ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2017 р. Справа № 925/939/17

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6

до товариства з обмеженою відповідальністю «АнВа», Черкаська область, м. Чигирин, вул. Б.Хмельницького, 3

про стягнення 4 555,60 грн. пені та інфляційних,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

відповідача: ОСОБА_2 директор за посадою.

Позивач звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до відповідача з вимогою стягнення 4 555,60 грн. пені та інфляційних за несвоєчасну поставку замовленого форменного одягу для потреб МО України.

В судовому засіданні:

Представник позивача вимоги підтримав та просить позов задовольнити. Вказує на належне виконання зобовязання позивачем та прострочення виконання відповідачем. Термін прострочення виконання замовлення склав 23 дні.

Представник відповідача прострочення визнав, з вимогами погодився.

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:

05.04.2017р. між Центром забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України (замовник, позивач по справі) та товариством з обмеженою відповідальністю «АнВа» (постачальник, відповідач) без проведення тендеру на закупівлі було укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти №347 (а.с. 9-16).

Предметом договору є постачання форменних футболок та сорочок згідно Специфікації.

Постачання партії товару проводиться до 30.04.2017р. п. 5.1. договору, а.с. 10.

В порушення умов договору продукція (партія одежі) не поставлена позивачу своєчасно та в повному обємі в обумовлені строки.

Замовлення виконано тільки 26.05.2017р. видаткова накладна №РН-000043/5 (а.с. 17).

Розрахунок позивачем за отриману одежу проведений 30.05.2017р., про що свідчить відмітка казначейства на видатковій накладній.

Відповідно до приписів п. 7.2.1 договору за порушення строків постачання постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% від вартості товару за кожен день прострочення.

За період з 03.05.2017р. по 26.05.2017р. позивачем нараховано відповідачу 4535,60 грн. пені з розрахунку вартості партії товару 197200 грн. (а.с. 18).

На суму пені позивач нараховує інфляційні втрати 20 грн.

Несплата санкцій відповідачем стали причиною звернення позивача до суду за захистом порушеного права та примусового стягнення неустойки з відповідача.

Відповідач не заявляв вимог про стягнення боргу. Штрафні санкції визнав.

На запитання головуючого в судовому засіданні представники сторін заявили:

про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Позивач є субєктом господарювання на ринку послуг та віднесений до органу виконавчої влади. Позивач є державною установою МО України, з відповідною реєстрацією та внесенням даних в ЄДРПОУ.

Відповідач є субєктом господарювання на ринку постачання та послуг в Україні, з відповідною реєстрацією та внесенням даних в ЄДРПОУ.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 ЦК України.

Сторони перебувають у договірних відносинах між собою. Відносини між ними ґрунтуються на підставі письмового двостороннього строкового оплатного консенсуального договору від 05.04.2017р. про закупівлю товарів за державні кошти №347.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

За правовою природою договір від 05.04.2017р. №347 є договором поставки і відповідає вимогам статті 712 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу урегульовані Главою 54 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка є різновидом відносин купівлі-продажу.

Згідно ч.1 ст. 173 Господарського кодексу України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Договір від 05.04.2017р. №347 (а.с. 9-16) не заперечений сторонами, не розірваний за згодою сторін, не визнаний недійсним за рішенням суду та є чинним. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Суд враховує, що спірний договір укладено за результатами співпраці підприємств у минулі роки без проведених конкурсних торгів на закупівлю товарів. Умови та текст договору запропоновані позивачем.

Умови договору не змінювалися на вимогу відповідача. Одночасно суд враховує переваги замовника позивача та відсутність його відповідальності за даним договором у виді забезпечення своєчасного виконання ним грошового зобовязання перед постачальником (відповідачем).

Сторонами 05.04.2017р. підписано специфікацію до договору від 05.04.2017р. та ростовку на сорочку форменну.

Суд вважає, що строки виконання зобовязань відповідачем були прострочені.

Зобовязання з постачання товару відповідачем повністю виконано 26.05.2017р.

Нараховані позивачем штрафні санкції відповідач визнав. Доказів внесення змін в строки виконання зобовязання не надано.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у відповідності з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 7.2.1 Договору у разі порушення постачальником строків поставки обумовленої партії, із постачальника стягується пеня в розмірі 0,1% від вартості простроченої поставки товару - за кожен день прострочення.

У відповідності до п.п. 7.2.1 Договору та положень ст.ст. 546, 549-552 Цивільного кодексу України позивач нараховує відповідачу 4535,60 грн. пені за період прострочення з 03.05.2017р. по 26.05.2017р. з мотивів прострочення постачання товару, та 20 грн. інфляційних втрат.

Розрахунок санкцій (пені) перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга:Еліт Закон» з урахуванням строку прострочення поставки партії товару, ставки 0,1% за період прострочення, вартості простроченої партії товару. Розрахунок вимоги виконано вірно.

Позивач наполягає на сумі стягнення.

Правового обґрунтування стягнення інфляційних збитків при майновому зобовязанні позивач не надав.

Представник відповідача визнав нараховану пеню.

Суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача 4535,60 грн. пені. В решті вимог позивачу належить відмовити за безпідставністю.

Суд зазначає, що проведення оплати штрафних санкцій відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу про сплату санкцій - має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів погашення вимоги. Позивач використав належний спосіб захисту права, тому позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача пропорційно задоволених вимог та стягнути на користь позивача 1600 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «АнВа», Черкаська область, м. Чигирин, вул. Б.Хмельницького, 3, , номер рахунку в банку невідомий

на користь позивача: Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, , номер рахунку в банку невідомий

4535,60 грн. неустойки та 1600 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 29.08.2017р.

Суддя Г.М. Скиба