, а комісіонер бере на себе зобов'язання за комісійну плату укласти на умовах, що не суперечать цьому договору, та виконати від свого імені, в інтересах комітента та за рахунок останнього договір з покупцем на реалізацію на внутрішньому. ринку надлишкового військового майна Збройних Сил України, надалі - "спецвироби", згідно із Специфікацією спецвиробів (Додаток № 1 до цього Договору), які передаються комітентом комісіонеру, для реалізації покупцю на умовах поставки EXW з військових частин А2365 (м. Вакуленчук), А4486 (м. Севастополь) відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної Торгової Палати "ІНКОТЕРМС" у редакції 2000 року.

Як встановлено судом, сума цього договору, за яким комітент передає для реалізації комісіонеру спецвироби, підтверджується додатками до цього Договору і встановлюється сторонами у розмірі 404229 грн. 36 коп. (без ПДВ) становить залишкову вартість спецвиробів, зазначену у п.1.1 Додатку № 5 до цього договору і відомостях визначення залишкової вартості (Додаток № 4 до цього Договору). Ціна реалізації спецвиробів покупцю встановлюється Комісіонером з урахуванням вимог п. 1.1 та п. 4.1 цього договору, кон'юнктури ринку, комісійної плати Комісіонера та податку на додану вартість (ПДВ). Ціна реалізації спецвиробів повинна бути вище від спланованої ціни реалізації спецвиробів (п.3 Додатку № 5 до цього Договору), якщо інше не буде погоджено з Міністерством економіки України і обумовлено додатковою угодою між сторонами (така додаткова угода стає невід'ємною частиною цього Договору) (п.п. 4.1., 4.2. договору комісії).

За змістом ст. 1013 Цивільного кодексу України, комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, пунктом 5.1. договору комісії встановлено, що за виконання доручення за цим договором комісіонер з коштів, що перераховані покупцем, отримує комісійну плату у розмірі 5,00 % (у тому числі ПДВ) від загальної суми коштів, які будуть фактично отримані комісіонером від покупця за реалізовані спецвироби (з ПДВ) (сплату податків та зборів (обов'язкових платежів) з суми комісійної плати комісіонер здійснює у відповідності з чинним законодавством України. Моментом нарахування комісійної плати є дата перерахування комісіонером комітенту коштів, що належать останньому.

Згідно з п. 5.6. договору кошти (частина коштів), які надійшли на рахунок комісіонера за реалізовані спецвироби покупцю, за виключенням комісійної плати та ПДВ, у строк п'яти банківських днів з дати підписання відповідних актів прийому-передачі спецвиробів від комітента до комісіонера, перераховуються у гривнях на рахунок комітента, зазначений у п. 16.1 цього договору, з обов'язковою позначкою в платіжному дорученні "Для Міністерства оборони України. До п'ятого числа місяця, що слідує за звітним, комісіонер, незалежно від обсягів фінансових операцій, пов'язаних із реалізацією, надсилає комітенту звіт про хід реалізації за договором ( зразок наведено у Додатку № 8 до цього Договору).

В матеріалах справи наявні акти прийому-передачі військового майна, відповідно до яких відповідач на підставі договору комісії від 11.07.2008 №225/4/42-08ВР здійснив продаж військового майна третім особам (копії актів подані 08.08.2017).

Як встановлено судом, відповідно до Звіту про хід реалізації військового майна за договором комісії від 11.07.2008 №225/4/42-08ВР, всього реалізовано майна на суму 419200,00 грн. (грошові кошти, що надійшли за реалізацію майна), підлягає перерахуванню Міністерству оборони - 328373,32 грн., комісійна плата - 20960,00 грн., ПДВ -69866,68 грн. (копія звіту подана позивачем 08.08.2017).

Як встановлено судом, відповідно до п. 5.10 договору, акт про виконання умов та документальної звірки взаєморозрахунків за договором, який є підтвердженням взаємного виконання сторонами зобов'язань за цим договором, затверджується уповноваженими посадовими (службовими) особами та завіряється печатками сторін. Такий акт додається до договору в якості його невід'ємної частини.

Як встановлено судом, відповідно до акту про виконання умов та документальної звірки взаєморозрахунків за договором комісії №225/4/42-08ВР (щодо відчуження та реалізації військового майна на внутрішньому ринку) від 11.07.2008, наданого комісіонером комітенту, комісіонером реалізовано майна на загальну суму 419200,00 грн., з них комісійна плата комісіонеру становить 20960,00 грн. і ПДВ 69866,68 грн. Відповідно до вищезазначеного акту комітенту (позивачу) повинно бути перераховано 328373,32 грн., що із яких було перераховано 206173,32 грн., загальна сума боргу відповідача перед позивачем за договором комісії №225/4/42-08ВР (щодо відчуження та реалізації військового майна на внутрішньому ринку) від 11.07.2008 становить 122200,00 грн. (копія акта долучена до позову).

Так, зазначений акт про виконання умов та документальної звірки взаєморозрахунків за договором комісії №225/4/42-08ВР, згідно з яким встановлено розмір заборгованості відповідача за договором комісії, не містить дати його підписання сторонами, однак, враховуючи, що в силу п. 5.10. договору такий акт є підтвердженням взаємного виконання сторонами зобов'язань за цим договором, суд вважає такий акт належним доказом у підтвердження існування обов'язку відповідача зі сплати позивачу суми коштів у розмірі 122200,00 грн., строк виконання якого, з урахуванням п. 5.6., вважається таким, що в будь-якому разі настав станом на дату звернення до суду з позовом. Так, відповідач жодних заперечень щодо вказаних обставин не надав.

В той же час, сторонами не надано суду доказів сплати відповідачем заборгованості у розмірі 122200,00 грн., що виникла за договором комісії №225/4/42-08ВР (щодо відчуження та реалізації військового майна на внутрішньому ринку) від 11.07.2008, за наслідками реалізації військового майна на внутрішньому ринку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наявність та обсяг заборгованості Публічного акціонерного товариства Державної акціонерної компанії "Національна мережа аукціонних центрів" за договором комісії №225/4/42-08ВР (щодо відчуження та реалізації військового майна на внутрішньому ринку) від 11.07.2008 у розмірі 122200,00 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема, відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у вказаному розмірі, у зв'язку з чим позов Першого заступника військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Публічного акціонерного товариства Державної акціонерної компанії "Національна мережа аукціонних центрів" про стягнення основного боргу у розмірі 122200,00 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Державної акціонерної компанії "Національна мережа аукціонних центрів" (02660, м. Київ, вул. Марини Раскової, 15; ідентифікаційний код: 20064284) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6; ідентифікаційний код: 00034022) суму основного боргу у розмірі 122200 (сто двадцять дві тисячі двісті) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1833 (одна тисяча вісімсот тридцять три) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 21.08.2017

Суддя І.М. Отрош