РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2017 р. Справа № 918/56/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Савченко Г.І.

суддів Демидюк О.О.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача - ДП "Дослідне господарство Тучинське" науково- виробничого центру "Соя" НААН України на рішення господарського суду Рівненської області від 13.03.17 р.

у справі № 918/56/17 (суддя Політика Н.А. )

позивач ОСОБА_1 підприємство "Авіком Рівне"

відповідач ОСОБА_2 підприємство "Дослідне господарство Тучинське" науково- виробничого центру "Соя" Національної академії аграрних наук України

про стягнення заборгованості в сумі 78 909,04 грн.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 (довіреність від 10.08.2017р.);

відповідача - ОСОБА_4 (довіреність від 04.01.2017р.).

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 13.03.2017 року у справі №918/56/17 позов Дочірнього підприємства "АВІКОМ РІВНЕ" до Державного підприємства "Дослідне господарство Тучинське" Науково-виробничого центру "СОЯ" Національної академії аграрних наук України про стягнення заборгованості в сумі 78909,04грн. - задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Дослідне господарство Тучинське" Науково-виробничого центру "СОЯ" Національної академії аграрних наук України на користь Дочірнього підприємства "АВІКОМ РІВНЕ" 36293,77 грн. основного боргу, 1443,77 грн. 3% річних, 5044,75 грн. інфляційних втрат, 14437,7 1грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 8019,68 грн. пені, 3629,32 грн. штрафу, 10007,00грн. договірних збитків та 1599,34 грн. витрат по сплаті судового збору.

В частині стягнення 02,98 грн. 3% річних та 29,83 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Рівненської області та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Рівненської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні представники сторін повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02 січня 2014 року між ОСОБА_1 підприємством "Авіком Рівне" (постачальни/позивач) та ОСОБА_2 підприємством "Дослідне господарство Тучинське" Науково-виробничого центру "СОЯ" Національної академії аграрних наук України (покупець/відповідач) був укладений договір поставки нафтопродуктів №19 (далі - договір; а.с. 27-31), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобовязувався передати в погоджені строки, а покупець в свою чергу прийняти та оплатити на умовах, викладених в договорі, нафтопродукти, іменовані далі за текстом - "товар", найменування, кількість, ціна яких вказується в накладних, товарно-транспортних накладних, які оформлюються на кожну окрему партію товару та є невідємною частиною даного договору.

У відповідності до п.2.2. договору номенклатура товару, його кількість, ціна встановлюється сторонами за обопільною згодою на основі заявки покупця й зазначаються в розрахункових документах (рахунках-фактурах) чи/та в відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар, котрі являються специфікацією в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України та складають невідємну частину цього договору.

Згідно з п.4.1.1 договору загальна ціна цього договору визначається кількістю отриманого та оплаченого товару покупцем протягом всього строку дії договору. Вартість кожної окремої партії товару визначається постачальником в специфікаціях, рахунках-фактурах та накладних документах.

Оплата здійснюється згідно рахунку-фактури постачальника (п.4.4 договору).

Відповідно до п.4.7 договору, у випадку наявності заборгованості по оплаті поставленого в рамках дії цього договору товару зі сторони покупця, постачальник зараховує грошові кошти отримані в рамках договору, незалежно від призначення платежу, першочергово на погашення наявної заборгованості по договору і оплату штрафних санкцій, залишок зараховується в рахунок оплати погодженої між сторонами партії товару.

Цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до 31 грудня 2014 року, а в частині розрахунків до їх повного проведення (п. 10.1. договору).

Відповідно до п.10.2 договору у випадку відсутності повідомлення про відмову від договору за 30 днів до його закінчення однієї із сторін він вважається продовженим на один рік на тих самих умовах.

Позовна давність у звязку із стягненням зі сторін неустойки і штрафних санкцій по цьому договору встановлюється терміном на 3 (три) календарні роки (п. 10.5. Договору).

14 березня 2014 року сторони уклали додаткову угоду до договору поставки нафтопродуктів №19 від 02 січня 2014 року (а.с. 32), у відповідності до умов якої сторони домовились внести доповнення до договору, додавши підпункт 6.5.1. наступного змісту:

"6.5.1. У випадку несвоєчасного проведення розрахунків за нафтопродукти покупець відшкодовує постачальнику збитки, які обраховуються за наступною формулою:

S=((C*Ao)/A1)-C, де

S завдані збитки, які підлягають сплаті покупцем;

А0 вартість долара США у гривнях на день предявлення вимоги до покупця;

А1 вартість долара США у гривнях на дату поставки товару;

С вартість поставленого але неоплаченого товару відповідно до умов договору.

При цьому, сторони визначили, що для здійснення розрахунків збитків по цьому договору сторони застосовують курс купівлі долара США на міжбанківському валютному ринку України на початок торгової сесії, що відображається на ресурсі мережі Інтернет www.udinform.com (російськомовна версія) у розділі "Межбанк" - "Укаинский рынок Forex" у таблиці "Статистика" у стовпчику "Открытие" в рядку "USD/UAH" і відповідає значенню "ASK".

Договір та додаткова угода підписані уповноваженими представниками та скріплено відтисками печаток сторін.

Як встановлено судами обох інстанцій, позивачем на виконання умов договору на підставі довіреностей №21 від 25.04.2014р., №25 від 01.05.2014р., №31 від 28.05.2014р., №41 від 13.06.2014р., №49 від 17.07.2014р., №51 28.07.2014р., №61 від 08.08.2014р., №72 від 22.08.2014р., №74 від 02.09.2014р., №76 від 04.09.2014р., №79 від 16.09.2014р., №83 від 26.09.2014р., №85 від 03.10.2014р., №90 від 10.10.2014р., №9 від 06.04.2015р., №40 від 26.06.2015р., №47 від 17.07.2015р., №52 від 03.08.2015р., №62 від 28.08.2015р., №63 від 01.09.2015р., №70 від 12.09.2015р. було передано відповідачу товар - нафтопродукти на загальну суму 1 267 910 грн. 90 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи накладними №409 від 25.04.2014р., №434 від 01.05.2014р., №461 від 08.05.2014р., №542 від 28.05.2014р., №630 від 20.06.2014р., №743 від 17.07.2014р., №749 від 18.07.2014р., №799 від 28.07.2014р., №825 від 31.07.2014р., №867 від 08.08.2014р., №937 від 22.08.2014р., №973 від 02.09.2014р., №984 від 04.09.2014р., №1051 від 16.09.2014р., №1092 від 26.09.2014р., №1093 від 26.09.2014р., №1138 від 03.10.2014р., №1177 від 10.10.204р., №243 від 06.04.2015р., №559 від 26.06.2015р., №645 від 17.07.2015р., №726 від 04.08.2015р., №851 від 28.08.2015р., №862 від 01.09.2015р., №923 від 12.09.2015р. (а.с. 35-105).

Натомість, відповідач, в порушення умов договору та взятих на себе зобов'язань, оплату за отриманий товар здійснив частково, на загальну суму 1 611 929 грн. 90 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень (а.с. 107-132).

Судами обох інстанцій також встановлено, що заборгованість ДП "Дослідне господарство Тучинське" Науково-виробничого центру "СОЯ" Національної академії аграрних наук України за поставлений ОСОБА_1 підприємством "Авіком Рівне" в 2013 році товар становила 380 312 грн. 15 коп., що підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків по рах. 361 між ОСОБА_1 підприємством "Авіком Рівне" та ОСОБА_2 підприємством "Дослідне господарство Тучинське" Науково-виробничого центру "СОЯ" Національної академії аграрних наук України станом на 31.12.2013 року за період 2013 року, підписаним уповноваженими представниками та скріплено відтисками печаток сторін (а.с. 106).

Внаслідок таких неправильних дій відповідача, останнім створена заборгованість в розмірі 36 293,15 грн. (1 267 910,90 + 380 312,15 - 1 611 929,90).

На претензію від 06.10.2016 року за №180 з вимогою в добровільному порядку ліквідувати наявний борг, відповідач відповіді не дав, розрахунків не здійснив (а.с. 33-34).

При цьому, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду доказів на підтвердження добровільного погашення вказаної заборгованості відповідачем не подано; відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Оскільки, як встановлено судами обох інстанцій, існує заборгованість відповідача перед позивачем, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 36 293,15 грн. обгрунтовані, законні та, відповідно, правомірно задоволені судом першої інстанції на підставі ст.ст. 509, 525, 526, 530, 692, 712 ЦК України.

Пунктом 6.4 договору сторони погодили, що у випадку несплати, або несвоєчасної сплати вартості отриманих нафтопродуктів, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу від вартості неоплачених або несвоєчасно оплачених нафтопродуктів. Пеня нараховується на весь період прострочення. У разі прострочення оплати більше ніж 5-ть днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% ціни простроченого до оплати товару.

Згідно з п.6.5 договору окрім штрафних санкцій, передбачених п.6.4 даного договору, покупець у випадку порушення строків оплати за поставлений товар, зобовязаний сплатити постачальнику: відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 30 (тридцять) % річних, що нараховуються на суму заборгованості покупця за кожен день прострочки оплати, за весь період користування грошовими коштами, що підлягають оплаті постачальнику.

Відповідно до п.6.5.1 договору, у випадку несвоєчасного проведення розрахунків за нафтопродукти покупець відшкодовує постачальнику збитки, які обраховуються за наступною формулою:

S=((C*Ao)/A1)-C, де

S завдані збитки, які підлягають сплаті покупцем;

А0 вартість долара США у гривнях на день предявлення вимоги до покупця;

А1 вартість долара США у гривнях на дату поставки товару;

С вартість поставленого але неоплаченого товару відповідно до умов договору.

Оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем умов договору та зважаючи, що п.6.4 договору та ст.549 ЦК України, ст.ст. 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачена майнова відповідальність боржника, п.6.5 договору та ст.536 Цивільного кодексу України передбачена сплата боржником процентів за користування чужими грошовими коштами, п.6.5.1 договору передбачено відшкодування постачальнику збитків у випадку несвоєчасного проведення розрахунків за нафтопродукти, суд першої інстанції правомірно задоволив пеню в розмірі 8 019,68 грн. за період з 23.09.2015р. по 23.03.2016р., штраф в розмірі 3 629,32 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 14 437,71 грн. та 10 007,85 грн. збитків. При цьому, у стягненні процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 29,83 грн. суд першої інстанції відмовив правомірно, оскільки їх нараховано та, відповідно, пред'явлено до стягнення безпідставно.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки прострочення виконання з боку відповідача має місце, апеляційний суд погоджується з місцевим господарським судом щодо правомірності стягнення з останнього 1 443,77 грн. відсотків річних та 5 044,75 грн. інфляційних нарахувань. При цьому, у стягненні 2,98 грн. відсотків річних суд першої інстанції відмовив правомірно, оскільки їх нараховано та відповідно пред'явлено до стягнення безпідставно.

При цьому, посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права колегією суддів до уваги не беруться, оскільки копія ухвали господарського суду Рівненської області від 20.02.2017 року про призначення судового засідання на 13.03.2017 року у справі №918/56/17 була направлена сторонам у справі (в тому числі відповідачу за адресою: 35415, Рівненська область, Гощанський район, село Тучин, вул. С.Наливайка, 13), що підтвреджується штемпелем суду на звороті ухвали та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 147-149).

Також безпідставними є посилання апелянта на те, що заборгованість відповідача перед позивачем виникла за нафтопродукти, передані в 2013 році, а нарахування штрафних санкцій здійснюється на підстві договору поставки нафтопродуктів №19 від 02.01.2014 року, оскільки відносини сторін були довготриваючими. При цьому, в платіжних дорученнях не вказано на виконання якого договору здійснюється проплата за переданий товар. Як вбачається з реєстру накладних та платіжних доручень за період з 1 січня 2014 року по 20 січня 2017 року (а.с.14) заборгованість відповідача перед позивачем виникла за товар, переданий згідно накладної №923 від 12.09.205 року. Про це зазначено і позовній заяві.

Крім того, між сторонами підписаний акт звіряння взаємних розрахунків за період 01.01.2014 року по 01.07.2014 року, згідно якого станом на 01.07.2014 року заборгованість ДП "Дослідне господарство Тучинське" науково- виробничого центру "Соя" НААНУ перед ДП "Авіком Рівне" становить 36 293,24 грн.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Рівненської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ДП "Дослідне господарство Тучинське" науково- виробничого центру "Соя" НААН України - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Рівненської області від 13.03.2017 року у справі №918/56/17 - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Демидюк О.О.