КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2017 р. Справа№ 910/174/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_2 - дов. № 7386 від 21.07.2015

від відповідача Гриб Ю.М. - дов. № 09-32/36 від 29.01.2016

від третьої особи ОСОБА_2 - дов. № 7944 від 06.10.2014

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний

комерційний промислово-інвестиційний банк»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 15.05.2017 (суддя Головіна К.І.)

у справі № 910/174/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

(далі - ФОП ОСОБА_4)

до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний

комерційний промислово-інвестиційний банк»

(далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-

інвестиційний банк»)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_5

про визнання договору нікчемним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.05.2017 у справі № 910/174/17 позов ФОП ОСОБА_4 до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_5 про визнання договору поруки від 26.12.2007 нікчемним задоволено. Визнано нікчемним договір поруки від 26.12.2007, укладений між ФОП ОСОБА_4 та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк». Стягнуто з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» на користь ФОП ОСОБА_4 витрати зі сплати судового збору у сумі 1 378, 00 грн.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, заявлені позивачем вимоги не відповідають визначеним законом способам захисту, а сам позивач є неналежною стороною по справі, оскільки за спірним договором зобов'язальною стороною виступає саме поручитель, а не боржник. Наявність судових рішень про визнання нікчемним основного зобов'язання не породжує права позивача, як позичальника, звертатися до суду з вимогою про визнання недійсним договору поруки, адже права позивача в даному випадку не порушено тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 910/174/17 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Дикунської С.Я., суддів: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2017 апеляційну скаргу ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» прийнято до провадження у визначеному складі суду та розгляд справи призначено на 08.08.2017.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 08.08.2017 оголошено перерву на 29.08.2017, ухвалою суду від 08.08.2017 продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

В судове засідання з'явились представники сторін, представник відповідача підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Представник позивача та третьої особи в судовому засіданні апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги заперечив, просив їх відхилити, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання договору поруки від 26.12.2007 нікчемним. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2016 у справі №910/17687/15, яка набрала законної сили, договір банківського рахунку № 883 від 13.12.2007, кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 2391 від 26.12.2007, договори про внесення змін № 1 та № 2 до згаданого кредитного договору, які ніби-то були укладені між сторонами, визнано нікчемними. Крім цього, висновком проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз в рамках справи № 910/23094/14 судової почеркознавчої експертизи встановлено, що спірний договір поруки від 26.12.2007 ФОП ОСОБА_4 не підписувався, отже є всі підстави вважати його нікчемним. Як на підставу позовних вимог позивач посилався на приписи ч. 2 ст. 207, ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 598 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2017 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_5.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що відсутність згоди боржника на укладення договору поруки не порушує умов дійсності договору поруки і не є підставою для визнання його нікчемним, а визнання судом основного зобов'язання (кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 2391 від 26.12.2007 з урахуванням внесених до нього змін) у справі 910/17687/15 нікчемним не має наслідком визнання нікчемним договору поруки від 26.12.2007, який укладався в забезпечення цього договору.

Як встановлено матеріалами справи, позивачу стало відомо, що між ним, як позичальником (клієнтом), та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (банком) було укладено ряд договорів, а саме:

- договір банківського рахунку № 883 від 13.12.2007, за умовами якого банк відкриває клієнту розрахунковий рахунок НОМЕР_1 та надає послуги, пов'язані з прийняттям, зарахуванням грошових коштів на рахунок, переказом грошей з рахунку (на рахунок) клієнта, видачею останнім грошей у готівковій формі;

- кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 2391 від 26.12.2007 з урахуванням внесених до нього змін згідно договорів № 1 від 01.09.2008 та № 2 від 01.12.2008, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 3 100 000, 00 грн., а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти;

- договір поруки від 26.12.2007, у якому стороною, крім позичальника (ФОП ОСОБА_4.) та кредитора (ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») за зобов'язаннями позичальника за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 2391 від 26.12.2000 виступив його поручитель - ОСОБА_5

Дізнавшись про наявність вищезгаданих договорів та заперечуючи їх укладення (підписання) зі свого боку, ФОП ОСОБА_4 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_5 про визнання нікчемними кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 2391 від 26.12.2007, договорів про внесення змін № 1 від 01.09.2008 та № 2 від 01.12.2008 до нього та договору банківського рахунку від 13.12.2007 № 883, в зв'язку з чим судом порушено провадження у справі № 910/17687/15.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 у вищезгаданій справі в позові відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2016 у справі № 910/17687/15, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 04.10.2016, позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» про визнання договорів нікчемними задоволено в повному обсязі. Визнано нікчемними договір банківського рахунку №883 від 13.12.2007 року, кредитний договір про відкриття кредитної лінії №2391 від 26.12.2007 року, договір про внесення змін №1 до кредитного договору №2391 від 26.12.2007 року та договір про внесення змін №2 до кредитного договору №2391 від 26.12.2007, які укладені між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк».

Задовольняючи позов у справі № 910/17687/15, Київський апеляційний господарський суд виходив з того, що договір банківського рахунку №883 від 13.12.2007, кредитний договір про відкриття кредитної лінії №2391 від 26.12.2007, договір про внесення змін №1 до кредитного договору №2391 від 26.12.2007 та договір про внесення змін №2 до кредитного договору №2391 від 26.12.2007 є нікчемними в силу ст. 1055 ЦК України, ст. 207 ГК України, оскільки не підписувались ОСОБА_4, який є стороною.

Згадані обставини підтверджуються висновком експерта №773/774/15-32 від 08.04.2015 року, здійсненого на підставі ухвали про призначення судової експертизи у даній справі №910/23094/14, яким встановлено, що:

- досліджувані підписи від імені ФОП ОСОБА_4: в графі «Фізична особа-підприємець ___ОСОБА_4» в оригіналі Договору від 13.12.2007 №883; в графі «ФОП ___ОСОБА_4» в оригіналі кредитного договору; в графі «___ОСОБА_4» в оригіналі договору поруки; в графі «ФОП ____ОСОБА_4» в оригіналі договору про внесення змін №1; в графі «ФОП ___ОСОБА_4» в оригіналі договору про внесення змін №2; в графі «зразок підпису власника рахунку» та перший підпис в графі «зразки підписів довірених осіб» в оригіналі картки із зразками підписів власника рахунку в філії «Відділення ПІБ в м. Рахів» приватного підприємця ОСОБА_4 - виконані рукописним способом кульковою ручкою без застосування попередньої технічної підготовки і технічних засобів;

- досліджуваний підпис від імені ФОП ОСОБА_4 в графі «Фізична особа-підприємець ____ОСОБА_4» в оригіналі Договору від 13.12.2007 №883 виконаний не громадянином ОСОБА_4 (1940 року народження), а іншою особою;

- досліджувані підписи від імені ФОП ОСОБА_4: в графі «ФОП____ОСОБА_4» в оригіналі Кредитного договору; в графі «______ОСОБА_4» в оригіналі договору поруки; в графі «ФОП ОСОБА_4» в оригіналі Договору про внесення змін № 1; в графі «ФОП _____ОСОБА_4» в оригіналі договору про внесення змін №2; в графі "зразок підпису власника рахунку" в оригіналі картки із зразками підписів власника рахунку в філії «Відділення ПІБ в м. Рахів» приватного підприємця ОСОБА_4 - виконані не громадянином ОСОБА_4 (1940 року народження), а іншою особою з наслідуванням підпису громадянина ОСОБА_4 (1940 року народження);

- питання про виконання рукописного тексту від імені ФОП ОСОБА_4 громадянином ОСОБА_4 (1940 року народження) в оригіналі картки із зразками підписів власника рахунку в філії «Відділення ГПБ в м. Рахів» приватного підприємця ОСОБА_4 не вирішувалося з причини, вказаної в пункті 3 дослідницької частини висновку експертів;

- досліджувані підпис від імені ФОП ОСОБА_4 (1940 року народження) у графі «Фізична особа-підприємець _____ОСОБА_4» в договорі від 13.12.2007 №883 та перший підпис в графі «зразки підписів довірених осіб» в картці із зразками підписів власника рахунку в філії «Відділення ШБ в м. Рахів» приватного підприємця ОСОБА_4 виконані однією особою.

З огляду на наведене, за висновком судового експерта спірні правочини, а саме: договір від 13.12.2007 року №883, кредитний договір, договір про внесення змін №1 та договір про внесення змін №2 ФОП ОСОБА_4 не підписував. Досліджувані підписи від імені ФОП ОСОБА_4 в графі «ФОП____ОСОБА_4» в оригіналі кредитного договору, оригіналі договору про внесення змін № 1 та оригіналі договору про внесення змін № 2 виконані не громадянином ОСОБА_4 (1940 року народження), а іншою особою з наслідуванням підпису громадянина ОСОБА_4 (1940 року народження).

Посилаючись на згаданий висновок експертизи №773/774/15-32 від 08.04.2015, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз в рамках справи № 910/23094/14, та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2016 у справі № 910/17687/15, позивач на підставі ст. ст. 207, 215 ЦК України просив визнати нікчемним й договір поруки від 26.12.2007, укладений в забезпечення виконання договору про відкриття кредитної лінії № 2391 від 26.12.2007.

За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За договором поруки ( ст. 553 ЦК України ) поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, отже за своєю природою порука є видом забезпечення виконання зобов'язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК України).

За приписами ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками ( ч. 1 ст. 181 ГК України).

Правочин на підставі ч. 2 ст. 207 ЦК України вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Як встановлено матеріалами справи, в оспорюваному договорі поруки від 26.12.2007 (копія наявна в матеріалах справи (а. с. 19-20, т. 1) міститься підпис з боку позичальника ФОП ОСОБА_4

Разом з тим, як вище згадувалось, за висновком проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз в рамках справи № 910/23094/14 експертизи №773/774/15-32 від 08.04.2015 встановлено, що підпис від імені ФОП ОСОБА_4, який міститься в гарафі «ФОП ОСОБА_4» у кредитному договорі про відкриття кредитної лінії № 2391 від 26.12.2007, договорах про внесення змін № 1 та № 2 до кредитного договору № 2391 від 26.12.2007 від 01.09.2008, а також в договорі поруки від 26.12.2007, виконаний не громадянином ОСОБА_4 (1940 року народження), а іншою особою (однією особою) з наслідуванням його підпису.

Згаданий експертний висновок прийнято судом першої інстанції в якості належного та допустимого доказу в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, що узгоджується з матеріалами справи та іншими доказами в їх сукупності, відтак місцевим судом вірно встановлено той факт, що спірний договір поруки від 26.12.2017 позивачем - ФОП ОСОБА_4 не підписувався.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За змістом ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак, це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) дійсним.

Враховуючи приписи ст. 215 ЦК України та ст. 207 ГК кодексу України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, частина перша статті 220, частина друга статті 228 Цивільного кодексу України, частина друга статті 207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора (зокрема, частина перша статті 227, частина перша статті 229, частина перша статті 230, частина перша статті 232 Цивільного кодексу України, частина перша статті 207 Господарського кодексу України) ( п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Відповідно до п. 2 згаданої постанови Пленуму ВСУ судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, у випадках і в межах встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно - правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

За приписами п. 3 згаданої постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту).

Порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 1181, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК тощо.

Відповідно до п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 судам необхідно враховувати, що в силу частини другої статті 215 ЦК норми закону щодо підстав нікчемності правочинів є імперативними.

Сторони нікчемного правочину не зобов'язані виконувати його умови (навіть якщо суд не визнавав його недійсним). Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (п. п. 2.5, 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

З огляду на наведене та положення чинного законодавства України, апеляційний погоджується із висновками місцевого господарського суду про те, що договір поруки від 26.12.2007 є нікчемним в силу приписів ст. 207, 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «охоронюваний законом інтерес» що вживається в законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Способами захисту цивільних прав та інтересів згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Приписи ст. 16 ЦК України кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України, відповідно до яких права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Положеннями ст. 13 Конституції України закріплено обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, а права і свободи людини і громадянина згідно ст. 55 Конституції України захищаються судом.

За приписами ст. 4 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Кожна особа згідно ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 55, 124, 129, 130 Конституції України має право на ефективний засіб правового захисту, що не заборонений законом, відтак спір у даній справі може бути вирішений судом із застосуванням способу захисту порушеного права шляхом визнання договору поруки нікчемним. З огляду на наведене безпідставними та необґрунтованим є доводи апелянта про те, що заявлені позивачем вимоги не відповідають визначеним законом способам захисту, а сам позивач є неналежною стороною по справі.

З урахуванням сукупності з»ясованих обставин та перевірених й досліджених доказів, апеляційний суд дійшов висновку щодо правомірності рішення місцевого господарського суду щодо обґрунтованості позовних вимог про визнання договору поруки нікчемним, які доведені позивачем належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, відтак законно задоволені в повному обсязі.

Доводи відповідача (апелянта) з приводу порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а також ухилення від дослідження обставин справи та доказів в їх сукупності не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від15.05.2017 у справі № 910/174/17 - без змін.

Матеріали справи № 910/174/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук