ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року Справа № 910/25490/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівБарицької Т.Л. Картере В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича
на ухвалу від та на постанову відГосподарського суду міста Києва 10.04.2017 Київського апеляційного господарського суду 25.05.2017
у справі№ 910/25490/15
Господарського судуміста Києва
за позовомДержавної іпотечної установи
до1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" 2. Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1 Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестком"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 2 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
за участюПрокуратури міста Києва
провизнання зарахування однорідних зустрічних вимог недійсними

у судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача Дяченко В.С.; Тодосієнко В.С.;
- відповідачів - третьої особи на стороні відповідача 1 - третьої особи на стороні відповідача 2 - прокуратури 1. Кулак І.О.; 2. Мостепанюк В.І.; Ханович К.В.; повідомлений, але не з'явився; Жегулін Ю.М.; повідомлений, але не з'явився;
ВСТАНОВИВ:

07.03.2017 Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича звернулася до Господарського суду міста Києва із заявою про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 у справі № 910/25490/15 за нововиявленими обставинами, в якій просило: змінити рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 у справі № 910/25490/15, відмовивши Державній іпотечній установі у задоволенні позову із підстав відсутності у останнього будь-яких порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів; зазначити у мотивувальній частині вказаного рішення наступне: "..у зв'язку із недійсністю нікчемних договору застави майнових прав від 04.09.2014 №Д-1.1./2014 та договору відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) від 04.09.2014 №Д-1.2/2014, укладених між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою, спірний односторонній правочин TOB "Яблуневий дар" про зарахування зустрічних однорідних вимог від 18.02.2015 вих. №148 жодним чином не порушує права, свободи чи інтереси Установи, що є єдиною необхідною та достатньою підставою для відмови останній у задоволенні позову".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 у справі № 910/25490/15 (суддя Ващенко Т.М.), залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2017 у справі № 910/25490/15 (колегія суддів у складі: Чорна Л.В. - головуючий суддя, судді Коротун О.М., Яковлєв М.Л.) відмовлено Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" у задоволенні заяви про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 у справі № 910/25490/15 за нововиявленими обставинами.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2017 у справі № 910/25490/15.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" та Державна іпотечна установа надали відзиви на касаційну скаргу, в яких з нею не погоджуються та просять касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2017 у справі № 910/25490/15 залишити без змін.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Державна іпотечна установа звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" та Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання недійсним зарахування однорідних зустрічних вимог, проведеного на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 18.02.2015 вих. № 148, а саме вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" за договором мультивалютної кредитної лінії № НКЛ-2005469/5 від 03.07.2013 та вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 у справі №910/25490/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 24.10.2016, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій виходили з того, що зобов'язання ТОВ "Яблуневий Дар" за кредитним договором та зобов'язання ПАТ "Дельта Банк" за договором банківського рахунку є зустрічними та однорідними (грошовими), строк виконання яких настав, а позивач не довів та не надав суду належних доказів, які б підтверджували, що в момент вчинення одностороннього правочину у вигляді заяви про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних вимог від 18.02.2015 не були дотримані вимоги, встановлені статтями 203, 601 ЦК України, відтак, не довів наявності підстав, в силу яких даний правочин має бути визнаний недійсним.

При цьому, доводи ПАТ "Дельта Банк" щодо нікчемності договору застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014 та договору про відступлення права вимоги (з відкладальною умовою) №Д-1.2/2014 від 04.09.2014 відповідно до п. п. 1, 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", судом апеляційної інстанції, з яким погодився суд касаційної інстанції, спростовані з посиланням на відсутність у матеріалах справи документів, які б підтверджували вищезазначені обставини, наявність яких свідчить про нікчемність правочину, а саме: відмови ПАТ "Дельта Банк" від власних майнових вимог, прийняття на себе зобов'язань у порядку іншому, ніж встановлено Законом України "Про банки і банківську діяльність" та наявності умов, які передбачають передачу майнових прав з метою надання позивачу переваг, що прямо не встановлені законодавством чи внутрішніми документами банку та з посиланням на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.11.2015, залишену без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2016, якою визнано протиправним та скасовано рішення № 8951 від 24.09.2015 у формі повідомлення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк" про нікчемність правочинів, прийняте на підставі протоколу №54 від 22.09.2015, згідно якого за наслідками перевірки визнано нікчемними договір застави майнових прав № Д-1.1./2014 від 04.09.2014 та договір про відступлення права вимоги № Д-1.2/2014 від 04.09.2014 на підставі п. п. 1, 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

В обґрунтування заяви про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 у справі № 910/25490/15 за нововиявленими обставинами Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" посилається на те, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 у справі № 910/6052/16 визнано недійсними договір застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою, та договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.3/2014 від 04.09.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою.

Вищий господарський суд України вважає правомірними та обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2015 у справі № 910/25490/15 за нововиявленими обставинами, з огляду на таке:

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Водночас, статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року (заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та мають бути збалансовані з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

При цьому, право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (res judicata), який, inter alia (серед іншого), вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру. Така процедура сама по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (див. рішення Суду у справах Желтяков проти України, no. 4994/04, від 09.06.2011, Тарнопольська та інші проти Росії, no. 11093/07, 14558/07, 19660/07, 30166/07, 46736/07, 52681/07, 52985/07, 10633/08, 10652/08, 12694/08, 15437/08, 16691/08, 19447/08, 19457/08, 20857/08, 20872/08, 22546/08, 25820/08, 25839/08, 25845/08, від 09.07.2009).

Відповідно до ст. 112 ГПК України, господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи.

Також не можуть визнаватися нововиявленими обставини, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях в суді будь-якої з інстанцій, або які могли бути встановлені судом в разі виконання вимог процесуального закону, зокрема, статті 38 ГПК України.

Законом не передбачено здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами у повному обсязі. Отже, господарський суд переглядає судове рішення за нововиявленими обставинами лише в тих межах, в яких ці обставини впливають на суть рішення.

Вказані роз'яснення викладені в постанові пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 17 "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами".

Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України в пункті 5 постанови від 27.02.1981 № 1 "Про практику перегляду судами у зв'язку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили" зі змінами, не можуть бути визнані нововиявленими нові, тобто такі, що виникли чи змінилися після постановлення рішення обставини, а також обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, касаційній скарзі або які могли бути встановлені при виконанні судом вимог процесуального права.

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій встановивши, що ПАТ "Дельта Банк" під час розгляду даного спору посилалося на нікчемність договору застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014 та договору відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.3/2014 від 04.09.2014, тобто дані обставини були відомі на час розгляду даної справи; як суд апеляційної інстанції так і суд касаційної інстанції надавали правову оцінку наведеним договорам щодо їх відповідності п. п. 1, 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; з огляду на те, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 у справі № 910/6052/16 не спростовує обставин, які стали підставою для відмови у позові Державній іпотечній установі; беручи до уваги те, що наведені ПАТ "Дельта Банк" обставини у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами не були б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте; дійшли правомірного висновку про те, що у даному випадку відсутня одночасна наявність умов, які є необхідними ознаками існування нововиявлених обставин.

Отже, суди попередніх інстанцій правомірно відмовили у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про перегляд рішення Господарського суду Києва від 24.11.2015 у справі № 910/25490/15 за нововиявленими обставинами.

Доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі, були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, оскільки, є ідентичними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, їм дана належна оцінка, а тому відхиляються як необґрунтовані та такі, що не спростовують зроблених судом висновків. При цьому в частині встановлення фактичних обставин справи та переоцінки наявних доказів касаційна скарга не відповідає вимогам статті 1117 ГПК України стосовно меж перегляду справи в касаційній інстанції.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що підстав для зміни або скасування прийнятих у справі ухвали місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова Владислава Володимировича залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2017 у справі № 910/25490/15 залишити без змін.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО

Судді Т.Л. БАРИЦЬКА

В.І. КАРТЕРЕ