ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2017 року Справа № 910/141/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоКролевець О.А. (доповідач у справі),
суддів:Євсікова О.О., Шевчук С.Р.,
розглянувши касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Едвайс"
на рішенняГосподарського суду міста Києва від 07.02.2017
та постановуКиївського апеляційного господарського суду від 16.05.2017
у справі№910/141/17 Господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Едвайс"
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Гарант Інвест", 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛ Девелопмент"
провизнання недійсним договору
за участю представників сторін
від позивача:не з'явився
від відповідача-1:не з'явився
від відповідача-2:Ізвєков В.В.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Едвайс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Гарант Інвест" та Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛ Девелопмент" про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору про відступлення права вимоги №04/16 від 06.09.2016 в частині відступлення прав кредитора за договором поруки №68V від 15.11.2005, укладеним між Акціонерним банком "Брокбізнесбанк" та ТОВ "Едвайс".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.02.2017 (суддя Паламар П.І.), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 (колегія суддів у складі: Буравльова С.І., Андрієнка В.В., Пономаренка Є.Ю.), у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "Едвайс" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 01.09.2017 у зв'язку з запланованою відпусткою судді Картере В.І. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/141/17. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2017 у справі №910/141/17 визначено наступний склад колегії суддів: Кролевець О.А. - головуючий, Євсіков О.О., Шевчук С.Р.

Учасники судового процесу згідно з приписами ст. 1114 ГПК України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак позивач та відповідач-1 не скористались передбаченим законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Від ТОВ "Едвайс" 04.09.2017 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю направити у судове засідання його представника. Порадившись, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаного клопотання, оскільки неявка повноважених представників учасників судового процесу не перешкоджає розгляду касаційної скарги.

Заслухавши пояснення представника відповідача-1, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши згідно з ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 15.11.2005 між Акціонерним банком "БрокБізнесБанк" (банк), правонаступником якого є ПАТ "Брокбізнесбанк", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Іст-Інвест" (позичальник) був укладений кредитний договір №68-05V (далі - Кредитний договір), за умовами якого банк зобов'язався відкрити позичальнику відкличну кредитну лінію та в її межах надати кредит у розмірі 3401620 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредит до 10.11.2009 та сплатити за його користування 14% річних згідно з умовами договору.

У забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між Акціонерним банком "БрокБізнесБанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Едвайс" укладено договір поруки №68V від 15.11.2005 (далі - Договір поруки), за умовами якого позивач зобов'язався у повному обсязі відповідати перед банком за своєчасне і повне виконання позичальником ТОВ "Іст-Інвест" грошових зобов'язань.

У подальшому право вимоги сплати заборгованості за Кредитним договором було передано:

- за договором факторингу від 31.01.2014 від Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до Публічного акціонерного товариства "Банк національний кредит";

- за договором факторингу від 07.02.2014 від Публічного акціонерного товариства "Банк національний кредит" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Гарант Інвест";

- за договором про відступлення права вимоги №04/16 від 06.09.2016 (далі - Договір №04/16) від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Гарант Інвест" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СЛ Девелопмент".

Тобто внаслідок укладення вищевказаних догорів відбулася заміна кредитора у зобов'язанні за Кредитним договором.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Едвайс" звернулось до господарського суду з позовом у даній справі про визнання недійсним Договору №04/16 в частині відступлення прав кредитора за Договором поруки. Позивач доводить, що право вимоги за Договором поруки не могло бути відступлено за спірним договором Товариству з обмеженою відповідальністю "СЛ Девелопмент", оскільки воно не перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Гарант Інвест", адже передання цього права не було передбачено договором факторингу від 07.02.2014, а передбачений п. 2.10 цього договору факторингу окремий правочин щодо відступлення права вимоги за Договором поруки між відповідними особами не укладався.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порука одночасно є способом забезпечення зобов'язань, а також має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори, зокрема, щодо заміни кредитора у зобов'язанні відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Разом з тим з аналізу положень ст.ст. 553, 554, 559 ЦК України вбачається, що порука як забезпечувальне зобов'язання є нерозривно пов'язаною з основним зобов'язанням, адже поручитель відповідає за порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, саме перед кредитором боржника, і заміна кредитора боржника в забезпеченому зобов'язанні не визначена законом в якості правової підстави для припинення поруки.

Отже, порука пов'язана з чинністю основного зобов'язання, а не особою кредитора у цьому зобов'язанні, тоді як у законі відсутні вимоги про укладення окремого правочину про заміну сторони у забезпечувальному зобов'язанні у зв'язку зі зміною кредитора в основному зобов'язанні. Водночас згідно з положеннями ч. 1 ст. 516 ЦК України згода боржника, а відтак і поручителя, для заміни кредитора у зобов'язанні за загальним правилом не є обов'язковою.

Зважаючи на викладене, одночасно з відступленням від ПАТ "Брокбізнесбанк" до ПАТ "Банк національний кредит", а від ПАТ "Банк національний кредит" до ТОВ "Фінансова компанія "Капітал Гарант Інвест" права вимоги за Кредитним договором було відступлено й право вимоги за Договором поруки як забезпечувальним зобов'язанням. А відтак ТОВ "Фінансова компанія "Капітал Гарант Інвест" як кредитор боржника ТОВ "Іст-Інвест" мало право уступити новому кредитору ТОВ "СЛ Девелопмент" право вимоги як за Кредитним договором, так і за Договором поруки.

Встановивши викладені обставини, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про відсутність порушення прав позивача у спірних правовідносинах та відсутність правових підстав для визнання недійсним Договору №04/16.

Звертаючись з касаційною скаргою, ТОВ "Едвайс" посилається на невиконання ПАТ Брокбізнесбанк" та ПАТ "Банк національний кредит" вимог п. 2.10 договору факторингу від 07.02.2014. Однак вказані доводи під час розгляду справи обґрунтовано відхилені судом апеляційної інстанції, оскільки вказана умова договору факторингу не зобов'язує сторін цього договору укладати відповідні правочини щодо відступлення права вимоги за договорами забезпечення та містить відсилочне положення на п. 5.4 цього ж правочину, де передбачено обов`язок щодо укладення договорів передачі прав вимоги лише за іпотечними договорами, а не договором поруки.

Також скаржник посилається на те, що ТОВ "СЛ Девелопмент" листом №01/17 від 25.01.2017 повідомило, що не є стороною Кредитного договору. Проте такі доводи суперечать обставинам, встановленим судами першої та апеляційної інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів, зокрема, умовам Договору №04/16.

Отже, скаржник не довів порушення або неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанції певних норм матеріального чи процесуального права щодо обставин, встановлених ним під час розгляду справи. Доводи скаржника по суті зводяться до переоцінки судом касаційної інстанції наданих сторонами доказів та встановлення інших обставин, ніж встановлені судом апеляційної інстанції, що не входить до визначених ст. 1117 ГПК України меж перегляду справи в касаційній інстанції.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у судових рішеннях попередніх інстанцій, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанції в порядку ст.ст. 43, 101, 103 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно розглянуто всі обставини справи в їх сукупності, досліджено подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази, належним чином проаналізовано права та обов'язки сторін, враховано положення ст.ст. 32, 33, 34, 35 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Едвайс" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 у справі №910/141/17 залишити без змін.

Головуючий суддя О.Кролевець

Судді О.Євсіков

С.Шевчук