УХВАЛА

про повернення позовної заяви

21.08.2017Справа № 910/13978/17

Суддя Турчин С.О., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Кепітал Девелопмент Трейдінг", Товариства з обмеженою відповідальністю "Дортмунд Кабель"

до Української Асоціації "Укрелектрокабель", ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю "Пожосвіта"

про захист ділової репутації юридичної особи, визнання інформації недостовірної та її спростування, стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕПІТАЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ ТРЕЙДІНГ» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОРТМУНД КАБЕЛЬ» звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом до Української асоціації «УКРЕЛЕКТРОКАБЕЛЬ», ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЖОСВІТА» про захист ділової репутації юридичної особи, визнання інформації недостовірною та її спростування, стягнення моральної шкоди.

Суд вважає за необхідне повернути позовну заяву з доданими до неї документами без розгляду з наступних підстав.

Пунктом 4 ч.1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя повертає позовну заяву та додані до неї документи без розгляду у випадку неподання доказів сплати судового збору у передбаченому порядку та розмірі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються, зокрема, документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно із ст.ст.1, 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні д о ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється ставка судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" станом на 01.01.2017 прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становить 1 600,00 грн.

Згідно з п. 2.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7, пунктом 2 частини другої статті 4 Закону не визначено окремо ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви про захист ділової репутації фізичної або юридичної особи. У визначенні такої ставки господарському суду слід виходити з того, що відповідні позовні заяви (з урахуванням положень підпункту 5 пункту 1 частини другої статті 4 Закону) мають немайновий характер і повинні оплачуватися судовим збором згідно з підпунктом 2 пункту 2 статті 4 Закону, крім позовних заяв про відшкодування моральної шкоди, які належать до заяв майнового характеру і відтак оплачуються названим збором відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 4 цього законодавчого акта.

У разі об'єднання позовних вимог майнового характеру відповідно до статті 58 ГПК, а також у випадках подання позовної заяви кількома позивачами до одного або кількох відповідачів судовий збір обчислюється із загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі заявлених кожним з них вимог окремим платіжним документом (абзац перший частини шостої статті 6 Закону) (п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7).

У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

З прохальної частин позовної заяви вбачається, що кожним з позивачів заявлено по 3 вимоги немайнового характеру та по 1 вимозі майнового характеру.

Тобто, кожний з позивачів повинен був сплатити судовий збір у розмірі 6400,00 грн.

В той же час, на підтвердження сплати судового збору позивачем 1 квитанцію № 98 від 16.08.2017 про сплату судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Отже, позивачем 1 недоплачено судовий збір у розмірі 4800,00 грн.

Доказів сплати судового збору позивачем 2 матеріали позовної заяви не містять.

Отже, позивачами не надано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, що є підставою для повернення позовної заяви без розгляду.

Крім того, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Приписами ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

В силу Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 р., розрахунковий документ - (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) видається відправникові з додержанням вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" і підтверджує факт надання послуги відділенням зв'язку.

Згідно з п.п. 59, 61 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку" внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля.

Таким чином, належним доказом відправлення відповідачеві позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) надані в оригіналі.

Проте, в супереч зазначеним вище нормам, позивачами надано копії описів вкладення у цінний лист та копії фіскальних чеків від 16.08.2017.

Отже, позивачами не надано суду належних доказів направлення відповідачам копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Разом з цим суд зазначає, що згідно правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної, зокрема, у Постанові від 04.12.2012 року по справі № 5/5005/7237/2012, виконання позивачем вимог процесуального законодавства, які він зобов'язаний вчиняти до подання позову, не може здійснюватися після порушення провадження у справі.

Отже, суд позбавлений права прийняти позовну заяву до розгляду, а потім зобов'язувати позивача усувати вказані недоліки.

Крім того, дослідивши позову заяву, суд дійшов висновку, що в частині позовної заяви, яка стосується вимог до фізичної особи - ОСОБА_1, слід відмовити у прийнятті позовної заяви, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 2 статті 21 Господарського процесуального кодексу України позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Таким чином, з наведеного вбачається, що господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження в разі, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

За відсутності згаданих умов, коли склад учасників спору не відповідає статті 1 Господарського процесуального кодексу України, спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Згідно з п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" від 24.10.2011 № 10, господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 Господарського кодексу України (частина перша статті 128 названого Кодексу); громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді.

Таким чином, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не має статусу суб'єкта підприємницької діяльності (доказів протилежного матеріали справи не містять), суд відмовляє у прийнятті позовної заяви в частині позовних вимог до ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 62 Господарського процесуального кодексу України.

У решті позовних вимог, з огляду на встановлені вище обставини, суд повертає позовну заяву без розгляду на підставі п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Керуючись ст. 62, п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕПІТАЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ ТРЕЙДІНГ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРТМУНД КАБЕЛЬ» до ОСОБА_1.

Іншу частину позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕПІТАЛ ДЕВЕЛОПМЕНТ ТРЕЙДІНГ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОРТМУНД КАБЕЛЬ» з додатками повернути без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Додаток: позовна заява з додатками, в тому числі оригінал квитанції № 98 від 16.08.2017 про сплату судового збору.

Суддя С.О.Турчин