ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2017 р. Справа № 911/1851/17

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 126 000,00 грн.

за участю представників сторін:

позивач - Романенко С.В., предст. за дов. від 27.09.2016 № 431-4076;

відповідач - не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" (позивач) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про зобов'язання повернути майно або стягнення 126 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.06.2017 порушено провадження у справі № 911/1851/17 та, у зв'язку з заявленими альтернативними вимогами зобов'язано позивача визначитись з предметом позову, з якого має вирішуватись спір, розгляд справи призначено на 17.07.2017.

11.07.2017 через канцелярію суду позивачем подано уточнення до позовної заяви, відповідно до яких позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 126 000,00 грн., сплачені платіжним дорученням № 22 від 19.12.2016 за Договором № 339. Зазначені уточнення з посиланням на ст. 22 ГПК України прийняті судом до розгляду як заява про зміну предмета позову.

Ухвалою суду від 17.07.2017 розгляд справи було відкладено на 14.08.2017 р. та зобов'язано Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" надіслати на адресу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 уточнення до позовної заяви від 11.07.2017 № 431-63 та надати суду докази відправлення.

18.07.2017 через канцелярію суду позивачем подано додаткові пояснення, зокрема, разом з доказами направлення на адресу відповідача заяви про зміну предмета спору, а також доказами направлення на адресу відповідача вимоги про повернення майна, переданого на зберігання, які залучено до матеріалів справи.

Відповідач в судові засідання 17.07.2017 року та 14.08.2017 не з'явився, хоча про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином та завчасно на адресу зазначену в позовній заяві та Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; письмового відзиву на позов не подав.

З даного приводу суд зазначає, що у випадку нез'явлення у засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова позиція зазначена в п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, а також зважаючи на строки, передбачені ст. 69 ГПК України щодо терміну розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України за відсутності представника відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Частиною 1 статті 85 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об'єктивного розгляду спору по суті, у судовому засіданні 14.08.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

встановив:

16.12.2016 між Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (покупець) та ФОП ОСОБА_1 (постачальник) укладено Договір № 339 «Про закупівлю товару», відповідно до вимог якого постачальник зобов'язується поставити (передати) покупцю товар код за ДКПП 02.20.14 «Деревина паливна» зазначений у специфікації, що додається до Договору про закупівлю і є його невід'ємною частиною (Додаток 2), а покупець-прийняти і оплатити такий товар.

Позивач сплатив постачальнику 126 000,00 грн., в тому числі ПДВ 21 000,00 грн., що передбачено п. 6.1 договору, а відтак виконав свій обов'язок перед відповідачем, про що свідчить платіжне доручення № 22 від 19.12.2016.

Водночас, 19.12.2016 між Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» (поклажодавець) та ФОП ОСОБА_1 (зберігач) було укладено Договір № 340 на відповідальне зберігання, згідно умов якого зберігач зобов'язується зберігати Дрова (надалі - майно), яке встановлене поклажодавцем у кількості та комплектації згідно з Додатком №1, який є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до вимог п.1.2 Договору зберігання майна зберігачем здійснюється на безоплатній основі. Передача майна на зберігання підтверджується підписанням сторонами цього Договору, відповідних Актів прийняття-передачі майна на зберігання (п. 2.1 Договору).

Згідно з пунктом 7.1. строк дії договору обчислюється з моменту передачі поклажодавцем майна на зберігання зберігачу, оформленого актом приймання-передачі за зберігання, до моменту повернення зберігачем майна поклажодавцю, оформленого актом зняття із зберігання.

Відповідно до Акту прийняття-передачі майна на зберігання від 19.12.2016, підписаного уповноваженими представниками сторін та скріпленого печатками, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» передало ФОП ОСОБА_1 на відповідальне зберігання дрова у кількості 200 куб.вартістю 126000,00 грн.

Відповідно до вимог п.3.1.1 зберігач зобов'язаний вживати всіх необхідних заходів для забезпечення схоронності майна протягом строку зберігання.

У пункті 4.5. договору зазначено, що зберігач несе відповідальність за збереження і цілісність майна з моменту передання майна на зберігання і до моменту його повернення поклажодавцеві. У випадку втрати (нестачі) або пошкодження майна, яке передано на зберігання, або його частини, з вини зберігача, зберігач повинен за свій рахунок відшкодувати поклажодавцеві завдану шкоду.

Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця.

Поклажодавець зобов'язаний відшкодувати зберігачеві збитки, завдані властивостями речі, переданої на зберігання, якщо зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати про ці властивості.

Пунктом 3.2.3. договору встановлено, що поклажодавець має право у будь-який час вимагати у зберігача повернення майна, яке знаходиться на зберіганні (всього або його частини).

При цьому, п.2.5 Договору визначено, що зберігач зобов'язаний повернути майно поклажодавцю протягом 10 (десяти) банківських днів після отримання письмового повідомлення від поклажодавця з вимогою про повернення майна.

Відповідно до вимог п.2.4 Договору, повернення майна зі зберігання оформлюється підписанням обома сторонами відповідного Акта прийняття-передачі (зняття із зберігання). Акт зняття із зберігання підписується сторонами відразу після закінчення передачі тієї кількості майна, про яку було заявлено поклажодавцем у його письмовому повідомленні про повернення майна, та є невід'ємною частиною Договору.

21 квітня 2017 року позивач звернувся з вимогою № 431-1884 до відповідача про повернення майна, переданого на зберігання згідно договору на відповідальне зберігання № 340 від 19.12.2016 року протягом 10 робочих днів після отримання цієї вимоги (копія вимоги та докази направлення, датовані 21.04.2017 наявні у матеріалах справи). Однак, зазначена вимога залишена без відповіді та задоволення, товар згідно актом приймання-передачі не повернуто.

Зважаючи на відсутність будь-яких реагувань з приводу повернення товару, позивач вважає, що відповідачем порушені його права відповідно до договору на відповідальне зберігання № 340 від 19.12.2016 року, а зазначене майно є втрачене, у зв'язку з чим керуючись умовами договору (п. 4.5) та нормами чинного законодавства, просить суд стягнути грошові кошти у вигляді вартості майна (дров), переданих на зберігання в розмірі 126 000,00 грн., сплачених на підставі платіжного доручення № 22 від 19.12.2016

Стаття 936 Цивільного кодексу України встановлює, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Положеннями ч. 1ст. 949 Цивільного кодексу України передбачено, що зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 951 Цивільного кодексу України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Відповідно до статті 953 Цивільного кодексу України, зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Так, як зазначалось вище, умовами договору передбачено порядок повернення переданого на зберігання майна, який відповідачем не дотримано.

Зважаючи, що на вимогу позивача, майно, на протязі 10 робочих днів, відповідачем повернуто не було, суд вважає, що позивач, незалежно від того чи це майно наявне у зберігача чи було ним втрачено чи є знищеним, відповідно до норм ст.ст. 653, 950, 951, 953 Цивільного кодексу України не позбавлений права на стягнення його вартості.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 10.11.2016 р. у справі № 922/1314/16.

За приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене та те, що майно було прийняте відповідачем на зберігання, яке він вчасно та в повному обсязі на вимогу позивача не повернув, доказів повернення майна та/або повернення сплачених грошових коштів за зазначене майно (дрова) суду не надав, в судове засідання не з'явився та документального обґрунтування заперечень з приводу заявленого позову не подав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 126 000,00 грн. вартості майна, переданого ФОП ОСОБА_1 на відповідальне зберігання, згідно договору № 340 від 19.12.2016, є обґрунтованими, документально підтвердженими, відповідачем не спростованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (08200, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" (03039, м.Київ, проспект Голосіївський, будинок 17-Б, ідентифікаційний код 32375554) - 126 000 (сто двадцять шість тисяч) грн. 00 коп. вартості майна та 1890 (одну тисячу вісімсот дев'яносто) грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 31.08.2017

Суддя О.В. Щоткін