ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2017 року Справа № 908/5674/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. -головуючого,
Ємельянова A.C.,
Стратієнко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну
скаргуфізичної особи-підприємця ОСОБА_4
напостанову Донецького апеляційного господарського суду від 30.03.17
у справі№908/5674/15 господарського суду Запорізької області
за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_5
дофізичної особи-підприємця ОСОБА_4
про відшкодування шкоди,
за участі представників сторін:

від позивача - не з'явилися,

від відповідача - ОСОБА_6, ОСОБА_4

У С Т А Н О В И В:

12.11.2015 фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.

14.12.2016 рішенням господарського суду Запорізької області (суддя Сушко Л.М.) у задоволенні позову відмовлено із тих мотивів, що небажання ФОП ОСОБА_4 встановлювати окремий лічильник не зумовлює його вину у виникненні пожежі, оскільки між діями та наслідками відсутній причинно-наслідковий зв'язок, відсутнє порушення правил користування електричною енергією. Суд зазначив, що ФОП ОСОБА_5 мав можливість як споживач за договором постачання електроенергії та власник електромережі, в односторонньому порядку відключити ОСОБА_4 від споживання електроенергії, будучи обізнаним про збільшення навантаження на електромережу з боку останнього.

30.03.2017 постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30.03.17 (судді Геза Т.Д., Дучал Н.М., Склярук О.І.) рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 130 212,00грн. матеріальної шкоди, завданої унаслідок пожежі, 3 500,00грн. витрат на визначення матеріального збитку, 157 683,00грн. вартості ремонтно-будівельних та відновлювальних робіт. Апеляційний суд зазначив, що протиправна поведінка (самовільне підключення відповідача до розподільчого вимикача позивача штатними алюмінієвими дротами), наявність підтверджених актом про пожежу збитків, та причинний зв'язок є доведеними та не спростовуються матеріалами справи.

У касаційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_4 посилався на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, тому просив постанову суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення господарського суду першої інстанції залишити в силі.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення вимог скарги виходячи з наступного.

24.12.2007р. між позивачем, як фізичною особою-підприємцем (споживач за договором) та ВАТ "Запоріжжяобленерго" (постачальник електричної енергії за договором) було укладено договір про постачання електричної енергії №115.

Матеріали справи свідчать, що договір на постачання електричної енергії був укладений ВАТ "Запоріжжяобленерго" тільки з власником кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" - ФОП ОСОБА_5 - Позивачем у справі. Питання щодо постачання, користування електричною енергією Відповідачем, межі його відповідальності Договором не були врегульовані. Окремий договір з ВАТ "Запоріжжяобленерго" - постачальником електричної енергії Відповідачем не укладався.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ФОП ОСОБА_5 на праві власності належить приміщення кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" в АДРЕСА_1. Зазначене кафе знаходиться в приміщенні будівлі, яка до 11.06.2013р. належала ФОП ОСОБА_5 в цілому на праві власності. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 11.06.2013р. 1/3 частини приміщення була продана ФОП ОСОБА_4

30.10.2014 у приміщенні кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" сталася пожежа. Відповідно до акту про пожежу, складеного 30.10.2014 провідним інспектором Куйбишевського РС ГУ ДСНС Коваленко О.В., причиною пожежі встановлено коротке замикання. Зі змісту цього акту вбачається, що позивачу була заподіяна матеріальна шкода, а саме: знищено побутові речі, електролічильник, пошкоджено побутову кімнату.

З урахуванням зазначених обставин, позивач просить стягнути з ФОП ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_5 130 212,00грн. матеріальних збитків, понесених внаслідок втрати вартості пошкодженого майна; 3 500,00грн. матеріальних збитків, понесених внаслідок оплати проведення незалежної оцінки вартості майна; 157 683,00 грн. вартості ремонтно-будівельних та відновлювальних робіт, необхідних для усунення наслідків пожежі.

Відповідно до п.п.5 п.10.2. Правил користування електричною енергією (надалі - Правила) споживач електричної енергії зобов'язаний забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок згідно з вимогами нормативно-технічних документів та нормативно-правових актів законодавства України.

За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав і інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Положеннями статей 316, 321 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

За статтею 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Положеннями ч.1 ст.1166 ЦК України врегульовано, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника.

Системний аналіз викладених норм законодавства у взаємозв'язку з вимогами статей 33, 34 ГПК України свідчить про те, що обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що поведінка останнього була неправомірною, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, що повинен довести позивач.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що позивач надав дозвіл на самовільне підключення субспоживачів до власної електромережі, без перевірки меж величини потужності, дозволеної до використання відповідно до договору з постачальником електричної енергії. Позивач не повідомив належним чином постачальника електроенергії про приєднання субспоживачів до власної мережі, не ініціював перед постачальником електроенергії коригування дозволеної потужності та інших показників, які впливають на безпечне споживання електричної енергії: відомості про приєднані електроустановки та обсяги передачі електричної енергії в електричні мережі інших суб'єктів господарювання, тобто порушив умови Договору та Правил.

З урахуванням зазначеного, місцевим господарським судом зроблено висновок, що унаслідок вини позивача, яка виразилися в порушенні ним покладених на нього п.п. 5, 25 п.10.2. Правил та пунктів 2.3.9, 2.5 Договору обов'язків були створені умови, які могли привести до перевищення дозволеної потужності у власній електромережі, що в свою чергу могло бути причиною короткого замикання.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що вся відповідальність за використання електромережі та обладнання в комплексі нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 покладається на її власника - ФОП ОСОБА_5, виходячи з чого правомірно постановив про відмову в задоволенні позовних вимог.

Аналізуючи постанову суду апеляційної інстанції в межах повноважень розділу ХІІ-1 ГПК України, колегія суддів зазначає, що висновки апеляційного господарського суду грунтуються на відсутності доказів наявності протиправної поведінки відповідача, що спричинила шкоду позивачу, об'єктивно спростовуються наданими відповідачем у підтвердження своїх доводів доказами, наявними у матеріалах справи. Тому висновки суду апеляційної інстанції не є переконливими та не спростовують мотивів, покладених в основу рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст.111-5 ГПК України у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням. Касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Статтею 111-7 ГПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

У відповідності до положень ст.1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, при ухваленні якого правильно встановлено обставини справи на основі всебічного, повного дослідження наявних у матеріалах справи доказів, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Мотиви, покладені в основу постанови апеляційного господарського суду не узгоджуються з фактичними обставинами справи, тому постанова від 30.03.2017 підлягає скасування, а рішення від14.12.2016 - залишенню в силі.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119 -11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задоволити.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 30.03.17 скасувати, а рішення господарського суду Запорізької області від 14.12.2016 у справі №908/5674/15 залишити в силі.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 5 245,12грн. витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Запорізької області.

Головуючий суддя В.Я. Карабань

Суддя А.С. Ємельянов

Суддя Л.В. Стратієнко