ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2017 р.Справа № 922/1997/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Мамалуя О.О.

при секретарі судового засідання Пустоваловій І.С.

розглянувши справу

за позовом Первомайської місцевої прокуратури Харківської області (Харківська область, м. Красноград) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області(м. Харків) Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації (м. Харків)
до Красноградського комунального підприємства «Водоканал» (Харківська область, м. Красноград)
про стягнення коштів
за участю :

прокуратуриГоргуль Н.В. за посв. №036152 від 29.10.2015р.;

позивача ОСОБА_1 за довіреністю №01/01-25/08-18 від 04.01.2016р.;

відповідача ОСОБА_2 директор, ОСОБА_3 - за довіреністю №1 від 03.01.2017р.

третьої особи - ОСОБА_4 за довіреністю №02.02-296 від 290.01.2017р.

ВСТАНОВИВ:

Первомайська місцева прокуратура Харківської області звернулася до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області, в якому прохає стягнути з відповідача (Красноградського комунального підприємства «Водоканал») 112059,53 грн. збитків, заподіяних державі у звязку з самовільним водозабором з підземних джерел. Позивач (Державна екологічна інспекція у Харківській області) позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог прокуратура та позивач посилаються на те, що перевіркою, що яку проводив позивач, встановлено, що відповідачем в період з 01.01.2015р. по 09.02.2015р. (включно) здійснювався самовільний водозабір з підземних джерел (110447 куб.м.) та скид стічних вод. Прокуратура та позивач стверджують, що в цей період у відповідача не було дозволу на спеціальне водокористування.

Відповідач у відзиві на позов та представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечують. Свої заперечення відповідач аргументує тим, що неодноразово звертався до третьої особи (Департаменту екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації) із заявами щодо отримання дозволу на спеціальне водокористування. Відповідач стверджує, що згідно відповідей третьої особи, видачу дозволу відповідачеві було затримано у звязку з відсутністю у третьої особи відповідей (висновків) від Державної служби геології та надр України та Державного агентства водних ресурсів України щодо відповідності наданих відповідачем документів вимогам законодавства. Відповідач зазначає, що в період з 01.01.2015р. по 09.02.2015р. (включно) третьою особою йому не було відмовлено у видачі дозволу на спеціальне водокористування, а наданий ним пакет документів, необхідний для отримання дозволу, знаходився у третьої особи на розгляді. З цих підстав відповідач наполягає на тому, що, відповідно до положень п. 6 статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», він мав право здійснювати водокористування у вищевказаному періоді і тому воно не може вважатися самовільним.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав позицію прокуратури та позивача, пояснив, що дозвіл на спеціальне водокористування був виданий відповідачеві 10.02.2015р.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представниківпрокуратури, сторін та третьої особи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу №122/01-04 від 10.03.2016р. позивачем було проведено перевірку дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства. В акті перевірки № 122/01-04/03-09, проведеної в період з 14.03.2016 р. по 01.04.2016р. вказано, що на момент перевірки відповідач здійснював забір води з артезіанських свердловин на підставі дозволу на спеціальне водокористування від 10.02.2015р. Укр №04.01-10-338 А/Хар., термін дії якого - до 12.02.2018р. В акті перевірки зазначено, що строк дії попереднього дозволу відповідача сплив 31.12.2014р. На підставі цього перевіряючими зроблено висновок про те, що відповідачем в період з 01.01.2015р. по 10.02.2015р. здійснювалося самовільневодокористування (стор. Акту 4, аркуш справи 21). На підставі викладеного позивачем та прокуратурою зроблено висновок, що внаслідок дій відповідача, в частині самовільного водокористування підземною водою з артезіанських свердловин (обсяг водозабору 110447 куб.м), та самовільний скид стічних вод, які порушують положення статей 44 та 49 Водного кодексу України, державі заподіяно шкоду в сумі 112059,53 грн.

Суд констатує, що відповідно до п. 6 статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» (в редакції, що діяла в період, в якому позивачем встановлені порушення з боку відповідача), у разі якщо у встановлений законом строк суб'єкту господарювання не видано або не направлено документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі, то через десять робочих днів з дня закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру суб'єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності. Копія заяви (опису прийнятих документів) з відміткою про дату їх прийняття є підтвердженням подачі заяви та документів державному адміністратору або дозвільному органу. Днем видачі документа дозвільного характеру вважається останній день строку розгляду заяви дозвільним органом, передбаченого законом.

Процедура видачі господарюючим субєктам дозволів на спеціальне водокористування регламентована Порядком, що встановлений постановою Кабінету Міністрів України №321 від 13.03.2002р., «Про затвердження Порядку видачі дозволів на спеціальне водокористування та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1992р. №459» (надалі - Порядок).

В пункті 3 вищевказаного Порядку (в редакції, що діяла в період, в якому позивачем встановлені порушення з боку відповідача), вказано, що дозволи видаються за клопотанням водокористувачів.

В пункті 4 вищевказаного Порядку (в редакції, що діяла в період, в якому позивачем встановлені порушення з боку відповідача), вказано, що дозволи видаються в місячний термін з дня подання в установленому порядку клопотання. Клопотання водокористувачів розглядаються у місячний термін. У разі відмови у погодженні клопотання або у видачі дозволу водокористувачу надається відповідь з обґрунтуванням причин відмови.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії попереднього дозволу, що був виданий відповідачеві на спеціальне водокористування, сплив 31.12.2014р.

16.10.2014р. відповідач звернувся до третьої особи із заявою про видачу дозволу на спеціальне водокористування. 14.11.2014р. (лист №04.01-20-5987) відповідачеві було відмовлено у видачі дозволу.

02.12.2014р. відповідач знов звернувся до третьої особи із заявою про видачу дозволу на спеціальне водокористування. 08.12.2014р. (лист №04.01-20-6607) відповідачеві знов було відмовлено у видачі дозволу, у звязку з необхідністю усунення недоліків, що були допущені відповідачем у документах, наданих разом із заявою.

24.12.2014р. відповідач знов звернувся до третьої особи із заявою та документами про видачу дозволу на спеціальне водокористування. Недоліків в цих документах третьою особою встановлено не було, отже вважається, що відповідач усунув недоліки, що були ним допущені 02.12.2014р. А відповідно до п. 5 статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» (в редакції, що діяла в період грудень 2014р. лютий 2015р.), у разіусунення суб'єктом господарювання причин, що стали підставою для відмови у видачі документа дозвільного характеру, повторний розгляд документів здійснюється дозвільним органом у строк, що не перевищує п'яти робочих днів з дня отримання відповідної заяви суб'єкта господарювання, документів, необхідних для видачі документа дозвільного характеру, і документів, які засвідчують усунення причин, що стали підставою для відмови у видачі документа дозвільного характеру, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, Департамент екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації повинен був видати відповідачеві дозвіл на спеціальне водокористування в строк до 5 робочих днів після 24.12.2014р., тобто, до 31.12.2014р. Отже, після спливу 10 робочих днів після 31.12.2014 р., відповідач, виходячи з вищенаведених положень п. 6 статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», мав право здійснювати спеціальне водокористування. Суд констатує, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.11.2014р. №1084-р «Про перенесення робочих днів у 2015 році», носить не обовязковий характер, а характер рекомендації, отже його положення не слід приймати до уваги під час розрахунку строку, що визначений робочими днями. Тому десятий робочий день після 31.12.2014р. це 16 січня 2015 року. Отже, після 16.01.2015р. відповідач мав право на спеціальне водокористування.

За таких обставин, ствердження прокурора та позивача про те, що відповідачем в період з 01.01.2015р. по 09.02.2015р. (включно) здійснювалося самовільне водокористування, є необґрунтованим, а розрахунок шкоди в сумі 112059,53 грн. - не відповідає дійсності.Прокурором та позивачем не надано до матеріалів справи доказів, які б підтвердили обсяги водокористування відповідачем за період з 31.12.2014р. по 16.01.2015р. Сума шкоди, заподіяної самовільним водокористуванням за період з 31.12.2014р. по 16.01.2015р. прокуратурою та позивачем також не розрахована. Сума шкоди в розмірі 112059,53 грн. визначена позивачем виходячи з обсягів водокористування за період з 31.12.2014р. по 09.02.2015р. (включно), а судом встановлено, що в цей період відповідач здійснював і правомірне водокористування.

Отже, позовні вимоги про стягнення 112059,53 грн. задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України, відповідно до яких, у звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями ст.ст. 1,4, 32-35, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 28.08.2017 р.

Суддя ОСОБА_5