ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.08.2017 Справа № 905/660/17

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Сковородіної О.М., судді Попова О.В., судді Тарапати С.С.,

при секретарі судового засідання Сапожніковій Ю.Б.,

у справі за позовом: Керівника Артемівської місцевої прокуратури Донецької області, м.Бахмут, Донецька область,

до відповідача 1: Бахмутської міської ради Донецької області, м.Бахмут, Донецька область,

до відповідача 2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Горлівка, Донецька область,

про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту та повернення земельної ділянки,

за участю представників сторін:

від позивача: прокурор Крупська К.М., службове посвідчення №020732,

від відповідача 1: не з'явився,

від відповідача 2: не з'явився,

Керівник Артемівської місцевої прокуратури Донецької області, м.Бахмут, Донецька область звернувся до господарського суду з позовом до відповідача 1: Бахмутської міської ради Донецької області, м.Бахмут, Донецька область, до відповідача 2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Горлівка, Донецька область, про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту та повернення земельної ділянки.

З урахуванням заяви від 24.07.2017р. №80-4218вих17 про зміну предмету позову, прокурор просив суд: 1) Визнати незаконним та скасувати п.1.4 рішення Артемівської міської ради Донецької області №6/76-1361 від 23.12.2015 «Про встановлення земельних сервітутів на земельні ділянки комунальної власності територіальної громади м. Артемівська»; 2) визнати недійсним договір про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку комунальної власності територіальної громади м. Артемівська, укладений 15.01.2016 між Артемівською міською радою Донецької області та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1; 3) зобов'язати фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 повернути земельну ділянку по АДРЕСА_2, площею 0,0292га, у м. Бахмут Донецької області, вартістю 419 387 гривень 92 копійки Бахмутській міській раді Донецької області (84500, Донецька область, м. Бахмут, вул Миру 44 ).

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що рішенням відповідача1 від №6/76-1361 від 23.12.2015р. було надано відповідачу2 в платне користування на умовах земельного строкового сервітуту земельну ділянку площею 0,0292га та зобов'язано укласти договір особистого строкового сервітуту. В подальшому між відповідачами був укладений договір особистого строкового сервітуту від 15.01.2016р., відповідно до якого відповідачу2 встановлений земельний сервітут. Однак, на думку прокурора, в даному випадку відповідачі мали укладати договір оренди земельної ділянки, у зв'язку з чим до таких правовідносин належить застосовувати законодавство про оренду землі. Всупереч вимогам ст.124 Земельного кодексу України, земельна ділянка була передана в користування без проведення торгів. З огляду на викладене, прокурор звернувся до суду з зазначеними позовними вимогами.

Відповідач1 у відзиві на позовну заяву просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що позивачем не доведено наявності будь-яких порушень при прийнятті рішення відповідача1 від №6/76-1361 від 23.12.2015р. та укладенні на його підставі договори про встановлення земельного сервітуту. Вказує на відсутність доказів порушення прав територіальної громади чи інтересів держави.

В заяві від 03.04.2017р. №01-0518-09 Бахмутська міська рада просила суд розглянути справу без участі представника Відповідача1.

Відповідач2 в заяві від 09.08.2017р. повідомила суд, що з 01.09.2009р. вона орендувала торгівельне місце за адресою: АДРЕСА_2, розміром 160 м.кв. для торгівлі та зберігання товару у приватого підприємця ОСОБА_2 Після приватизації приватним підприємцем ОСОБА_2 земельної ділянки, яка знаходиться навколо орендованого Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 торгівельного місця,, в 2015 році, їй довелося укласти договір сервітуту з відповідачем1. Також, повідомила про неможливість бути присутньою в судових засіданнях за станом здоров'я.

В підтвердження викладених в заяві обставин відповідач2 надала суду договір оренди торгівельного місця від 01.09.2009р., за яким приватним підприємцем ОСОБА_2 надано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 в тимчасове користування торгівельне місце, розташоване по АДРЕСА_2 для торгівлі та зберігання товару.

В судове засідання 21.08.2017р. з'явилася прокурор, наполягала на задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши прокурора, дослідивши письмові докази у судовому засіданні, встановив наступне.

Згідно з Рішенням Артемівської міської ради № 6/76-1361 від 23.12.2015р. «Про встановлення земельних сервітутів на земельні ділянки комунальної власності територіальної громади м.Артемівська» Артемівською міською радою було вирішено затвердити проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок комунальної власності територіальної громади м.Артемівська та встановлені земельні сервітути, зокрема, фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1, на земельну ділянку, площею 0,0292 га, кадастровий номер НОМЕР_2, по АДРЕСА_3, для розміщення та обслуговування комплексу тимчасових споруд, цільове призначення - роздрібна торгівля побутовими товарами, терміном до 19.05.2020р. (а.с. 27-28).

15.01.2016р. між Артемівською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку комунальної власності територіальної громади м.Артемівська (далі - Договір), предметом якого є надання земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,0292 га, за адресою: АДРЕСА_4, для розміщення та обслуговування комплексу тимчасових споруд, цільове призначення - роздрібна торгівля побутовими товарами (а.с. 20-22).

Договір укладено строком до 19.05.2020р. (пункт 2.1. Договору).

Згідно пунктів 3.1., 3.2. Договору, плата за користування земельною ділянкою обчислюється власником згідно цього договору, дорівнює сумі орендної плати та вноситься у грошовій формі один раз на рік не пізніше 1 лютого поточного року за попередній місяць. Розмір річної плати складає 28929,97грн. При зміні коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначених законодавством, розмір плати за користування земельною ділянкою змінюється з їх урахуванням автоматично, без укладання відповідної додаткової угоди.

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений відбитком печатки Артемівської міської ради.

Відповідно до акту встановлення та погодження меж земельної ділянки б/д, межі земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4. площею 0,0292 га, яка надається у користування відповідачеві2 для розміщення та обслуговування тимчасової споруди, цільове призначення - роздрібна торгівля побутовими товарами, розміщується: від А до Б - землі Артемівської міської ради, від Б. до А - земельна ділянка АДРЕСА_5 (кадастровий номер НОМЕР_2) (а.с.25).

15.01.2016р. земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2, площею - 0,0292 га, була передана фізичній особі- підприємемцю ОСОБА_1 за актом приймання-передачі земельної ділянки (а.с. 79).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, від 02.02.2016р. № 52474820, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про реєстрацію за Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 іншого речового права - право користування (сервітут) на земельну ділянку, площею 0,0292 га, кадастровий номер НОМЕР_2, на підставі договору про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку (а.с. 84-85).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 395 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), сервітут є речовим правом на чуже майно, яке полягає у обмеженому користуванні чужим майном для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом.

Статтею 98 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), встановлено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Частиною 1 статті 404 ЦК України встановлено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Згідно з ст. 99 ЗК України (в редакції на час прийняття рішення №6/76-1361), власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вказаних норм, право земельного сервітуту є правом саме обмеженого використання чужої земельної ділянки (ділянок), що надається особі, яка вимагає його встановлення від власника (володільця) цієї земельної ділянки для обслуговування своєї земельної ділянки або іншій конкретно визначеній особі. Суб'єктами, що мають право вимагати встановлення земельного сервітуту, є власники або землекористувачі земельних ділянок.

Земельний сервітут може бути встановлений лише для задоволення певних потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом, ніж встановлення сервітуту.

Відповідачами не доведено неможливість задоволення потреб в користуванні земельною ділянкою іншим способом, ніж встановлення сервітуту.

Також, договором земельного сервітуту не встановлено жодних обмежень у використанні чужої земельної ділянки.

Посилання відповідача на приписи ст.99 Земельного кодексу України та Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджений наказом Мінрегіонбуду України №244 від 21.10.2011 року та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.11.2011 року за №1330/20068, не приймаються судом, як належні обґрунтування встановлення сервітутних відносин, оскільки, зазначені норми регулюють ті випадки, коли існують обставини (в т.ч. пов'язані з технічними, інженерними ті іншими показниками), які обумовлюють неможливість доступу до іншої земельної ділянки або майна сервітуарія (користувача).

Так, наприклад, особистим сервітутом є доступ до підземних, наземних, повітряних комунікацій, повітряних ліній електропередач, розташованих відносно земельної ділянки, яка не належить власнику такого майна.

Доводи відповідача 2 - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, щодо правомірного користування земельною ділянкою у попередній період також є хибними, виходячи з наступного.

Відповідач 2 безпідставно стверджує про те, що з 01.09.2009 року вона користувалась спірною земельною ділянкою за договором оренди, укладеним з приватним підприємцем ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 193), цей договір встановлює право фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 користуватися торгівельним місцем, розташованим по АДРЕСА_2, розміром 160кв.м., для торгівлі та зберігання товару, а не земельною ділянкою.

При цьому, яким чином об'єкт оренди (торгівельне місце) пов'язаний зі спірною земельною ділянкою, кадастровий номер НОМЕР_2, за текстом договору взагалі не визначено.

Суд не приймає доводи відповідача1 щодо неможливості задовольнити потреби відповідача1 в інший спосіб, виходячи з наступного.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду визначений ст.124 ЗК України, відповідно до ч.2 якої, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Отже, виходячи з вищезазначеного, для підприємницької діяльності спірна земельна ділянка могла бути передана в оренду з дотриманням процедури визначеної законодавством.

За приписами ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Викладене вище свідчить, що рішення ради №6/76-1361 від 23.12.2015р. прийняте з грубим порушенням норм земельного законодавства, а отже, вимога прокурора щодо визнання незаконним цього рішення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України такими вимогами є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою для укладання договору особистого строкового сервітуту від 15.01.2016р. було рішення №6/76-1361 від 23.12.2015р. відповідача1, а оскільки судом задоволено позов в частині визнання незаконним зазначеного рішення, то, відповідно, підлягає задоволенню і вимога прокурора про визнання договору особистого строкового сервітуту від 15.01.2016р. недійсним.

Щодо позовних вимог прокурора в частині зобов'язання відповідача звільнити та повернути відповідачу1 спірну земельну ділянку, привівши її у попередній стан, суд, з урахуванням вище викладеного та виходячи з приписів ст. 216 ЦК України, також вважає зазначену вимогу обґрунтованою.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню повністю.

У відповідності до вимог ч.2 ст.49 ГПК України, суд покладає судові витрати на відповідача 1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Керівника Артемівської місцевої прокуратури Донецької області, м.Бахмут, Донецька область, до відповідача 1: Бахмутської міської ради Донецької області, м.Бахмут, Донецька область, до відповідача 2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Горлівка, Донецька область, про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту та повернення земельної ділянки, - задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати п.1.4 рішення Артемівської міської ради Донецької області №6/76-1361 від 23.12.2015 «Про встановлення земельних сервітутів на земельні ділянки комунальної власності територіальної громади м. Артемівська».

Визнати недійсним договір про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку комунальної власності територіальної громади м. Артемівська, укладений 15.01.2016 між Артемівською міською радою Донецької області та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1.

Зобов'язати фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_6; фактична адреса: 84500, АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) повернути земельну ділянку по АДРЕСА_2, у м. Бахмут Донецької області, площею 0,0292га, вартістю 419 387,92грн. Бахмутській міській раді Донецької області (84511, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 44; ).

Стягнути з Бахмутської міської ради Донецької області (84511, Донецька область, м.Бахмут, вул. Миру, 44; ) на користь прокуратури Донецької області (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Університетська, 6, ідентифікаційний код юридичної особи - 25707002; реквізити: розрахунковий рахунок №6251, Держказначейська служба України, МФО - 820172, код ЄДРПОУ - 25707002, отримувач - прокуратура Донецької області) 9490,82грн. витрат з оплати судового збору.

В судовому засіданні 21.08.2017р. оголошено повний текст рішення.

Рішення набирає законної сили 01.09.2017р.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд, згідно розділу XII ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Сковородіна

Суддя О.В. Попов

Суддя С.С. Тарапата