РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2017Справа №910/11043/17

За позовомКомунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва»
доГромадської організації «Кияни за конкретні справи»
третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача
Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація
третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача
Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва
провиселення

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи 1: Сердюк М.В. - представник за довіреністю № 102/02/11-11808 від 29.12.2016;

від третьої особи 2: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

06.07.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» з вимогами до Громадської організації «Кияни за конкретні справи» про виселення.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що строк дії Договору № 346/0714 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 28.10.2013, на підставі якого відповідачу були передані в орендне користування нежилі приміщення, площею 32,70 кв.м., за адресою: м. Київ, вул.. Закревського, 3, закінчився, з огляду на що відсутні правові підстави для перебування відповідача у вказаних приміщеннях.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2017 порушено провадження у справі № 910/11043/17, залучено до участі у справі третю особу 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Деснянську районну в місті Києві державна адміністрація, та третю особу 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва; розгляд справи призначено на 25.07.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 11.08.2017.

Представник третьої особи 1 у судовому засіданні 11.08.2017 подав письмові пояснення по справі, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання 11.08.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про відкладення розгляду справи від 25.07.2017 та протоколом судового засідання від 25.07.2017.

Представник відповідача у судове засідання 11.08.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним за адресою, яка вказана у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 07.07.2017, що підтверджується довідкою відділення поштового зв'язку про повернення поштового відправлення у зв'язку з тим, що організація за вказаною адресою не знаходиться, та поштовим конвертом, в якому у ухвала суду була направлена на адресу відповідача.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Представник третьої особи 2 у судове засідання 11.08.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 846.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні 11.08.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника третьої особи 1, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

28.10.2013 між Деснянською в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець), Громадською організацією "Кияни за конкретні справи" (орендар) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва (балансоутримувач) укладено Договір № 346/0714 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, відповідно до умов якого орендодавець на підставі протоколу постійної комісії Київради з питань власності від 17.09.2013 № 158 та розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.10.2013 № 584 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Закревського, 3 для розміщення громадської організації.

Відповідно до п. 2.1 Договору № 346/0714 від 28.10.2013 об'єктом оренди є нежиле приміщення, загальною площею 32,7 кв.м, в тому числі на 1-му поверсі 32,7 кв.м, згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід'ємну частину цього договору.

Згідно з п. 2.4 Договору № 346/0714 від 28.10.2013 об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва и знаходиться на балансі Комунального підприємства по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва.

Відповідно до п. 4.1 Договору № 346/0714 від 28.10.2013 орендодавець зобов'язаний протягом 10 календарних днів з моменту підписання даного договору передати, а орендар прийняти по акту приймання-передачі об'єкт оренди. Акт приймання-передачі об'єкта оренди підписується відповідним орендодавцем, орендарем та балансоутримувачем.

Згідно з п. 9.1 Договору № 346/0714 від 28.10.2013 цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 28.10.2013 до 27.10.2014.

Пунктом 9.4 Договору № 346/0714 від 28.10.2013 передбачено, що договір припиняється у разі ліквідації орендодавця або орендаря; невиконання або систематичного неналежного виконання істотних умов договору; закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем; банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 9.5 Договору № 346/0714 від 28.10.2013 договір може бути розірвано за погодженням сторін.

Відповідно до п. 9.7 Договору № 346/0714 від 28.10.2013 у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформлюються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Судом встановлено, 28.10.2013 орендодавець (Деснянська в місті Києві державна адміністрація) передав, а орендар (Громадська організація "Кияни за конкретні справи") прийняв у орендне користування згідно з Договором № 346/0714 від 28.10.2013 нежитлове приміщення, що перебуває на балансі Комунального підприємства по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва, загальною площею 32,70 кв.м, та розташоване за адресою: м. Київ, вул. Закревського, 3, що підтверджується актом приймання-передачі нерухомого майна, який підписаний уповноваженими представниками орендаря, орендодавця та балансоутримувача та скріплений печатками вказаних юридичних осіб (копія акту долучена позивачем до позовної заяви).

Судом встановлено, що Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 було вирішено створити Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" та віднести до сфери його управління Деснянської районної и місті Києві державної адміністрації (п. 7 рішення); Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва передати новоутвореному підприємству житловий фонд, що знаходиться у нього на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на його балансі станом на 01.08.2014 (п. 9 рішення); затвердити передавальний акт у встановленому порядку (п. 28.5 рішення).

Судом встановлено, що Розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 48 від 30.01.2015 було закріплено на праві господарського відання за Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" майно, що віднесене до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та перебуває на балансі Комунального підприємства по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва та Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва, відповідно до переліку, вказаного у додатках 1, 2.

Судом встановлено, що відповідно до Додатку № 1 до вказаного Розпорядження (Майно, що віднесене до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та закріплюється на праві господарського відання за Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва") нежитловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Закревського, 3 було закріплено на праві господарського відання за Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" (пункт 629 додатку).

Судом встановлено, що на виконання Рішення Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 та Розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 48 від 30.01.2015, 01.07.2015 між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва та Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" було складено акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів № 307/3, відповідно до якого нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Закревського, 3 були передані на баланс Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" (копія акту долучена позивачем до матеріалів справи у судовому засіданні 25.07.2017).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач (Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва") зазначає, що строк дії Договору № 346/0714 від 28.10.2013 закінчився, оскільки згідно з п. 9.1 Договору № 346/0714 від 28.10.2013 цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 28.10.2013 до 27.10.2014, з огляду на що відсутні підстави для користування відповідачем нежитловими приміщеннями, загальною площею 32,70 кв.м, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Закревського, 3. При цьому, позивач також вказує на те, що відсутня додаткова угода до вказаного договору оренди щодо заміни балансоутримувача, що, на думку позивача, свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії вказаного договору.

За таких обставин, позивач просить суд виселити Громадську організацію "Кияни за конкретні справи" з нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Закревського, 3.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст Договору № 346/0714 від 28.10.2013, суд дійшов висновку, що він є договором оренди комунального майна.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Нормами частини 2 статті 291 Господарського кодексу України та частини 2 статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації (викупу) об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Суд зазначає, що єдиною правовою підставою для користування відповідачем нежитловими приміщеннями, загальною площею 32,70 кв.м, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Закревського, 3 є Договір № 346/0714 від 28.10.2013, з огляду на що судом підлягають встановленню обставини щодо чинності вказаного договору станом на дату розгляду справи у суді.

Як встановлено судом, згідно з п. 9.1 Договору № 346/0714 від 28.10.2013 цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 28.10.2013 до 27.10.2014.

Водночас, відповідно до п. 9.7 Договору № 346/0714 від 28.10.2013 у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до пункту 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зі змісту статей 759, 763 і 764 Цивільного кодексу України, частини другої статті 291 Господарського кодексу України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

При цьому, відповідно до п. 9.7 Договору № 346/0714 від 28.10.2013 у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформлюються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Однак, суд зазначає, що нормами ст. 764 ЦКУ та ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, у зв'язку з чим для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Тобто, з огляду на імперативний характер норм ст. 764 ЦКУ та ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" умови договору оренди щодо необхідності укладення додаткової угоди у випадку продовження строку дії договору не можуть змінювати порядок продовження строку дії договору оренди комунального майна, визначений законом (у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором) та необхідність в укладенні такої додаткової угоди відсутня.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відсутність додаткової угоди до Договору № 346/0714 від 28.10.2013 про продовження строку його дії не свідчить про те, що строк дії вказаного договору не було продовжено у порядку, передбаченому ст. 764 ЦКУ та ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 759 ЦК за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Водночас орендоване майно є комунальним, тому на спірні правовідносини поширюється також і дія Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у частині першій статті 2 якою наведено аналогічне визначення оренди.

Таким чином, відповідно до положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна», сторонами договору найму (оренди) з відповідними правами та обов'язками є наймодавець (орендодавець) та наймач (орендар).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07.06.2017 у справі № 3-421гс17 (прийнята за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України від 27.12.2016 у справі № 910/9482/16 за позовом Комунального підприємства «Печерськсервіс» (балансоутримувача) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аладін-2013» (орендаря) про стягнення заборгованості, розірвання договору та зобов'язання вчинити дії).

При цьому, у вказаній постанові Верховний суд України дійшов висновку, що чинне законодавство не надає право балансоутримувачу виступати орендодавцем щодо спірного нерухомого майна та мати права орендодавця, зокрема права вимагати розірвання договору оренди.

Таким чином, з наведеного вбачається, що ініціювати припинення (розірвання) договору оренди комунального майна може лише орендодавець та орендар, в тому числі і шляхом направлення заперечень щодо продовження строку дії договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору оренди.

Як встановлено судом, ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази висловлення заперечень та направлення орендодавцем (Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією) або самим орендарем заяви про припинення дії Договору № 346/0714 від 28.10.2013 протягом одного місяця після закінчення терміну його дії (27.10.2014), з огляду на що суд дійшов висновку, що дію Договору № 346/0714 від 28.10.2013 було продовжено до 27.10.2015.

При цьому, сторонами та третіми особами взагалі не надано доказів висловлення заперечень та направлення орендодавцем (Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією) або орендарем заяв про припинення дії Договору № 346/0714 від 28.10.2013, вчинених у період від дати укладення договору до дати судового розгляду (з урахуванням строків, в які така заява могла бути направлена), у зв'язку з чим, враховуючи імперативний характер норм ст. 764 ЦКУ та ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", суд дійшов висновку, що станом на дату розгляду справи у суді Договір № 346/0714 від 28.10.2013 є чинним.

В будь-якому випадку таких заперечень щодо пролонгації договору оренди не було як зі сторони попереднього, так і зі сторони теперішнього балансоутримувача, зокрема, доказів наявності вказаних заперечень матеріали справи не містять.

При цьому, суд ухвалами від 10.07.2017 та від 25.07.2017 зобов'язував позивача та третю особу надати суду докази наявності заперечень щодо продовження строку дії договору оренди та докази їх направлення відповідачу.

Однак, позивачем та третьою особою таких доказів суду надано не було.

При цьому, судом враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Пунктом 9.4 Договору № 346/0714 від 28.10.2013 передбачено, що договір припиняється у разі ліквідації орендодавця або орендаря; невиконання або систематичного неналежного виконання істотних умов договору; закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем; банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 9.5 Договору № 346/0714 від 28.10.2013 договір може бути розірвано за погодженням сторін.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази припинення Договору № 346/0714 від 28.10.2013 з підстав, наведених у ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та п. 9.4 договору оренди (у зв'язку із закінченням строку договору оренди, на який його було укладено, враховуючи умови п. 9.7 договору та положення ст. 764 Цивільного кодексу України).

При цьому, що стосується тверджень позивача, викладених у позовній заяві, щодо відсутності підстав для продовження строку дії Договору № 346/0714 від 28.10.2013 у зв'язку з тим, що між сторонами не було укладено додаткову угоду до вказаного договору оренди про заміну балансоутримувача орендованого майна, суд вважає вказані твердження позивача необгрунтованими, оскільки законодавством не передбачено такої підстави для закінчення строку дії договору оренди як неукладення угоди про заміну балансоутримувача майна, що орендується.

Водночас, суд зазначає, що позивач (Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва") як особа, яка володіє на праві господарського відання об'єктом оренди за Договором № 346/0714 від 28.10.2013 вправі звертатись до суду з позовом про виселення орендаря (зокрема, у випадку закінчення строку дії договору оренди), оскільки право господарського відання підлягає захисту шляхом застосування способів захисту права власності.

Як встановлено судом, відповідно до Рішення Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 та Розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 48 від 30.01.2015 нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Закревського, 3 були передані на праві господарського відання до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва".

Так, відповідно до статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Суд зазначає, що право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном шляхом подачі до суду негаторного позову.

Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Предмет негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення виробничих приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення з неправомірно займаних жилих приміщень власника, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника).

Згідно з ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до п. 7.6 Договору № 346/0714 від 28.10.2013 у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди балансоутримувачу у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

За таких обставин, Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" є належним позивачем у даній справі, враховуючи, що об'єкт оренди перебуває на праві господарського відання у позивача.

Водночас, з огляду на те, що суд дійшов висновку, що Договір № 346/0714 від 28.10.2013 є чинним станом на дату розгляду справи у суді, та, відповідно, відповідач користується орендованим приміщенням на достатній правовій підставі - договору оренди комунального майна, тобто наразі відповідач має законне право користування, підстави для виселення відповідача з нежитлових приміщень, загальною площею 32,70 кв.м, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Закревського, 3 відсутні.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд зазначає, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявності підстав для виселення Громадської організації «Кияни за конкретні справи» з нежитлового приміщення, площею 32,70 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Закревського, 3 (враховуючи обставини, якими позивач обгрунтовує позовні вимоги), у зв'язку з чим позовні вимоги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» до Громадської організації «Кияни за конкретні справи» про виселення з нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Закревського, 3 задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача з огляду на відмову у позові.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 21.08.2017

Суддя І.М. Отрош