ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2017 р.Справа № 922/2016/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Харківський завод транспортного устаткування" м. Харків третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державний концерн "Укроборонпром", м. Київ
до Приватного АТ "Харківський завод транспортного устаткування", м. Харків
про визнання недійсним договору
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю №1 від 01.06.2017

відповідача - ОСОБА_2 за довіреністю №12 від 09.02.2017

третьої особи - не з"явився

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Харківський завод транспортного устаткування" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного Акціонерного товариства "Харківський завод транспортного устаткування" про визнання недійсним договору оренди від 01.03.2016 за №39/18-16.

Ухвалою суду від 19 червня 2017 року було порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 17 липня 2017 року.

Позивач звернувся до суду з заявою (вх. №22868 від 14.07.2017) про зміну предмету позову, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 159401,43 грн. безпідставно одержаних коштів у вигляді доходу за надання в оренду приміщень ДП "ХЗТУ".

Ухвалою суду від 17 липня 2017 року було прийнято заяву позивача про зміну предмету позову та відкладено розгляд справи на 09 серпня 2017 року.

Розгляд справи продовжено з урахуванням цих змін.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. №25449 від 08.08.2017) в якому проти позовних вимог заперечує.

В судовому засіданні, яке розпочалося 09 серпня 2017 року було оголошено перерву до 16 серпня 2017 для надання сторонами додаткових доказів по справі.

Позивач надав додаткові пояснення по справі (вх. №26402 від 15.08.2017), які були досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Також, позивач звернувся до суду з клопотанням (вх.№26404 від 15.08.2017) в якому просив суд залучити до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державний концерн "Укроборонпром" ().

Позивач звернувся до суду з клопотанням (вх. №26405 від 15.08.2017) про продовження строку розгляду справи за межі, встановлені ст. 69 ГПК України.

Ухвалою суду від 16 вересня 2017 року було задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державний концерн "Укроборонпром", розгляд справи відкладено на 29 серпня 2017 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Також представник позивача звернувся до суду із заявою (вх. № 27237 від 22.08.2017) та клопотанням (вх. № 27600 від 29.08.2017) про долучення до матеріалів справи доказів, поданих до суду, які досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Третьою особою свого представника направлено не було, на електрону адресу суду надійшли пояснення третьої особи (вх. №1720 від 29.08.2017) відповідно до яких позовні вимоги третьою особою підтримуються.

Норми ст. 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в судові засідання з'являлися повноважні представники сторін які надавали письмові пояснення та заперечення, докази на підтвердження власних правових позицій, внаслідок чого справа може бути розглянута за результатами повного та всебічного розгляду спору.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між ПрАТ «ХЗТУ» та ТОВ «УКРПРОМ» було укладено договір оренди №3/70-А від 03.08.2009 року, за яким ПрАТ «ХЗТУ» надав у користування ТОВ «УКРПРОМ» нежитлові приміщення в інженерному корпусі літ «У-3» інв. № 1-А, загальною площею 112,7 м2, а саме приміщення № 27 площею 59,4 м2 та приміщення № 28 площею 53.3 м2 розташованого за адресою м. Харків, вул. Достоєвського 3.

Згідно п. 1.5. даного Договору строк оренди починається з моменту передачі Орендодавцем приміщення в оренду Орендатору за ОСОБА_2 приймання - передачі.

Так, на виконання умов п.1.5. даного Договору сторонами було підписано ОСОБА_2 приймання-передачі орендованого приміщення від 12.08.2009 року.

Згідно п. 3.1. даного Договору оренда плата нараховується з моменту підписання обома сторонами ОСОБА_2 приймання передачі.

Пунктом п. 1.4. строк оренди складає 11 місяців.

Згідно з п.7.1. Даного Договору Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами, та вважається укладений на строк зазначений в п.1.1 даного Договору.

29.02.2016 року укладено угоду до Договору №3/70-А від 03.09.2009 року згідно з якої сторони домовились розірвати Договір № 3/70-А від 03.08.2009 року за взаємною згодою сторін з дати підписання даної угоди.

01.03.2016 року між ПрАТ «ХЗ'ГУ» та ТОВ «УКРПРОМ» » було укладено договір оренди № 39/18-16 від 01.03.2016 року за яким ПрАТ «ХЗТУ» надає у платне користування ТОВ «УКРПРОМ» нежитлові приміщення в інженерному корпусі літ «У-3» інв. № 1-А, загальною площею 112,7 м2, а саме приміщення № 27 площею 59,4 м2 та приміщення № 28 площею 53,3 м2 розташованого за адресою м. Харків, вул. Достоєвського 3.

Згідно з умовами Договору строк оренди складає з моменту підписання даного Договору по 28.02.2019 року.

Так п. 1.3. даного Договору зазначено, що передача/повернення орендованого приміщення оформлюється актом приймання - передачі, які після підписання становляться невід'ємною частиною Договору.

Плата за орендовані приміщення нараховується з моменту підписання обома сторонами акту приймання передачі орендованого приміщення.

На виконання умов п.1.3. даного Договору Сторонами був підписаний ОСОБА_2 приймання - передачі до Договору оренди №3/70-А від 03.08.2009 року, № 39/18-16 від 01.03.2016 року за яким ПрАТ «ХЗТУ» передав, а ГОВ «УКРПРОМ» прийняв нежитлові приміщення в інженерному корпусі літ «У-3» інв. № 1-А, загальною площею 112,7 м, а саме приміщення № 27 площею 59,4 м2 та приміщення № 28 площею 53,3 м2 розташованого за адресою м. Харків, вул. Достоєвського 3.

01.03.2017 року Сторонами була підписана угода про розірвання Договору оренди № 39/18-16 від 01.03.2016 року, за взаємною згодою сторін. Дана угода вступає в силу з моменту підписання її сторонами.

Укладені між сторонами договори оренди №3/70-А від 03.08.2009 року та № 39/18- 16 від 01.03.2016 року, за своїм змістом та правовою природою є договорами оренди.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам спору, суд виходив з наступного.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що відповідач безпідставно збагатився в результаті здачі в оренди нежитлових приміщень, а тому просить стягнути з відповідача 159 401,43 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна: б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону. адміністративного акта. правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинні договори чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Згідно умов частини першої статті 1212 ЦК України застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Отже, в даному випадку, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень ст. 1212 ЦК України.

Таким чином враховуючи те, що правовідносини сторін виникли на підставі договорів оренди майна, які припинили свою дію за домовленістю сторін та підписані на його виконання акти наданих послуг є достатньою та належною правовою підставою набуття коштів відповідачем, а отже договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового зборупокладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 04.09.2017 р.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Суддя ОСОБА_3