ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31.08.2017р. Справа №905/1648/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія», м.Бахмут

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Бахмут

про стягнення заборгованості в сумі 10704,64 грн.

Суддя Г.В. Левшина

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія», м.Бахмут, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Бахмут, про стягнення заборгованості в сумі 10704,64 грн., у тому числі основний борг в сумі 9529,63 грн., пеня в сумі 835,88 грн., інфляція в сумі 245,10 грн. та три проценти річних в сумі 94,03 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання відповідачем грошових зобов'язань за договором про постачання теплової енергії №1099 від 15.10.2007р. з додатковими угодами, акти про підключення/відключення опалення, рахунки з актами приймання-передачі теплової енергії, розрахунок позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив.

Згідно позовної заяви та свідоцтва про державну реєстрацію Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: 84500, АДРЕСА_1, за якою і здійснювалось направлення поштової кореспонденції судом.

Відповідно до ч.1 ст.64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам та учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Отже, відповідача було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст.ст.42, 43 Господарського процесуального кодексу України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

За таких обставин, враховуючи достатність зібраних по справі доказів, згідно зі ст.75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Статтею 714 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

15.10.2007р. між сторонами був підписаний договір №1099 про постачання теплової енергії, згідно з умовами якого позивач прийняв на себе зобов'язання постачати відповідачу теплову енергію у вигляді гарячої води в потрібних йому обсягах для об.єктів, вказаних в додатку №1 загальною площею 48,69 кв.м., а відповідач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені договором.

Згідно з п.2.1 договору №1099 від 15.10.2007р. теплова енергія постачається споживачу у вигляді гарячої води в обсягах, вказаних в додатку №2, який є невід'ємною частиною цього договору.

За змістом додатку №1 до договору визначено адресу та площу опалюваного об'єкту відповідача - бар у м.Соледар по вул.Леніна, 1а, площею 48,69 кв.м.

Згідно з додатковою угодою від 05.01.2009р. сторонами пункт 11.1 договору №1099 від 15.10.2007р. викладено в наступній редакції: "Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 30.04.2010р. та вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії не буде письмово заявлене однією зі сторін про його припинення".

Додатковою угодою від 14.10.2011р. сторонами пункт 5.1 договору №1099 від 15.10.2007р. викладено в наступній редакції: "Облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку. Cпоживачі, що не мають приладів обліку, кількість теплової енергії, що поставлена споживачу, визначається у відповідності до теплової навантаженості (додаток №2), згідно з порядком, вказаним "Правилами надання послуг по централізованному опаленню, постачання холодної та гарячої води та водовідводу", затвердженим постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 та "Правил використання теплової енергії", затвердженим постановою КМУ від 03.10.2007р. №1198. При цьому розрахункова кількість тепла не оскаржується".

Додатковою угодою від 22.02.2011р. сторонами пункт 6.1 договору №1099 від 15.10.2007р. викладено в наступній редакції: "Оплата за спожиту теплову енергію проводиться в грошовій формі у відповідності з встановленими тарифами(цінами), згідно діючого законодавства України. У разі змінення тарифів (цін) на теплову енергію сторони здійснюють розрахунки за новими тарифами (цінами) з моменту набрання ними законної сили".

Додатковими угодами від 01.01.2014р., 01.10.2014р., 01.12.2014р. сторонами вносилися зміни до п.1.3 договору №1099 від 15.10.2007р. щодо встановлення тарифів на теплову енергію.

Як встановлено судом, факт постачання позивачем теплової енергії відповідачу підтверджується наданими до матеріалів справи актами про включення та відключення системи теплоспоживання від 16.10.2016р. та 07.04.2017р., згідно з якими позивачем було здійснено підключення/відключення опалення об'єкту за адресою: АДРЕСА_2

Позивачем були виставлені відповідачу рахунки №10991016 від 31.10.2016р. на суму 676,67 грн., №10991116 від 30.11.2016р. на суму 1268,50 грн., №10991216 від 31.12.2016р. на суму 1843,45 грн., №10990117 від 31.01.2017р. на суму 2213,42 грн., №10990217 від 28.02.2017р. на суму 1962,15 грн., №10990317 від 31.03.2017р. на суму 1378,20 грн., №10990417 від 30.04.2017р. на суму 187,24 грн.

Факт постачання позивачем обсягів теплової енергії на вказану суму з боку відповідача не спростовано.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно пунктів 6.2 та 6.3 договору №1099 від 15.10.2007р. розрахунковим періодом є календарний місяць, оплату за послуги споживач здійснює кожного місяця згідно платіжних документів, наданих енергопостачальною організацією в порядку, встановленому законодавством України протягом 3 (трьох) банківських днів після їх надання. Оплата здійснюється в порядку передоплати за кожен місяць опалювального періоду на підставі рахунку енергоспоживчої організації (згідно з додатковою угодою до договору від 05.01.2009р.). Споживач гарантує стовідсоткове відшкодування витрат за надані послуги.

Додатковою угодою від 14.10.2011р. сторонами пункт 6.4 договору №1099 від 15.10.2007р. викладено в наступній редакції: "Якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку: при перевищенні фактичного використання теплової енергії вище від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо сплачується споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця; у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку; у разі зняття приладів обліку теплової енергії на періодичну поверку (здійснюється в строк не перевищуючий один місяць), оплата за теплову енергію розраховується згідно з середньомісячним показникам приладів обліку попередній опалювальний період".

При цьому, за змістом п.6.5 договору №1099 від 15.10.2007р. у разі відсутності обліку споживання оплата за спожиту теплову енергію споживач здійснює по тарифу за 1 (один) кв.м опалювальної площі.

Як вказувалось вище, позивачем були виставлені відповідачу відповідні рахунки, направлення яких підтверджується фіскальними чеками та описами вкладення.

За висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 9523,63 грн. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред'явлено до стягнення з відповідача три проценти річних за період з 23.11.2016р. та 21.06.2017р. в розмірі 94,03 грн. та інфляцію в розмірі 245,10 грн. за період з грудня 2016р. по квітень 2017р.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно умов додаткової угоди від 05.01.2009р. до п.6.10 договору №1099 від 15.10.2007р. "У разі несвоєчасної оплати наданих позивачем послуг споживач сплачує пеню, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожний день прострочення оплати. При надходженні платежів від споживача грошові кошти розподіляються наступним чином: у першу чергу погашення здійснюється в рахунок штрафних санкцій, грошові кошти, що залишені йдуть в рахунок погашення суми основного боргу".

Таким чином, згідно з п.6.10 договору №1099 від 15.10.2007р. позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені за період з 23.11.2016р. по 21.06.2017р. в розмірі 835,88 грн.

Розрахунок інфляції, трьох процентів річних та пені проведений позивачем, є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Відповідач заперечень проти позовних вимог не надав.

За таких обставин, враховуючи, що позов повністю доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, виходячи з того, що відповідач заперечень проти позову не надав, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія», м.Бахмут до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Бахмут про стягнення заборгованості в сумі 10704,64 грн., у тому числі основний борг в сумі 9529,63 грн., пеня в сумі 835,88 грн., інфляція в сумі 245,10 грн. та три проценти річних в сумі 94,03 грн., задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (84500, АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» (84500, м.Бахмут, вул.Зелена, буд.41, ) основний борг в сумі 9529,63 грн., пеню в сумі 835,88 грн., інфляцію в сумі 245,10 грн. та три проценти річних в сумі 94,03 грн., всього заборгованість в сумі 10704,64 грн., судовий збір в сумі 1600,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 31.08.2017р. оголошено повний текст рішення.

Суддя Г.В. Левшина