ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"04" вересня 2017 р. Справа № 918/376/17

Господарський суд Рівненської області у складі:

Суддя Марач В.В. розглянув матеріали справи

при секретарі судового засідання Оліфер С.М.

за позовом Заступник військового прокурора Рівненського гарнізону в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром"

до відповідача 1 Головного територіального управління юстиції у Рівненській області

відповідача 2: Державного підприємства "СЕТАМ"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: Державне підприємство "Рівненський автомобільний ремонтний завод", Фонд Державного майна України

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнежитлобудінвест", Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради

про визнання недійсними результатів електронних торгів арештованим майном від 31.03.2016

за участю представників сторін:

від позивача: не з"явився;

від відповідача 1: ОСОБА_1;

від відповідача 2: не з"явився;

від третіх осіб: від ТзОВ "Рівнежитлобудінвест"- ОСОБА_2;

від інших третіх осіб: не з"явились;

від органу прокуратури: ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Заступник військового прокурора Рівненського гарнізону (надалі прокурор) в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром" (надалі Позивач, ДК "Укроборонпром") звернувся в господарський суд Рівненської області з позовом до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області якому (надалі Відповідач 1, ГТУ юстиції) та Державного підприємства "СЕТАМ" (надалі Відповідач 2, ДП "СЕТАМ") в якому просить визнати недійсними результати електронних торгів арештованим майном від 31.03.2016 з продажу лоту № 132814 - будівлі ремонту коліс, літ. «Ш-1», що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Соборна. 364В, проведених Державним підприємством «СЕТАМ».

Свої вимоги Заступник військового прокурора Рівненського гарнізону мотивує тим, що під час виконання судових рішень, в межах зведених виконавчих проваджень №№37100395, 48080426. 48535902 про стягнення з Державного підприємства «Рівненський автомобільний ремонтний завод»(надалі ДП «Рівненський автомобільний ремонтний завод», підприємство) грошових коштів службовими особами відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, з метою організації стягнення грошових коштів у вказаних виконавчих провадженнях виставлено на торги через систему електронних торгів арештованим майном, розпорядником якої є Державне підприємство «СЕТАМ» лот № 132814 до складу якого входила будівля ремонту коліс, літ. «Ш-1», що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Соборна. 364-В, загальною площею 712,8 м.кв.

29.03.2016 - 31.03.2016 через вказану електронну систему проведено електронні торги, переможцем яких визнано учасника №4 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнежитлобудінвест» (вул. Клима Савури, 14А, м. Рівне, 33023, ), про що електронною системою «СЕТАМ» сформовано протокол №153742 про проведення електронних торгів.

18.04.2016 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_4 складено Акт про проведені електронні торги відповідно до якого реалізовано Державним підприємством «СЕТАМ» в системі електронних торгів арештованим майном 31.03.2016 лот № 132814 - будівлю ремонту коліс, літ. «Ш-1». що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Соборна, 364В.

Однак, під час вивчення, прокурором отримано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за адресою: м. Рівне, вул. Соборна, 364В.

Вивченням вказаної інформаційної довідки встановлено, що реалізований 31.03.2016 об'єкт нерухомого майна станом на 31.03.2016 перебував у власності Держави Україна в особі Державного Концерну «Укроборонпром».

Відомостей щодо державної реєстрації підприємством або Концерном права господарського відання підприємства на вказаний об'єкт нерухомого державного майна вивченням не встановлено.

З викладеного прокурор вважає, що на момент проведення електронних торгів 31.03.2016 підприємство не набуло право господарського відання на реалізоване нерухоме державне майно, оскільки встановленим порядком у спосіб визначений законом не зареєструвало таке право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В зв'язку з чим стверджує, що в даному випадку службовими особами відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції У Рівненській області та Державного підприємства «СЕТАМ» під час реалізації 31.03.2016 обєкту нерухомого державного майна допущені очевидні, чисельні порушення норм матеріального та процесуального права, які слугують підставою для визнання результатів вищезазначених електронних торгів від 31.03.2016 недійсними, так як в даному випадку з електронних торгів під час організації виконання зведених виконавчих проваджень №№ 37100395, 48080426, 48535902 реалізовано майно яке не належить боржнику, тобто організаторами торгів від 31.03.2016 продано нерухоме майно іншої юридичної особи розпоряджатися яким вони не мали відповідної господарської компетенції.

Державний концерн "Укроборонпром" надав суду письмові пояснення стосовно позову в яких зазначає, що ДК «Укроборонпром» звернувся до ДП «РАРЗ» із письмовим запитом задля зясування правової позиції Підприємства у вказаній справі, а також для встановлення, чи було порушено інтереси Підприємства у звязку з реалізацією лоту № 132814.

Так, 06.06.2017 у відповідь на запит ДК «Укроборонпром» надійшов лист ДП «РАРЗ» від 06.06.2017 вих. № 108 у якому зазначено наступне.

На думку трудового колективу, профспілкового комітету Підприємства та адміністрації ДП «РАРЗ», нерухоме майно Підприємства було реалізовано законно, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а реалізація вказаного нерухомого майна не завдала збитків виробничій діяльності підприємства. Окрім того, кошти, отримані від реалізації визначеного вище майна, повністю були спрямовані на погашення заборгованості із заробітної плати перед працівниками заводу, які підтримують життєдіяльність державного підприємства.

У звязку з тим, що ДП «РАРЗ» не в змозі утримувати в належному технічному стані своє, незадіяне у виробничій діяльності нерухоме майно, Підприємство вважає недоцільним повертати реалізоване нерухоме майно у своє господарське відання, адже це призведе до повної руйнації даного майна.

ДК «Укроборонпром» просить врахувати позицію ДП «РАРЗ» при розгляді справи по суті.

Представник ДК «Укроборонпром» в судове засідання не з"явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №33 6.

Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області надало суду відзив на позов в якому проти вимог заступника військового прокурора Рівненського гарнізону заперечило пославшись на наступне.

Інтереси ДК "Укроборонпром" не були порушені продажем державного майна, закріпленого за ДП "РАРЗ", оскільки Концерн не є власником майна, а лише представляє власника. Власником майна є Держава.

До матеріалів позову не додано документів, що підтверджують право власності Концерну. Реєстрація майна за державою в особі ДК «Укроборонпром" проводилась працівниками заводу в процедурі виконавчого провадження для можливості його примусової реалізації, оскільки на всі будівлі заводу була відсутня технічна документація та свідоцтва про право власності. Обгрунтування позову здійснено виключно на нормах законодавства, яке регулює правовідносини Концерну та його учасників та не застосовується у процедурі виконавчого провадження. А отже позивачем повністю проігноровано норми Закону України «Про виконавче провадження», який є спеціальним для процедури, в межах якої проводилось звернення стягнення на майно закріплене за боржником.

Закон України «Про особливості управління об"єктами державної власності в оборонно промисловому комплексі не передбачає погодження щодо реалізації майна учасника ДК «Укроборонпром» з Фондом державного майна України, так само як і не передбачено необхідність в отриманні такого дозволу державним виконавцем в процедурі виконавчого провадження.

Звернення стягнення на майно, яке закріплене за боржником ніяким чином не спричиняє шкоди обороноздатності держави, оскільки було реалізоване майно, яке не задіяне у виробництві та перебувало в аварійному стані, за попереднім погодженням із ДП «РАРЗ» та їх зверненням щодо можливості такої реалізації. При цьому враховано черговість звернення стягнення на майно, встановлену статтею 66 Закону України «Про виконавче провадження».

Обов'язкова реєстрація права господарського відання щодо майна, закріпленого за ДП «РАРЗ» не передбачена чинним законодавством оскільки це право існувало до вступу у силу Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у 2012 році, який вперше встановив обов'язковість такої реєстрації.

Крім того ГТУ юстиції заявляє, що прокуратура не має повноважень здійснювати представництво інтересів держави в особі ДК «Укробороппром" в суді, а відтак просить залишити позов без розгляду.

Державне підприємство "СЕТАМ" надало суду відзив на позов в якому проти вимог заступника військового прокурора Рівненського гарнізону заперечило пославшись на те, що жодних доказів на підтвердження своїх доводів про визнання електронних торгів недійсними Позивач до позовної заяви не надав.

Представник ДП "СЕТАМ" в судове засідання не з"явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №33 8.

Третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнежитлобудінвест" подало заяву в якій просить суд позов заступника військового прокурора Рівненського гарнізону залишити без розгляду посилаючись на те, що прокурор не має повноважень здійснювати представництво інтересів держави в особі ДК «Укробороппром" в суді.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позов заступника військового прокурора Рівненського гарнізону підлягає залишенню без розгляду. При цьому господарський суд керувався наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ст.131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює:

1) підтримання публічного обвинувачення в суді;

2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку;

3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

15 липня 2015 року набрав чинність розділ IV Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року N 1697-УІІ, що визначає повноваження прокурора з виконання покладених на нього функцій, в тому числі, ст. 23, що встановлює підстави представництва інтересів громадянина або держави в суді. Цим законом було внесено також зміни до ГПК України, зокрема до статей 2 та 29.

Відповідно до чинної редакції ст.ст. 2, 29 ГПК України прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обгрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви (заяви, скарги) у порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

Частинами З та 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обгрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов'язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об'єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора України або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

У п. З постанови "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" від 23 березня 2012 року N 7 (із змінами) Пленум Вищого господарського суду України роз'яснив, що господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави. При цьому слід звертати увагу на те, що згідно з абзацом третім частини третьої статті 23 Закону України Про прокуратуру" не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором, звертаючись до суду, прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва у порядку, передбаченому частиною другою або третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Слід враховувати, що прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду із представництвом інтересів держави або громадянина, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. Зазначені обставини повинні перевірятися судом при зверненні прокурора з відповідною заявою або скаргою до суду. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Отже, після 15 липня 2015 року, прокурор звертаючись до суду з позовом в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва у порядку, передбаченому частиною другою або третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

При цьому, прокурор має право подавати позов в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, не в будь- якому випадку, а лише, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Прокурор за будь-яких обставин не має право здійснювати представництво в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Окрім того, прямих заборон прокурору здійснювати представництво в суді інтересів держави в особі державних компаній не ставиться законодавцем в залежність від проведення таким субєктом господарської діяльності як державної компанії чи як здійснення ним функцій центрального органу влади зі спеціальним статусом.

Відповідно до абз. 2 та 3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Тобто, суди повинні обов'язково перевірити доводи прокурора щодо правових підстав пред'явлення позову на предмет їх відповідності вимогам чинного законодавства.

У справі, яка розглядається господарським судом Рівненської області, заступник військового прокурора Рівненського гарнізону подав позовну заяву після набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року N 1697-УІІ.

У позовній заяві прокурор визначив, що в даному випадку Державний Концерн Укроборонпром", самостійно належним чином не здійснює захист свого порушеного права, чим завдається відповідна шкода майновим інтересам держави, що в даному випадку є підставою для представництва прокурором інтересів держави на підставі ст. 23 Закону України Про прокуратуру. Таким чином, заступником військового прокурора Рівненського гарнізону даний позов заявлений в інтересах держави, оскільки незаконним відчуженням відповідачами нерухомого державного майна, державі заподіяна безпосередня шкода у вигляді позбавлення права власності на обєкти нерухомого майна, яке повинно використовуватися позивачем для зміцнення обороноздатності держави в межах його компетенції.

Отже, позов у цій справі поданий в особі Державного концерну "Укроборонпром", який відповідно до п. 1 статуту є державним господарським об'єднанням.

Згідно до ст. 24 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України в межах коштів, передбачених у Державному бюджеті України, може утворювати, реорганізовувати та ліквідовувати відповідно до закону державні господарські обєднання, підприємства, установи та організації, зокрема для здійснення окремих функцій з управління обєктами державної власності. Кабінет Міністрів України затверджує положення та статути державних господарських обєднань, підприємств, установ та організацій, розмір асигнувань на їх утримання і граничну чисельність працівників, призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників і заступників керівників, застосовує до них заходи дисциплінарної відповідальності.

Кабінет Міністрів України визначає методологію затвердження фінансових планів державних господарських обєднань, підприємств, установ та організацій і обчислення обсягу доходів бюджету від управління державними корпоративними правами.

Кабінет Міністрів України відповідно до законодавства координує та контролює діяльність зазначених державних господарських обєднань, підприємств, установ та організацій.

Керівники державних господарських обєднань, підприємств, установ та організацій, утворених Кабінетом Міністрів України, несуть персональну відповідальність перед Кабінетом Міністрів України за результати роботи цих обєднань, підприємств, установ та організацій, ефективне використання державного майна.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1221 від 29 грудня 2010 року "Про утворення Державного концерну "Укроборонпром" був створений ДП "Укроборонпром". Згідно даної Постанови Концерн утворюється з метою підвищення ефективності функціонування державних підприємств, які провадять господарську діяльність у сфері розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації та утилізації озброєння, військової і спеціальної техніки та боєприпасів і беруть участь у військово-технічному співробітництві з іноземними державами. Згідно додатку 1 до даної Постанови затверджено перелік підприємств, що включені до числа Концерну, в тому числі Державне підприємство "Рівненський автомобільний ремонтний завод" .

Згідно до ст. 3 Закону України "Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" суб'єктами управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі є:

Кабінет Міністрів України;

Державний концерн "Укроборонпром".

Згідно ст. 4 Закону Державний концерн "Укроборонпром" (далі - Концерн) є уповноваженим суб'єктом господарювання з управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі.

До складу Концерну входять державні підприємства оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенні підприємства (далі - учасники Концерну), на основі фінансової залежності від одного або групи учасників Концерну, який виконує функції із забезпечення науково-технічного і виробничого розвитку, а також провадить інвестиційну, фінансову, зовнішньоекономічну та інші види діяльності.

Учасники Концерну не перебувають в управлінні органів виконавчої влади.

Концерн діє на підставі цього Закону та Статуту, який затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням Наглядової ради Концерну.

Таким чином Законом встановлено два суб'єкта управління об'єктами державної власності, один з яких дійсно являється органом виконавчої влади, а інший є суб'єктом господарювання з управління об'єктами державної власності. Концерн не створювався в структурі органів виконавчої влади, а створений Кабінетом Міністрів України як суб'єкт господарювання з управління об'єктами державної власності.

Крім того відповідно до п. 5 ст. 8 Закону України "Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" Кабінет Міністрів України в місячний строк з дня набрання чинності цим Законом зобов'язаний прийняти рішення щодо виведення учасників Концерну із сфери управління відповідних центральних органів виконавчої влади і передачі їх в управління Концерну та забезпечити формування складу учасників Концерну з дотриманням вимог частини п'ятої статті 120 Господарського кодексу України.

Отже учасники Концерну не були віднесені до центральних органів виконавчої влади України, а лише до сфери управління цих органів, так само і Концерн не входить до сфери підпорядкування центральних органів виконавчої влади, та на нього не покладено функцій цих органів.

Права та обов'язки Концерну в процесі управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі, яке здійснює Концерн передбачене ст. 7 Закону України "Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі".

Мета, завдання та предмет діяльності Концерну передбачені в пунктах 17-19 Статуту Концерну. Згідно п. 17 цього Статуту Предметом діяльності Концерну відповідно до покладених на нього завдань є:

1) сприяння підприємствам оборонно-промислового комплексу у розробці, виробництві, реалізації, зокрема на зовнішньому ринку, високотехнологічної продукції підприємств оборонно-промислового комплексу, результатів інтелектуальної діяльності, робіт і послуг;

2) провадження інвестиційної діяльності за рахунок власних і залучених коштів;

3) здійснення міжнародних передач та реалізація на внутрішньому ринку продукції, технологій і послуг військового та спеціального призначення, в тому числі озброєння, боєприпасів, військової та спеціальної техніки, комплектувальних виробів до неї, вибухових речовин, інших товарів, які можуть використовуватися для створення та виробництва озброєння, військової та спеціальної техніки і підлягають експортному контролю, а також товарів, які містять відомості, що становлять державну таємницю;

4) участь у виконанні:

державного оборонного замовлення;

науково-дослідних та проектно-конструкторських робіт;

5) надання українським та іноземним підприємствам і організаціям представницьких послуг у здійсненні зовнішньоекономічних операцій, а також залучення нерезидентів для виконання зовнішньоекономічних договорів (контрактів);

6) надання субєктам зовнішньоекономічної діяльності послуг, повязаних з технічним обслуговуванням та експлуатацією первинних мереж і супутникових систем телефонного звязку;

7) здійснення операцій з цінними паперами;

8) розроблення, виготовлення, реалізація, ремонт, модернізація та утилізація озброєння, військової техніки, військової зброї і боєприпасів до неї;

9) виробництво та ремонт вогнепальної зброї невійськового призначення і боєприпасів до неї, холодної зброї, пневматичної зброї калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів на секунду, торгівля вогнепальною зброєю невійськового призначення та боєприпасами до неї, холодною зброєю, пневматичною зброєю калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів на секунду;

10) надання інженерно-консультаційних послуг;

11) проведення технічних та цінових досліджень стосовно товарів військового призначення;

12) збирання та переробка вторинної сировини і відходів виробництва продукції військового та спеціального призначення;

13) утилізація військового майна, а також реалізація одержаних у результаті утилізації матеріалів і речовин;

14) здійснення торговельно-посередницьких операцій:

з металобрухтом чорних і кольорових металів та їх сплавів, а також металопродукцією;

з дорогоцінними металами і дорогоцінним камінням, у тому числі реалізація виробів з їх використанням;

у зовнішньоекономічній сфері з нафтою, газо-, нафтопродуктами, ядерним паливом, іншими енергоносіями та товарами критичного імпорту, зокрема тепловидільними елементами, частинами ядерних реакторів;

15) провадження інвестиційної та посередницької діяльності, повязаної з передачею і постачанням електроенергії;

16) участь у військово-технічному співробітництві з нерезидентами шляхом інформаційного обміну, участі у підготовці та виконанні міжнародних договорів України, укладення зовнішньоекономічних договорів (контрактів), здійснення наукової, науково-технічної, науково-виробничої, навчальної та іншої кооперації з іноземними субєктами господарської діяльності;

17) провадження діяльності з питань військово-технічного співробітництва, яка не суперечить законодавству України та нормам міжнародного права;

18) надання транспортно-експедиційних послуг;

19) реалізація автотранспортних засобів, у тому числі конверсійних;

20) провадження торговельної, в тому числі комісійної, торговельно-посередницької та торговельно-закупівельної діяльності;

21) надання маркетингових, рекламних, консультаційних і посередницьких послуг у зовнішній та внутрішній торгівлі;

22) провадження в інтересах учасників Концерну рекламно-виставкової і маркетингової діяльності, участь в організації і проведенні виставок (показів) зразків продукції військового призначення та подвійного використання на території України та за її межами;

23) проведення маркетингових досліджень самостійно, а також із залученням на договірній основі представників інших підприємств та організацій, у тому числі нерезидентів;

24) організація навчання українських та іноземних фахівців з питань реалізації продукції і послуг військового та спеціального призначення;

25) видання рекламно-інформаційних бюлетенів та інших матеріалів;

26) підготовка інформаційно-аналітичних матеріалів на замовлення вітчизняних підприємств та організацій;

27) організація і проведення переговорів з резидентами, нерезидентами та укладення відповідних договорів (контрактів);

28) надання послуг з організації ділових поїздок представників українських субєктів господарювання за кордон і прийому в Україні іноземних представників;

29) виробництво, прокат і реалізація кіно- та відеопродукції, повязаної з діяльністю Концерну;

30) провадження інших видів діяльності, не заборонених законодавством.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua) основним видом діяльності Концерну є Діяльність головних управлінь (хед-офісів).

Згідно Класифікатора видів економічної діяльності затвердженого Наказом Держспоживстандарту України від 11 жовтня 2010 року № 457 даний вид діяльності включає: спостереження й управління різними підрозділами компанії або підприємства; здійснення стратегічного й організаційного планування та прийняття рішень щодо ролі компанії або підприємства; встановлення оперативного контролю й управління щоденними операціями відповідних підрозділів.

Цей клас включає діяльність:

· головних управлінь (хед-офісів)

· централізованих адміністративних офісів

· корпоративних офісів

· районних і регіональних офісів

· допоміжних офісів з управління

Крім того видами діяльності Концерну є:

Неспеціалізована оптова торгівля (КВЕД 46.90);

Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення) (КВЕД 64.99);

Консультування з питань комерційної діяльності й керування (КВЕД 70.22);

Дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук (КВЕД 72.19);

Дослідження кон'юнктури ринку та виявлення громадської думки (КВЕД 73.20);

Дані види діяльності віднесенні до видів діяльності які регулюють господарську діяльність з метою отримання прибутку.

Класифікатор видів економічної діяльності містить окремий Розділ 84 в якому зазначені види діяльності з Державного управління й оборони, даний розділ включає групи: Державне управління загального характеру; соціально-економічне управління (84.1)

Надання державних послуг суспільству в цілому (84.2)

Діяльність у сфері обов'язкового соціального страхування (84.3)

Ні статут Концерну, ні його види діяльності не містять видів діяльності передбачених Розділом 84 Класифікатора видів економічної діяльності, а отже жодних видів діяльності центральних органів управління Концерн не здійснює.

Крім того згідно пунктів 20-25, 29 та 30 Статуту Концерну він здійснює свою діяльність на підставі госпрозрахунку та самофінансування. В той час як згідно ст. 25 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності міністерств та інших центральних органів виконавчої влади здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, крім випадків, визначених законом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади.

Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

Відповідно до Указу Президента України "Про заходи щодо підвищення ефективності діяльності оборонно-промислового комплексу України" з метою вдосконалення державного управління оборонно-промисловим комплексом України, забезпечення структурної перебудови відповідних галузей промисловості, ефективного їх функціонування і розвитку та відповідно до пункту 17 частини першої статті 106 Конституції України внесено зміни до п. 8 ст. 7 Указу України № 1085 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" від 09 грудня 2010 року. Відповідно до цих змін Кабінет Міністрів України зобов'язаний здійснити до 10 січня 2011 року заходи щодо створення державного господарського об'єднання "Укроборонпром" з державних підприємств, які здійснюють господарську діяльність у сфері розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації та утилізації озброєння, військової і спеціальної техніки та боєприпасів, беруть участь у військово-технічному співробітництві з іноземними державами.

Цим же Указом було встановлено, що генеральний директор державного господарського об'єднання "Укроборонпром" призначається на посаду за поданням Прем'єр-міністра України та звільняється з посади Президентом України. Крім того порядок призначення генерального директора Концерну передбачені п. 50 Статуту Концерну.

Прокурор мотивував приналежність ДП "Укроборонпром" до центральних органів виконавчої влади тим, що Президентом на виконання вимог п. 10 ст. 106 Конституції України, призначено керівника центрального органу виконавчої влади, що в свою чергу свідчить про віднесення Державного концерну "Укроборонпром" до центральних органів виконавчої влади зі спеціальним статусом передбаченим Законом України "Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі".

Пункт 10 ст. 106 Конституції України в редакції станом на 09 грудня 2010 року передбачає, що Президент призначає, за поданням Прем'єр-міністра України членів Кабінету Міністрів України, керівників інших центральних органів виконавчої влади, а також голів місцевих державних адміністрацій та припиняє їхні повноваження на цих посадах.

В діючій редакції ця норма передбачає що Президент вносить до Верховної Ради України подання про призначення Міністра оборони України, Міністра закордонних справ України.

Таким чином, ні в редакції станом на 09 грудня 2010 року, ні в редакції станом на подання Позивачем пояснень по справі дана норма Конституції не регулювала порядку призначення генерального директора Концерну і, відповідно, необґрунтованим є твердження прокурора що керівник Концерну призначається відповідно до п. 10 ст. 106 Конституції України.

Таким чином необґрунтованим є висновок, що Державний концерн "Укроборонпром" відноситься до центрального органу влади з спеціальним статусом передбаченим Законом України "Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі".

Згідно п. 1 Указу України № 1085 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" від 09 грудня 2010 року, з метою оптимізації системи центральних органів виконавчої влади, усунення дублювання їх повноважень, забезпечення скорочення чисельності управлінського апарату та витрат на його утримання, підвищення ефективності державного управління та відповідно до пункту 15 частини першої статті 106 Конституції України постановлено:

Утворити:

Міністерство аграрної політики та продовольства України та Державну інспекцію сільського господарства України, реорганізувавши Міністерство аграрної політики України;

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, реорганізувавши Міністерство економіки України, а також поклавши на Міністерство, що утворюється, функції у сфері реалізації державної регуляторної політики, державної політики з питань розвитку підприємництва, регулювання цінової політики (крім питань реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, реорганізувавши Міністерство палива та енергетики України, Міністерство вугільної промисловості України;

Міністерство інфраструктури України, Державну автотранспортну службу України, Державну авіаційну службу України, Державну службу зв'язку України, Державну службу морського та річкового транспорту України, реорганізувавши Міністерство транспорту та зв'язку України, а також поклавши на Міністерство, що утворюється, функції з реалізації державної політики у сфері туризму;

Міністерство культури України та Державне агентство України з питань кіно, реорганізувавши Міністерство культури і туризму України, а також поклавши на Міністерство, що утворюється, функції з реалізації державної політики у сферах міжнаціональних відносин, захисту прав національних меншин України, релігії;

Міністерство надзвичайних ситуацій України, Державну службу гірничого нагляду та промислової безпеки України, Державне агентство України з управління зоною відчуження, Державну інспекцію техногенної безпеки України, реорганізувавши Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи;

Міністерство освіти і науки, молоді та спорту України, Державну службу інтелектуальної власності України, Державну службу молоді та спорту України, реорганізувавши Міністерство освіти і науки України, Міністерство України у справах сім'ї, молоді та спорту;

Міністерство екології та природних ресурсів України, Державну екологічну інспекцію України, Державну службу геології та надр України, реорганізувавши Міністерство охорони навколишнього природного середовища України;

Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, реорганізувавши Міністерство регіонального розвитку та будівництва України, Міністерство з питань житлово-комунального господарства України;

Міністерство соціальної політики України, Державну інспекцію України з питань праці, реорганізувавши Міністерство праці та соціальної політики України;

Державну архівну службу України, реорганізувавши Державний комітет архівів України, а також поклавши на цю Службу функції з реалізації державної політики у сфері створення та забезпечення функціонування системи страхового фонду документації;

Державну ветеринарну та фітосанітарну службу України, реорганізувавши Державний комітет ветеринарної медицини України, а також поклавши на цю Службу функції з реалізації державної політики у сфері охорони прав на сорти рослин;

Державну виконавчу службу України, поклавши на цю Службу функції з реалізації державної політики у сфері організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) відповідно до законів;

Державну казначейську службу України, поклавши на цю Службу функції у сфері казначейського обслуговування державного бюджету;

Державну міграційну службу України, поклавши на цю Службу функції з реалізації державної політики з питань громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, а також у справах міграції в межах, визначених законодавством про біженців;

Державну пенітенціарну службу України, реорганізувавши Державний департамент України з питань виконання покарань;

Державну податкову службу України, реорганізувавши Державну податкову адміністрацію України;

Державну пробірну службу України, поклавши на цю Службу функції з реалізації державної політики у сфері державного пробірного контролю;

Державну реєстраційну службу України, поклавши на цю Службу функції з реалізації державної політики у сфері реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, у сфері реєстрації релігійних організацій, а також функції Міністерства юстиції України з реалізації державної політики у сфері реєстрації;

Державну санітарно-епідеміологічну службу України, поклавши на цю Службу функції з реалізації державної політики у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення;

Державну службу з питань інвалідів та ветеранів України, реорганізувавши Державний комітет України у справах ветеранів, а також поклавши на цю Службу функцію з реалізації державної політики у сфері соціального захисту інвалідів;

Державну службу статистики України, реорганізувавши Державний комітет статистики України;

Державну службу технічного регулювання України, реорганізувавши Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики;

Державну службу України з лікарських препаратів і контролю за наркотиками, реорганізувавши Державну інспекцію з контролю якості лікарських засобів Міністерства охорони здоров'я України та Державний комітет України з питань контролю за наркотиками;

Державну службу України з питань захисту персональних даних;

Державну службу України з питань протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та інших соціально небезпечних захворювань;

Державну службу фінансового моніторингу України, реорганізувавши Державний комітет фінансового моніторингу України;

Державне агентство водних ресурсів України, реорганізувавши Державний комітет України по водному господарству;

Державне агентство екологічних інвестицій України, реорганізувавши Національне агентство екологічних інвестицій України;

Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України, реорганізувавши Національне агентство України з питань забезпечення ефективного використання енергетичних ресурсів;

Державне агентство з інвестицій та управління національними проектами України, реорганізувавши Державне агентство України з управління національними проектами та Державне агентство України з інвестицій та розвитку;

Державне агентство з питань науки, інновацій та інформації України, реорганізувавши Державний комітет України з питань науки, інновацій та інформатизації;

Державне агентство земельних ресурсів України, реорганізувавши Державний комітет України із земельних ресурсів;

Державне агентство лісових ресурсів України, реорганізувавши Державний комітет лісового господарства України;

Державне агентство резерву України, реорганізувавши Державний комітет України з державного матеріального резерву;

Державне агентство рибного господарства України, реорганізувавши Державний комітет рибного господарства України;

Державне агентство України з управління державними корпоративними правами та майном, реорганізувавши Міністерство промислової політики України;

Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, поклавши на цю Інспекцію функції з реалізації державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю;

Державну фінансову інспекцію України, реорганізувавши Головне контрольно-ревізійне управління України.

Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України № 179 від 12 березня 2005 року "Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій" передбачено що у складі апарату міністерств та інших центральних органів виконавчої влади утворюються такі структурні підрозділи (якщо інше не передбачено актами, що мають вищу юридичну силу):

- Департамент;

- Управління;

- Самостійний сектор;

- Відділ у складі департаменту (управління);

- Начальник відділу.

Таким чином ДП "УКРОБОРОНПРОМ" не віднесено ні до центральних органів виконавчої влади, ні до структури апарату центральних органів виконавчої влади, а отже висновок прокурора про віднесення Концерну до таких органів є суб'єктивно-помилковим та безпідставним, таким який суперечить чинному законодавству України.

Наведені прокурором в якості підтвердження прав прокурора приймати участь в судовому процесі рішення та ухвали суду були прийняті до набрання сили нової редакції Закону України "Про прокуратуру", а тому лише підтверджують неможливість прокуратури подавати позов в інтересах Державного концерну "Укроборонпром".

Тобто, у даній справі позов заявлений прокурором в інтересах державної компанії, що не допускається відповідно до абз. З ч. З ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Ст.ст. 2, 29 ГПК України чітко передбачено, що невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви (заяви, скарги) у порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

Господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави. При цьому слід звертати увагу на те, що згідно з абзацом третім частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. Звертаючись до суду, прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва у порядку, передбаченому частиною другою або третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Слід враховувати, що прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду із представництвом інтересів держави або громадянина, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. Зазначені обставини повинні перевірятися судом при зверненні прокурора з відповідною заявою або скаргою до суду.

У випадках неправильного визначення прокурором позивача, тобто органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд на підставі пункту 1 частини першої статті 63 ГПК повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Якщо господарський суд помилково порушив провадження у справі за позовом прокурора, в якій неправильно визначено позивача за вимогами про захист інтересів держави, такий позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до пункту 1 частини першої статті 81 ГПК.

Про необхідність вчинення таких дій роз'яснено в абз. 7 п. З постанови Пленуму Вищого господарського суду "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" від 23 березня 2012 року N 7.

За таких обставин поданий прокурором позов в інтересах держави в особі Концерну "Укроборонпром", за наявності прямої заборони в абз. 3 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", а також за відсутності підстав для здійснення представництва інтересів держави відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" не підлягає судовому розгляду і його слід залишити без розгляду відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Керуючись п.1 ч.1 ст.81, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Залишити позов без розгляду.

Суддя Марач В.В.