ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2017р. Справа № 914/1353/17

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, (м. Львів)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, (с. Підбірці, Львівська область)

про: стягнення боргу в розмірі 11786,28 грн.

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Вашкевич Н.І.

Представники:

від позивача: Бунь А.А. - довіреність № 18-11-02637 від 21.04.2017 р.

від відповідача: не з'явився.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення боргу в розмірі 11786,28 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.07.2017 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 10.08.2017 року. Ухвалою суду від 10.08.2017 року відкладено розгляд справи на 15.08.2017 року, для надання додаткових доказів. Ухвалою суду від 15.08.2017 року відкладено розгляд справи на 22.08.2017 року, в зв'язку з відсутністю представника відповідача.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 07.07.2017 року, про відкладення розгляду справи від 10.08.2017 року, від 15.08.2017 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

27.07.2017 року за вх. № 26301/17 представник позивача подав пояснення.

15.08.2017 року за вх. № 28100/17 представник позивача подав клопотання.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 07.07.2017 року, про відкладення розгляду справи від 10.08.2017 року, від 15.08.2017 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

Згідно п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Доказом надсилання відповідачу ухвали суду від 15.08.2017 р. про відкладення розгляду справи на 22.08.2017 р. є копія Списку № 726 згрупованих внутрішніх поштових відправлень рекомендованих листів за 16.08.2017 р.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № від 21.08.2017 року, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 знаходиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, місцезнаходження: АДРЕСА_1.

Відтак, суд виконав умови Господарського процесуального кодексу України щодо належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи. До повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Інші адреси відповідача, крім вказаної у позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ні позивачу, ні суду невідомо.

Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути спір, відповідно до ст. 75 ГПК України, за наявними у справі матеріалами, при відсутності представників відповідача.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частину рішення виготовлено, підписано та оголошено 22.08.2017 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, 09.08.2012 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (надалі - позивач, Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - відповідач, Орендар) укладено Договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до Державної власності № 127 (надалі - Договір).

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", однією із істотних умов договору оренди та основним обов'язком орендаря є сплата орендних платежів з урахуванням індексу інфляції.

Згідно з п. 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Позивач зазначає, що відповідно до п. 3.6. Договору, орендна плата перераховується щомісяця не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції у наступному співвідношенні: 50% до Державного бюджету; 50% на рахунок Балансоутримувача.

Згідно з п. 3.7.Договору, орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і сплачується до Державного бюджету та Балансоутримувачу, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (Термін).

За твердженням позивача, станом на 01.06.2017 року заборгованість з орендної плати з врахуванням індексації становить 9557,73 грн. За несвоєчасну сплату орендної плати, відповідно до п. 3.7. Договору, нарахована пеня в сумі 1272,78 грн.

Позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що заборгованість по сплаті орендної плати до Державного бюджету становить загалом більше, ніж три місяці, відповідно до п. 3.8. Договору, нараховано штраф у розмірі 10% від суми заборгованості, що становить 955,77 грн.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 285 та ст. 286 ГК України, ст. 762 ЦК України, ст.ст. 18, 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", п. 5.3 Договору, Орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитись від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання, згідно зі ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області, затвердженого наказом ФДМУ від 02.10.2012 р. № 3607, Регіональне відділення ФДМУ є територіальним органом Фонду державного майна України, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління.

Відповідно до п. 15 вказаного Положення, регіональне відділення ФДМУ утримується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Позивач зазначає, що станом на час звернення з позовом до суду, у кошторисі витрат Регіонального відділення відсутні кошти на сплату судового збору при зверненні із даним позовом до суду, що підтверджується листом ГУДКСУ у Львівській області від 15.06.2017 р. № 07.1-11/4345.

Наведене вище свідчить про неможливість здійснення Регіональним відділенням ФДМУ по Львівській області заходів, спрямованих на усунення порушень прав та законних інтересів держави у повному обсязі.

Із приписів ст. 8 Закону України "Про судовий збір" вбачається, що, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

На підставі вищевикладеного, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області просить суд відстрочити сплату судового збору до прийняття рішення у справі.

Відповідач, всупереч вимогам суду, позовні вимоги у встановленому чинним законодавством України порядку не спростував, належних та допустимих доказів виконання своїх господарських зобов'язань не подав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та правочини.

Згідно зі ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених Законом, а також з угод, не передбачених Законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, таку як: передати майно, сплатити кошти тощо, або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник та кредитор.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до Закону, інших правових актів, Договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 229 Господарського кодексу України визначає, що учасник господарських відносин, у разі порушення ним грошового зобов'язання, не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Статтями 793 та 795 ЦК України встановлено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно ч. 2 ст. 795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань.

Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, 09.08.2012 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (надалі - позивач, Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - відповідач, Орендар) укладено Договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до Державної власності № 127 (надалі - Договір).

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", однією із істотних умов договору оренди та основним обов'язком орендаря є сплата орендних платежів з урахуванням індексу інфляції.

Згідно з п. 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до п. 3.6. Договору, орендна плата перераховується щомісяця не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції у наступному співвідношенні: 50% до державного бюджету; 50% на рахунок Балансоутримувача.

Згідно з п. 3.7.Договору, орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і сплачується до Державного бюджету та Балансоутримувачу, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (Термін).

Станом на 01.06.2017 року заборгованість з орендної плати з врахуванням індексації становить 9557,73 грн. За несвоєчасну сплату орендної плати, відповідно до п. 3.7. Договору, нарахована пеня в сумі 1272,78 грн.

У зв'язку з тим, що заборгованість по сплаті орендної плати до Державного бюджету становить загалом більше, ніж три місяці, відповідно до п. 3.8. Договору, нараховано штраф у розмірі 10% від суми заборгованості, що становить 955,77 грн.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 285 та ст. 286 ГК України, ст. 762 ЦК України, ст.ст. 18, 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", п. 5.3 Договору, Орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитись від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання, згідно зі ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Незважаючи на вимоги суду, належних та допустимих доказів виконання своїх зобов'язань за Договором відповідач не подав, належних та допустимих доказів повернення орендованого приміщення орендодавцю не представив.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо об'єктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач не подав докази погашення боргу та звільнення орендованого приміщення, суд прийшов до висновку, що позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення боргу в розмірі 11786,28 грн., розірвання договору оренди та виселення з орендованого приміщення є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

27.07.2017 року за вх. № 26301/17 позивач подав клопотання про відстрочення сплати судового збору до винесення рішення по справі, яке було задоволено судом.

Згідно п. 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход Державного бюджету України.

Позивачем в позовній заявлено три позовні вимоги. Отже, 4800,00 грн. підлягають до стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України.

Згідно ст.49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 84, 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов - задоволити.

2. Стягнути із Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області (одержувач коштів: Держбюджет м. Львова, код ЄДРПОУ одержувача: 38008294, банк одержувача: ГУДКСУ у Львівській області, МФО 825014), рахунок № 2002, код рахунку 22080300) 9557 (дев'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят сім) грн. 73 коп. заборгованості по орендній платі, 1272 (одна тисяча двісті сімдесят дві) грн. 78 коп. пені та 955 (дев'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 77 коп. штрафу.

3. Розірвати Договір оренди від 09.08.2012 р. № 127 укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України (79000, м. Львів, вул. С. Стрільців, 3, ) по Львівській області та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2).

4. Виселити Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) з орендованого державного майна - частини нежитлового приміщення №24 (вестибюлю) площею 12,8 кв.м., яке розміщене в будівлі Львівського державного центру науки, інновацій та інформатизації (літера А-9) за адресою: АДРЕСА_2, що перебуває на балансі Державною підприємства Львівський державний центр науки, інновацій та інформатизації. Стягувач: Регіональне відділення Фонду державного майна по Львівській області (79000, м. Львів, вул. С. Стрільців, 3, , р/р 0186 в ГУДКСУ у Львівській обл., МФО 825014).

5. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Державного бюджету України 4800 (чотири тисячі вісімсот) грн. 00 коп. судового збору.

6. Накази видати в порядку статті 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя Пазичев В.М.

з

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.08.2017 року