П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2017 року м. Київ

Судова палата у господарських справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Ємця А.А.,

суддів: Берднік І.С., Жайворонок Т.Є.,

за участю представників:

Державної екологічної інспекції у Запорізькій області - Алейнікової Т.В., Галагуза М.О.,

публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» - Романенка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» (далі - ПАТ «Запоріжтрансформатор») про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 20 квітня 2017 року у справі № 908/2138/16 за позовом Державної екологічної інспекції у Запорізькій області до ПАТ «Запоріжтрансформатор» про стягнення суми,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року Державна екологічна інспекція у Запорізькій області звернулася до Господарського суду Запорізької області з позовом до ПАТ «Запоріжтрансформатор» про стягнення 498 220,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що у період із 01 по 03 січня 2013 року ПАТ «Запоріжтрансформатор» здійснювало спеціальне водокористування без дозволу. Внаслідок самовільного забору води та самовільного скиду забруднюючих речовин зі зворотними водами відповідачем заподіяно збитки державі у розмірі 498 220,00 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16 грудня 2016 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 31 січня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 20 квітня 2017 року постанову Донецького апеляційного господарського суду від 31 січня 2017 року та рішення Господарського суду Запорізької області від 16 грудня 2016 року скасовано, прийнято нове рішення, позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Запоріжтрансформатор» на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Запорізькій області 498 220,00 грн шкоди та судовий збір.

У заяві про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 20 квітня 2017 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), ПАТ «Запоріжтрансформатор» просить скасувати постанову суду касаційної інстанції та залишити в силі постанову суду апеляційної інстанції і рішення суду першої інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), статей 1, 48, 49, 110, 111 Водного кодексу України (далі - ВК), положень Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».

В обґрунтування заяви надано копії постанов Вищого господарського суду України від 20 травня 2015 року у справі № 912/3212/14, від 15 жовтня 2015 року у справі № 921/700/14-г/14, від 28 вересня 2016 року у справі № 912/3212/14, від 14 березня 2017 року у справі № 921/107/16-г/14.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Державної екологічної інспекції у Запорізькій області, ПАТ «Запоріжтрансформатор», перевіривши наведені заявником обставини, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, яка розглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що у період із 29 листопада по 11 грудня 2013 року Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області проведено планову перевірку дотримання ПАТ «Запоріжтрансформатор» вимог природоохоронного законодавства, за результатами якої виявлено, що ПАТ «Запоріжтрансформатор» у період із 01 по 03 січня 2013 року здійснювало спеціальне водокористування без дозволу, що є порушенням вимог статей 44 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_323/ed_2016_07_14/pravo1/Z950213.html?pravo=1>, 49 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_360/ed_2016_07_14/pravo1/Z950213.html?pravo=1>ВК.

Згідно з довідкою ПАТ «Запоріжтрансформатор» від 19 лютого 2014 року № 1/36-48 за період із 01 по 03 січня 2013 року кількість скинутих зворотних вод по випуску № 1 «сухий період» у річку Дніпро становить 5020,68 м3 ; кількість забраної води із річки Дніпро становить 15948,0 м3 .

На підставі довідки ПАТ «Запоріжтрансформатор» від 19 лютого 2014 року № 1/36-48 та відповідно до Методики розрахунку розміру відшкодування збитків, заподіяних державі, внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20 липня 2009 року № 389, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2009 року за № 767/16783, Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області проведено розрахунок розміру збитків, заподіяних державі у період із 01 по 03 січня 2013 року ПАТ «Запоріжтрансформатор» забором води із річки Дніпро без дозволу на спеціальне водокористування, який становить 498 056,04 грн, та внаслідок наднормативного самовільного скиду забруднюючих речовин у водний об'єкт зі зворотними водами із перевищенням гранично допустимого скиду, який становить 164,04 грн.

Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області ПАТ «Запоріжтрансформатор» направлено претензії від 26 березня 2014 року № 1014/03 та від 28 квітня 2014 року № 1896/06 із розрахунком розміру шкоди. У добровільному порядку відповідач зазначеної суми збитків не сплатив.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає. Оскільки прийом документів для отримання дозволів на спеціальне водокористування було призупинено в листопаді 2012 року, у зв'язку зі змінами у законодавстві суд дійшов висновку, що вини відповідача у несвоєчасному отриманні дозволу на спеціальне водокористування немає, оскільки ним вжито усіх необхідніх заходів для своєчасного отримання дозволу, а припинення забору води із річки Дніпро призвело б до зупинення роботи підприємства та виникнення аварійних ситуацій.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та приймаючи нове рішення про задоволення позову, суд касаційної інстанції виходив із того, що чинним законодавством установлено самостійні підстави для відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, зокрема лише сам факт самовільного використання водних ресурсів без відповідного дозволу на спеціальне водокористування призводить до завдання державі збитків. Отже, встановлений факт здійснення відповідачем спеціального водокористування без відповідного дозволу є підставою для задоволення позову.

У справах № 912/3212/14, № 921/700/14-г/14, № 912/3212/14, № 921/107/16-г/14, копії постанов у яких надано для порівняння, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, за відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає. Вжиття відповідачем необхідних заходів з метою своєчасного отримання дозволу на спеціальне водокористування є підставою для відмови у позові.

Викладене свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Забезпечуючи єдність судової практики щодо застосування норм матеріального права, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України виходить із такого.

Відповідно до частин 1, 3 статті 49 ВК спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. Порядок погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування затверджується Кабінетом Міністрів України

Статтею 110 ВК передбачено, що порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні, зокрема, у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

Згідно зі статтею 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як установлено судами, 28 листопада 2012 року ПАТ «Запоріжтрансформатор» для продовження строку дії дозволу на спеціальне водокористування звернулося до Єдиного дозвільного центру із заявою та клопотанням про узгодження умов і одержання дозволу на спеціальне водокористування для діючих промислових, комунальних, транспортних та інших підприємств від Запорізького регіонального управління водних ресурсів.

Отримавши 04 грудня 2012 року від Запорізького регіонального управління водних ресурсів аркуш погодження клопотання про отримання дозволу на спеціальне водокористування на термін до 31 грудня 2015 року, ПАТ «Запоріжтрансформатор» 19 грудня 2012 року подало до Єдиного дозвільного центру заяву з додатками про видачу дозволу на спеціальне водокористування з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року.

Водночас у зв'язку з відмовою у реєстрації і прийнятті документів на отримання дозволу 19 грудня 2012 року ПАТ «Запоріжтрансформатор» звернулося до Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області з метою отримання роз'яснень щодо причин відмови.

21 грудня 2012 року Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області у листі № 2086/18/06 повідомило ПАТ «Запоріжтрансформатор», що прийом документів для отримання дозволів на спеціальне водокористування через Єдиний дозвільний центр буде відновлено після офіційного опублікування постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року № 321», проект якої внесено Міністерством охорони навколишнього природного середовища України до Кабінету Міністрів України.

Крім того, судами установлено, що прийом документів до Єдиного дозвільного центру для отримання дозволів на спеціальне водокористування було зупинено ще у листопаді 2012 року.

Постанову Кабінету Міністрів України № 1203 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року № 321» офіційно опубліковано в газеті «Урядовий кур'єр» 03 січня 2013 року.

Враховуючи викладене, ПАТ «Запоріжтрансформатор» не мало можливості вчасно отримати дозвіл на спеціальне водокористування з незалежних від нього причин, оскільки Єдиний дозвільний центр зупинив прийом документів для отримання дозволів на спеціальне водокористування до офіційного оприлюднення постанови Кабінету Міністрів України № 1203 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року № 321».

За змістом статті 1166 ЦК для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відтак, висновок суду касаційної інстанції щодо покладення відповідальності з відшкодування збитків на ПАТ «Запоріжтрансформатор» є необґрунтованим, оскільки за встановленими обставинами справи у діях відповідача не вбачається наявності складу цивільного правопорушення.

За таких обставин заява ПАТ «Запоріжтрансформатор» підлягає задоволенню, постанова Вищого господарського суду України від 20 квітня 2017 року - скасуванню, а постанова Донецького апеляційного господарського суду від 31 січня 2017 року - залишинню в силі.

Разом із тим відповідно до статті 49 ГПК стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з пунктом 6 розділу XІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII і керуючись статтями 49, 11116 , 11123 , 11124 , 11125 ГПК, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а :

Заяву публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» задовольнити.

Постанову Вищого господарського суду України від 20 квітня 2017 року скасувати, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 31 січня 2017 року у справі № 908/2138/16 залишити в силі.

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Запорізькій області (69035, вул. Незалежної України, 72а, м. Запоріжжя, ) на користь публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» (69600, Дніпровське шосе, 3, м. Запоріжжя, ) 9 715,29 грн (дев'ять тисяч сімсот п'ятнадцять гривень двадцять дев'ять копійок) судового збору за подання заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України.

Видачу наказу доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки з підстави, передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 11116 ГПК.

Головуючий А.А. Ємець

Судді: І.С. Берднік Т.Є. Жайворонок