РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2017Справа №910/9452/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Капітолій"
доПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
пропро визнання недійсними договорів іпотеки

Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Колесніков В.В. - представник за довіреністю;
від відповідача:Ковалик В.В. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Капітолій" (далі - позивач, ТОВ "Капітолій") звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (ПАТ "Дельта Банк"), в якому просить суд:

- визнати недійсним іпотечний договір, який укладений 29.10.2007 року між ТОВ "Капітолій" та ТОВ "Український промисловий Банк",правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк" та зареєстрований в реєстрі за № 2893 (далі також іпотечний договір № 1);

- визнати недійсним іпотечний договір № 22/Zкіп, який укладений 29.10.2007 року між ТОВ "Капітолій" та ТОВ "Український промисловий Банк",правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк" та зареєстрований в реєстрі за № 2892 (далі також іпотечний договір №2).

Позовні вимоги мотивовані тим, що в оспорюваних іпотечних договорах відсутній опис майна, яке має бути збудоване іпотекодавцем, оскільки він є описом майбутнього об'єкту. а не характеристикою майнового права, як того вимагає закон.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2017 року порушено провадження у справі № 910/9452/17 та призначено до розгляду у судовому засіданні 28.07.2017 року.

03.07.2017 року судом було винесено ухвалу про виправлення описки в ухвалі Господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі, та виправлено описку в частині дати, на яку призначено розгляд справи.

Так, відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 03.07.2017 року розгляд справи № 910/9452/17 призначено на 04.08.2017 року.

04 серпня 2017 р. судове засідання не відбулося, у зв'язку із перебуванням судді Підченка Ю.О. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2017 року справу № 910/9452/17 призначено до розгляду у судовому засіданні 09.08.2017 року.

Представник позивача наполягав на заявленому позові, надав усні пояснення по справі.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись, зокрема, на викладені у відзиві обставини. Безпосередньо в судовому засіданні, відповідач звернувся до суду з письмовим клопотання про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів.

Крім того, 03.08.2017 року через загальний відділ діловодства суду відповідачем було подано клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки, за твердженнями відповідача, строк закінчився 29.10.2010, у той час як позивач звернувся до суду лише у червні 2017 року.

З метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, суд задовольнив клопотання відповідача про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів та дійшов висновку про необхідність оголошення перерви у судовому засіданні до 16.08.2017 року.

У судовому засіданні 16.08.2017 року представник позивача продовжував наполягати на задоволенні позовних вимог, надав усні пояснення по суті спору, а також усні та письмові пояснення щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності.

15.08.2017 року від відповідача до канцелярії суду надійшли клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки, на думку відповідача, спір у справі № 910/9452/17 та результати його розгляду можуть вплинути на правовідносини з позивачем та відповідачем, у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таких осіб буде наділено новими правами чи покладено на них нові обов'язки, або змінено їх наявні права та обов'язки, або позбавлено певних прав чи обов'язків у майбутньому.

Розглянувши безпосередньо у судовому засіданні 16.08.2017 року вказані клопотання відповідача, суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні з огляду на наступні обставини.

На обґрунтування необхідності залучити до участі у справи в якості третьої особи Національний Банк України ПАТ "Дельта Банк" наводить слідуючі доводи.

Закон України "Про Національний банк України" визначає, що НБУ є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, який, зокрема, здійснює рефінансування банків та є кредитором останньої інстанції.

Майнові права за Кредитним договором № 22/КВ-07 від 29.10.2007 року про відкриття відновлювальної кредитної лінії укладений між відповідачем та позивачем, перебувають у заставі Національного Банку України на підставі Договору застави майнових прав від 04.03.2014 року № 08/ЗМП.

Проте, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що спір у справі, який стосується іпотечних договорів, може вплинути на права та обов'язки НБУ. Оскільки, перш за все, відповідач помилково зазначає у своєму клопотанні, у справі № 910/9452/178 заявлено вимогу про визнання недійсним договору застави, хоча заявлено про визнання недійсними іпотечних договорів. По-друге, Товариство з обмеженою відповідальністю "Капітолій" при зверненні із позовом до суду не заявляло вимог про визнання недійсним Кредитного договору № 22/КВ-07 від 29.10.2007 року, майнові права за яким забезпечено на підставі договору застави.

Щодо клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд вважає за необхідне звернути увагу на такі обставини.

Позовні вимоги про визнання недійсними іпотечних договорів жодним чином не стосуються порядку заявлення вимог кредиторів до ПАТ "Дельта Банк". Таким чином, у залученні до участі справі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб немає необхідності.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 16.08.2017 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.10.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Капітолій" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" було укладено Кредитний договір № 22/КВ-07 на відкриття відновлювальної кредитної лінії (надалі також Кредитний договір).

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ТОВ "Капітолій" та ПАТ "Дельта Банк" 29.10.2007 року укладено іпотечний договір, який зареєстрований в реєстрі за № 2893.

Пунктом 1.1. Іпотечного договору №1 передбачено, що предметом іпотеки є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершене, а саме: багатоквартирний житловий будинок з громадсько-торговим центром по вулиці Космонавтів, поблизу Будинку творчості молоді в місті Миколаєві, загальною площею 11 728, 50 кв.м.

29.10.2007 року між ТОВ "Капітолій" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено Договір будівництва № 04/Б-07 (надалі також Договір будівництва).

У забезпечення виконання зобов'язань за Договором будівництва між ТОВ "Капітолій" та ПАТ "Дельта Банк" 29.10.2007 року було укладено іпотечний договір № 22/Zкіп, який зареєстрований в реєстрі за № 2892.

Відповідно до п. 1.3. Іпотечного договору № 2 предметом іпотеки є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, а саме: багатоквартирний житловий будинок з громадсько-торговим центром по вулиці Космонавтів, поблизу Будинку творчості молоді в місті Миколаєві, загальною площею 11 728, 50 кв.м.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що іпотечні договори, на думку позивача, укладено з порушенням вимог чинного на той час законодавства, що є підставою для визнання їх недійсними.

Зокрема, позивач на обґрунтування своїх доводів посилається на положення статті 5 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, яка діяла на час укладення Іпотечного договору № 1 та Іпотечного договору № 2) та звертає увагу, що у спірних правочинах поняття "іпотека майнових прав" та регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав станом на час укладання договорів в Законі відсутні. У той же час, в оспорюваних іпотечних договорах відсутній опис переданого майнового права, тоді як таким описом не може вважатись опис майна, яке має бути збудоване іпотекодавцем, оскільки він є описом майбутнього об'єкту, а не характеристикою майнового права, як того вимагає закон.

У свою чергу, відповідач із заявленими позовними вимогами та доводами на їх підтвердження не погоджується та просив суд прийняти до уваги наступні заперечення:

- у зв'язку з тим, що предметом іпотеки спірних договорів є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершене, твердження позивача про порушення законодавства при переданні в іпотеку майнових прав є безпідставним;

- до спірних договорів неодноразово вносилися зміни, які на момент внесення таких змін не суперечили вимогам закону;

- позивачем не доведено існування обставин, з якими законодавець пов'язує недійсність правочину, у зв'язку з чим вимога позивача про визнання спірних договорів недійсними не підлягає задоволенню.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

В контексті даного спору, згідно вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У зв'язку з цим, відповідно до положень ст. 5 Закону України "Про іпотеку", у редакції, що діяла на момент укладення Іпотечних договорів, (далі -Закон), предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна; предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому; частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом; предметом іпотеки може бути право оренди чи користування нерухомим майном, яке надає орендарю чи користувачу право будувати, володіти та відчужувати об'єкт нерухомого майна. Таке право оренди чи користування нерухомим майном для цілей цього Закону вважається нерухомим майном.

При цьому, згідно вимог ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12.07.2001р., майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Також, пункт 3 частини 1 ст. 18 вказаного Закону "Про іпотеку" у чинній редакції, станом на 12.05.2006р., передбачав, що іпотечний договір повинен містити таку істотну умову, як опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані.

Частина 2 ст. 18 Закону окремо передбачала, що у разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

В даному випадку, наявність безспірних доказів набуття ПАТ "Дельта Банк" права власності на предмет іпотеки за спірними договорами в майбутньому не встановлено.

Так, пункт 2.1 спірного Іпотечного договору №1 містить технічні характеристики нерухомості, яку має побудувати іпотекодавець, проте не вказує на те, на підставі якого саме документу Іпотекодавець набуде право власності на це майно в майбутньому.

Посилання у пункті 2.1.1. вказаного Договору на договори оренди землі, наявність дозвільної документації на будівництво об'єкту іпотеки, також не доводить можливість набуття Іпотекодавцем права власності на цей об'єкт в майбутньому, оскільки згадані документи безпосередньо не породжують право власності на нерухоме майно. Не породжує такого права і договір підряду, на який зроблено посилання у підпункті 2.1.1.5. цього Договору.

Схожим чином викладені й положення Іпотечного договору №2., зокрема, п 1.3. передбачено технічні характеристики майна, а пунктом 1.4. встановлено перелік дозвільної документації та зроблено посилання на договір підряду та зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва.

Таким чином, на час укладання Іпотечних договорів, які є предметом спору, сторони не представили документального підтвердження того, що Іпотекодавець набуде право власності на предмет іпотеки в майбутньому.

З огляду на це суд дійшов висновку, що Іпотечний Договір №1 та Іпотечний договір №2, суперечать положенням частини 2 ст. 5 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, чинній на час укладання оспорюваних договорів).

Також, вказані вище правочини підлягають визнанню недійсними і через недодержання на момент їх укладання вимог пункту 3 частини 1 ст. 18 Закону України "Про іпотеку".

Так, наведена норма закону відносить до істотних умов договору іпотеки опис предмету іпотеки.

Оскільки у даному випадку йдеться про майнові права то, з урахуванням того, що законодавець розрізняє різні за своїм змістом майнові права - право власності, право володіння, право користування, тощо (частина 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"), договір повинен містити опис майнового права, тобто конкретний його вид.

Однак, як вбачається із пунктів 1.2. Іпотечного договору № 2 та 1.1. Іпотечного договору № 2, в іпотеку передані "майнові права на нерухоме майно" без визначення їх виду (право власності, користування, інші речові права).

Тобто у договорах відсутній опис переданого майнового права, тоді як таким описом не може вважатись опис майна, яке має бути збудоване іпотекодавцем, оскільки він є описом майбутнього об'єкту, а не характеристикою майнового права, як того вимагає закон.

Разом з тим, як зазначалось вище, в силу частини 2 ст. 18 Закону України "Про іпотеку" відсутність в Іпотечному договорі однієї з його істотних умов (у тому числі і опису предмету іпотеки) тягне недійсність такого договору.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, з огляду на наведене вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заперечуючи проти заявленого позову, відповідач просив суд застосувати до вимог строк позовної давності.

Згідно з п. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5 даної статті передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно з п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Як вбачається із доводів відповідача, Іпотечний договір між ТОВ "Український промисловий банк", правонаступником якого є АТ "Дельта Банк" та ТОВ "Капітолій" посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуновим К.Є і зареєстрований в реєстрі за № 2893, укладений 29.10.2007 року та Іпотечний договір № 22/Zкіп між ТОВ "Український промисловий банк", правонаступником якого є АТ "Дельта Банк" та ТОВ "Капітолій", посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуновим К.Є. і зареєстрований в реєстрі за № 2892, укладений 29.10.2007 року.

Відповідач вважає, що оскільки спірні договори підписані позивачем, то днем, коли він довідався або міг довідатися про порушення своїх прав є 29.10.2007 року, а тому строк позовної давності закінчився 29.10.2010 року, проте позовна заява від ТОВ "Капітолій" надійшла до суду лише у червні 2017 року.

У свою чергу, позивач надав власні пояснення щодо строку позовної давності, та заперечував проти задоволення клопотання відповідача. ТОВ "Капітолій" звернув увагу суду, що довідався про порушене право лише у травні 2017 року, а саме, коли директор ТОВ "Капітолій" звернувся за правовою допомогою до адвоката.

Дослідивши наявні у матеріалах справи фактичні дані, заслухавши пояснення та доводи сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання АТ "Дельта Банк" про застосування строків позовної давності зважаючи на наступне.

У матеріалах справи наявні копії додаткових угод та договорів про внесення змін до Іпотечного договору від 29.10.2007 року №2893, до Кредитного договору № 22/КВ-07 на відкриття відкличної відновлювальної кредитної лінії, до Договору будівництва № 04/Б-07 від 29.10.2007 року, з яких вбачається, що сторонами перелічених правочинів неодноразово вносилися зміни як до забезпечених правочинів так і до спірного договору іпотеки. Зокрема, такі зміни стосувалися і предмету іпотеки. Також суд звертає увагу, що вони датовані жовтнем 20104 року.

Таким чином, про порушення свого права, з урахування усіх змін та доповнень до спірних правочинів, позивач дізнався не раніше жовтня 2014 року. Отже, фактично строк позовної давності закінчується у жовтні 2017 року.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "Капітолій" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а строк позовної давності позивачем не пропущено.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітолій" задовольнити.

2. Визнати недійсним іпотечний договір, який укладений 29.10.2007 року між ТОВ "Капітолій" та ТОВ "Український промисловий Банк",правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк" та зареєстрований в реєстрі за № 2893.

3. Визнати недійсним іпотечний договір № 22/Zкіп, який укладений 29.10.2007 року між ТОВ "Капітолій" та ТОВ "Український промисловий Банк",правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк" та зареєстрований в реєстрі за № 2892.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б; код ЄДРПОУ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітолій" (54001, м. Миколаїв, вул. Спаська, 1/1; ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 200, 00 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 21.08.2017 р.

Суддя Ю.О. Підченко