ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року Справа № 910/1764/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоКролевець О.А. (доповідач у справі),
суддів:Губенко Н.М., Євсікова О.О.,
розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк"
на рішенняГосподарського суду міста Києва від 23.03.2017
та постановуКиївського апеляційного господарського суду від 04.07.2017
у справі№910/1764/17
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Такт"
доПублічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк"
простягнення 525154,15 грн.
за участю представників сторін
від позивача:Бичков В.В.
від відповідача:не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Такт" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" про стягнення 407474,07 грн. інфляційних та 117680,08 грн. 3% річних за прострочення виконання зобов'язань за договором банківського рахунку №249/01-15 від 21.08.2015.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.03.2017 (суддя Пінчук В.І.), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2017 (колегія суддів у складі: Власова Ю.Л., Буравльова С.І., Андрієнка В.В.), позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 22.08.2017 у зв'язку зі звільненням ОСОБА_8 з посади судді Вищого господарського суду України призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/1764/17. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2017 у справі №910/1764/17 визначено наступний склад колегії суддів: Кролевець О.А. - головуючий, Губенко Н.М., Євсіков О.О.

Учасники судового процесу згідно з приписами ст. 1114 ГПК України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак відповідач не скористався передбаченим законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією, не направивши в судове засідання адвоката, який має право здійснювати представництво в суді касаційної інстанції відповідно до вимог ст. 1312 Конституції України. Зокрема, ОСОБА_9 на підтвердження своїх повноважень здійснювати представництво від імені ПАТ "Промінвестбанк" надала лише довіреність №09/12/306 від 12.07.2017, але не надала Вищому господарському суду України доказів того, що вона є адвокатом.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши згідно з ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановили суди першої та апеляційної інстанцій, 21.08.2015 між сторонами у справі укладений договір банківського рахунку №249/01-15 (далі - Договір), за умовами якого ПАТ "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" (банк) на підставі заяви ТОВ "Такт" (клієнт) встановленої форми зобов'язався відкрити позивачу поточні(-ий) рахунки(-ок) в національній та/або іноземній(-их) валюті(-ах) та здійснювати його розрахунково-касове обслуговування відповідно до ліцензії наданої відповідачу, тарифів, законодавства України.

Відповідно до п.п. 1.4, 10.1, 10.2 Договору типові умови відкриття та обслуговування поточного рахунка, а також права і обов'язки сторін, встановлюються, зокрема, Загальними умовами надання банківських послуг юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, затвердженими рішенням Правління банку №06/1 від 25.03.2011, з усіма наступними змінами та доповненнями. Договір становить правочин, зміст якого викладений у декількох документах, включаючи заяву про відкриття поточного рахунка, цей договір та загальні умови. Загальні умови є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 4.1 Договору банк надає послуги з дистанційного розрахункового обслуговування клієнта за допомогою комплексу та всіх його каналів обслуговування, на підставі договору банківського рахунка відповідно до законодавства України, внутрішніх правил банку та документації до комплексу, та має право запроваджувати обов'язкові додаткові засоби/сервіси захисту.

Пунктом п. 4.3 Договору передбачено, що клієнт може здійснювати за допомогою комплексу операції за рахунками на підставі електронних документів, включаючи створення, підписання та пересилання електронних документів, отримувати від банку банківські виписки та іншу інформацію про рух коштів за рахунками, а також отримувати інші послуги, передбачені документацією комплексу (за текстом договору - дистанційне обслуговування).

На виконання договору ПАТ "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" відкрив ТОВ "Такт" низку поточних рахунків, у тому числі поточний рахунок в гривні за №0364 в ПАТ "Промінвестбанк", МФО 300012.

ТОВ "Такт" за допомогою системи дистанційного обслуговування клієнтів надав ПАТ "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" наступні електронні розрахункові документи: №17 від 15.02.2016 на суму 3821044,15 грн., №21 від 26.02.2016 на суму 5500000,00 грн., №22 від 04.03.2016 на суму 98517,31 грн.

04.03.2016 ТОВ "Такт" подав ПАТ "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" заяву про закриття поточного рахунку №0364, а залишок коштів в сумі 9419567,46 грн. просив перерахувати на поточний рахунок №2752 в АТ "ОТП Банк", МФО 300508.

17.05.2016 ПАТ "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" в електронному вигляді розмістив інформацію про залишення без виконання платіжних доручень: №17 від 15.02.2016, №21 від 26.02.2016 та №22 від 04.03.2016.

У зв'язку з наведеними обставинами ТОВ "Такт" звернулось з позовом про стягнення з ПАТ "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" неустойки за невиконання платіжних доручень №17 від 15.02.2016, №21 від 26.02.2016, №22 від 04.03.2016 до Господарського суду міста Києва, який рішенням від 25.05.2016 у справі №910/5471/16 позов задовольнив. Вказане рішення набрало законної сили та добровільно виконано відповідачем.

Оскільки станом на 26.05.2016 поточний рахунок №0364 не був закритий, 26.05.2016 ТОВ "Такт" за допомогою системи дистанційного обслуговування клієнтів надав ПАТ "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" електронний розрахунковий документ №23 на суму 9560885,98 грн.

Вказане платіжне доручення також не було виконане, а позивач звернувся з позовом про стягнення неустойки за невиконання платіжного доручення №23 від 26.05.2016 до Господарського суду міста Києва, який рішенням від 19.11.2016 у справі №910/12309/16 позов задовольнив. Рішення набрало законної сили та добровільно виконано відповідачем.

Під час розгляду справи №910/12309/16 господарський суд встановив, що на заяву ТОВ "Такт" від 04.03.2016 про розірвання договору ПАТ "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" відповіло листом №104/87-698 від 08.06.2016, повідомивши про те, що на даний час тимчасово доручення клієнтів на перерахування коштів виконується в інші строки, ніж передбачено договорами банківського рахунку. ПАТ "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" підтвердив свої зобов'язання перед позивачем щодо перерахування залишку коштів за заявою про закриття рахунку та зобов'язання із перерахування 9560885,98 грн.

29.07.2016 ТОВ "Такт" за допомогою системи дистанційного обслуговування клієнтів надав ПАТ "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" електронний розрахунковий документ №24 від 29.07.2016 на суму 9572575,77 грн.

Листом №104/27-866 від 08.08.2016 ПАТ "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" повідомило ТОВ "Такт", що платіжне доручення №24 від 29.07.2016 виконане, кошти перераховані на користь ТОВ "Такт" на поточний рахунок №2752 в АТ "ОТП Банк".

Відповідно до довідки №104/33-885 від 19.08.2016 ПАТ "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" повідомило, що 19.08.2016 ТОВ "Такт" закрито поточний рахунок №0364 в національній валюті.

Звертаючись до господарського суду з позовом у даній справі, ТОВ "Такт" заявило вимоги про стягнення 407474,07 грн. інфляційних втрат за період березень-липень 2016 року та 117680,08 грн. 3% річних за період з 05.03.2016 до 03.08.2016. за прострочення виконання вказаних вище зобов'язань з перерахування коштів за Договором.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зокрема, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Статтею 1074 ЦК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачалось, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У ч. 1 ст. 1089 ЦК України також закріплено, що за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (ст. 1073 ЦК України).

У силу ч.ч. 1, 3 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час; залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою чи в порядку, встановленому законом, перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Відповідно до п. 20.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 за №492, банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком [з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо]. Датою закриття поточного рахунку, за загальним правилом, вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день.

Разом з тим, згідно з положеннями ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Зокрема, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.п. 3.1, 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 за №14, постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі №6-49цс12, від 24.10.2011 у справі №6-38цс11).

З огляду на положення наведених норм суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши обставини неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором щодо перерахування грошових коштів з рахунку позивача за його вказівкою на інший рахунок, перевіривши правильність здійснених позивачем розрахунків, дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних і 3% річних за відповідний період прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання.

При цьому судом апеляційної інстанції правильно відхилено доводи відповідача щодо непоширення на спірні правовідносини сторін положень ст. 625 ЦК України, оскільки грошові знаки у даному випадку виконують роль товару, а не є грошовим зобов'язанням, адже ненадання позивачу можливості використовувати власні кошти є невиконанням відповідачем зобов'язання з їх повернення та є підставою для застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов'язання, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Викладене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25.12.2013 у справі №6-140цс13.

Звертаючись з касаційною скаргою, відповідач по суті не спростовує висновки щодо порушення ним грошового зобов'язання за Договором як підстави для застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України.

Натомість скаржник посилається на обставини виплати ним позивачу в період з 01.03.2016 до 04.08.2016 на підставі п. 2.1 Договору на щоденний залишок грошових коштів на поточному рахунку процентів за погодженою сторонами ставкою, у зв'язку з чим доводить неправомірність стягнення 3% річних від простроченої суми. Одночасно скаржник зазначає, що якщо інфляційні є збитками, то відповідно до ст.ст. 549, 550, 551 ЦК України вони мають відшкодовуватись лише в частині, не покритій неустойкою.

Однак такі доводи скаржника засновані на безпідставному ототожненні процентів, передбачених ст. 625 ЦК України як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, та процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, передбачених, зокрема, ст.ст. 536, 1070 ЦК України, які мають різну правову природу. Крім того відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, за своєю правовою також відрізняється від збитків. Викладене узгоджується з позицією Верхового Суду України, наведеною у постанові від 29.05.2013 у справі №6-39цс13 та аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві ВСУ від 01.07.2014, та є підставою для відхилення доводів відповідача, зазначених у касаційній скарзі.

З огляду на викладене скаржником не доведено порушення або неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій певних норм матеріального чи процесуального права щодо обставин, встановлених ними під час розгляду справи.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого та постанові апеляційного господарських судів, колегія суддів дійшла висновку, що судами в порядку ст.ст. 43, 101, 103 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно розглянуто всі обставини справи в їх сукупності, досліджено подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази, належним чином проаналізовано права та обов'язки сторін, враховано положення ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний Промислово-інвестиційний банк" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2017 у справі №910/1764/17 залишити без змін.

Головуючий суддя О.Кролевець

Судді Н.Губенко

О.Євсіков