РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2017Справа №910/15629/15

За позовомЗаступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
доТовариства з обмеженою відповідальністю «ВВ Інвест»
провизнання права власності та витребування майна
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

прокурор:Греськів І.І.
від позивача 1:Зденик Т.В.
від позивача 2:Зденик Т.В.
від відповідача:Желепа В.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ Інвест» про визнання права власності та витребування нерухомого майна.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем як інвестором не виконано умови інвестиційного договору від 07.04.2006 р. № 11 із реконструкції та будівництва будинків по вул. Старовокзальній, 13/146 літ. А, А', вул. Саксаганського, 143 літ. А, вул. Саксаганського, 145 літ. А, вул. Жилянській, 142 в м. Києві, у зв'язку з чим прокурором заявлено вимоги про визнання права комунальної власності територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради на нежитлові приміщення на вул. Старовокзальна, 13/146 літ. "А", площею 108,2 кв. м., вартістю 391 860,00 грн.; нежитлові приміщення на вул. Старовокзальна, 13/146 літ. "А", площею 856,3 кв. м. вартістю 1 663 612,80 грн.; нежитлові приміщення на вул. Старовокзальна, 13/146 літ. "Б", площею 32,1 кв. м., вартістю 101 680,80 грн.; нежитлові приміщення по вул. Саксаганського, 145 літ. "А", площею 339 кв. м., вартістю 789 066,00 грн. та нежитлові приміщення по вул. Саксаганського, 143 літ. "А", площею 722,8 кв. м., вартістю 1 366 849,20 грн. у місті Києві, а також про витребування таких нежитлових приміщень у комунальну власність територіальної громади м. Києва.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням господарського суду м. Києва від 27.07.2016 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 р., в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.03.2017 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 р. та рішення господарського суду міста Києва від 27.07.2016 р. скасовано, а справу № 910/15629/15 передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва № 05-23/1831 від 14.06.2017 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2017 справу № 910/15629/15 передано на розгляд судді Босому В.П.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.06.2017 р. справу прийнято до свого провадження суддею Босим В.П. та призначено до розгляду на 26.07.2017 р.

21.07.2017 р. прокурором до канцелярії суду подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив уточнити резолютивну частину позовної заяви в частині ідентифікації спірного майна, а саме просив:

- визнати право комунальної власності на нежилі приміщення на вул. Старовокзальна, 13/146 літ. "А", площею 108,2 кв. м., вартістю 391 860,00 грн.; нежилий будинок на вул. Старовокзальна, 13/146 літ. "А", площею 856,3 кв. м. вартістю 1 663 612,80 грн.; нежилий будинок на вул. Старовокзальна, 13/146 літ. "Б", площею 32,1 кв. м., вартістю 101 680,80 грн.; нежилий будинок по вул. Саксаганського, 145 літ. "А", площею 339 кв. м., вартістю 789 066,00 грн. та нежилий будинок по вул. Саксаганського, 143 літ. "А", площею 722,8 кв. м., вартістю 1 366 849,20 грн. у місті Києві;

- витребувати у комунальну власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради від Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ Інвест» нежилі приміщення на вул. Старовокзальна, 13/146 літ. "А", площею 108,2 кв. м., вартістю 391 860,00 грн.; нежилий будинок на вул. Старовокзальна, 13/146 літ. "А", площею 856,3 кв. м. вартістю 1 663 612,80 грн.; нежилий будинок на вул. Старовокзальна, 13/146 літ. "Б", площею 32,1 кв. м., вартістю 101 680,80 грн.; нежилий будинок по вул. Саксаганського, 145 літ. "А", площею 339 кв. м., вартістю 789 066,00 грн. та нежилий будинок по вул. Саксаганського, 143 літ. "А", площею 722,8 кв. м., вартістю 1 366 849,20 грн. у місті Києві.

Заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, суд прийняв до розгляду вказану заяву прокурора та подальший розгляд справи здійснював з урахуванням ідентифікації спірного майна, викладеної у поданій заяві.

В судових засіданнях 26.07.2017 р. та 14.08.2017 р. судом оголошувались перерви на 14.08.2017 р. та 28.08.2017 р. відповідно.

Прокурор та представник позивачів в судове засідання з'явилися, надали пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.06.2004 р. Київською міською радою було прийнято рішення №322/1532 "Про затвердження переліку об'єктів реконструкції, реставрації незавершеного будівництва, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва", яким до складу об'єктів комунальної власності, що підлягають реконструкції за залучені кошти, включено нежилі будинки і приміщення по вул. Старовокзальній 13/146 літ. А, А', вул. Саксаганського, 143 літ. А, вул. Саксаганського, 145 літ. А, вул. Жилянській, 142 в м. Києві.

Відповідно до рішення Київської міської ради № 528/1189 від 24.05.2007 р. (чинного станом на момент укладення спірної угоди) на підставі ст. ст. 319, 327 Цивільного кодексу України, ст. 9 Земельного кодексу України, ст. ст. 18, 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 22 Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ", ст. ст. 4, 5, 16 Закону України "Про інвестиційну діяльність" з метою створення сприятливих умов для впровадження інвестиційної діяльності та забезпечення збалансованого економічного та соціального розвитку міста Києва, запровадження відкритих економічних методів залучення додаткових коштів для виконання програм соціально-економічного розвитку міста, Київська міська рада вирішила: затвердити Положення про порядок проведення інвестиційних конкурсів для будівництва, реконструкції, реставрації, тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, незавершеного будівництва, інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва відповідно до додатку 1 до цього рішення; встановити, що організатором проведення інвестиційних конкурсів є Головне управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Пунктами 1.1 та п. 1.2 Положення про порядок проведення інвестиційних конкурсів для будівництва, реконструкції, реставрації, тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, незавершеного будівництва, інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва (надалі - «Положення») передбачено, що це Положення розроблено відповідно до положень Цивільного та Земельного кодексів України, Законів України "Про місцеві державні адміністрації", "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про столицю України - місто-герой Київ", "Про інвестиційну діяльність", "Про оренду землі" з урахуванням рішень Київської міської ради від 24.06.2005 р. № 322/1532 "Про затвердження переліку нежилих будинків комунальної власності територіальної громади міста Києва, які підлягають реконструкції або реставрації за залучені кошти", від 19.07.2005 р. № 810/3385 "Про затвердження тимчасового порядку набуття права на землю на конкурентних засадах в місті Києві", від 06.09.2001 р. № 17/1451 "Про порядок набуття права власності на об'єкти інвестування" та визначає порядок підготовки, проведення інвестиційного конкурсу, укладення інвестиційних договорів на залучення інвесторів до фінансування будівництва, реконструкції, реставрації тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, у тому числі соціальної інфраструктури міста, об'єктів незавершеного будівництва, станцій метрополітену, підземних переходів, автошляхів, площ та інших об'єктів, на умовах проведення інвестиційного конкурсу. Інвестиційний конкурс проводиться з метою створення сприятливих умов для провадження інвестиційної діяльності та забезпечення збалансованого економічного та соціального розвитку міста Києва та поповнення бюджету міста Києва.

У конкурсі можуть брати участь вітчизняні та іноземні юридичні особи, громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (п. 1.7 Положення).

Конкурсна документація розробляється робочою групою та затверджується Комісією до моменту оголошення конкурсу. Виконання умов, які пред'являються до конкурсної документації, є обов'язковим для всіх учасників конкурсу. Передача учасникам конкурсу конкурсної документації здійснюється робочою групою за наявності документа, що підтверджує сплату учасником реєстраційного внеску участі у конкурсі (п. 6.2.17 Положення).

Переможцем конкурсу визнається учасник, який запропонував найкращі умови здійснення інвестиційної діяльності, відповідно до умов конкурсу, виконав усі необхідні умови конкурсу та запропонував найкращі пропозиції, спрямовані на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста, та запропонував найвищу ціну від мінімальної ціни або мінімальної орендної ставки 1 м 2 земельної ділянки та вартості ціни 1 м 2 від грошової оцінки вартості майна з об'єктів, які підлягають реконструкції, реставрації (п. 6.2.47 Положення).

У процесі виконання інвестиційного договору сторонами шляхом укладення додаткової угоди можуть змінюватись його умови, передбачено компенсаційні заходи по відшкодуванню вартості об'єктів, тощо, за винятком умов, що визначено в результаті проведення інвестиційного конкурсу (п. 6.3.11 Положення).

Рішенням Постійно діючої конкурсної комісії від 18.10.2005 р., затвердженим протоколом №11, затверджені умови конкурсу і конкурсна документація на залучення інвесторів до реконструкції або реставрації, зокрема, вказаного нежилого будинку по вул. Старовокзальній 13/146 літ. А, А', вул. Саксаганського, 143 літ. А, вул. Саксаганського, 145 літ. А, вул. Жилянській, 142 в м. Києві.

Рішенням Постійно діючої конкурсної комісії від 23.12.2005 р., затвердженим протоколом №12, за результатами проведення конкурсу ТОВ "ВВ Інвест" визначено переможцем конкурсу із залучення інвесторів до реконструкції або реставрації нежилих будинків по вул. Старовокзальній 13/146 літ. А, А', вул. Саксаганського, 143 літ. А, вул. Саксаганського, 145 літ. А, вул. Жилянській, 142 в м. Києві.

Відповідно до укладеного між позивачем 1, позивачем 2 та відповідачем договором, прийнятим на виконання умов рішення Постійно діючої конкурсної комісії від 23.12.2005 р., затвердженого протоколом №12, сторонами узгоджено, що площа нежилих приміщень по вул. Старовокзальній 13/146 літ. А, по вул. Старовокзальна, 13/146 літ. А', по вул. Саксаганського, 143 літ. А, по вул. Саксаганського, 145 літ. А, по вул. Жилянській, 142 літ. А в обсязі 4 500,00 кв.м. передається до комунальної власності територіальної громади м. Києва після реконструкції та будівництва об'єкта інвестування.

07.04.2006 р. між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (правонаступник - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (замовник), Комунальним підприємством "Дирекція реставраційно-відновлювальних робіт" (служба замовника) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" (інвестор) було укладено інвестиційний договір №11 із реконструкції та будівництва будинків по вул. Старовокзальній, 13/146 літ. А, А', вул. Саксаганського, 143 літ. А, вул. Саксаганського, 145 літ. А, вул. Жилянській, 142 в м. Києві (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1 Договору предметом договору є реалізація інвестиційного проекту із реконструкції та будівництва будинків за адресою : м. Київ, вул. Старовокзальній, 13/146 літ. А, А', вул. Саксаганського, 143 літ. А, вул. Саксаганського, 145 літ. А, вул. Жилянській, 142 в місті Києві (далі - об'єкти інвестування) на умовах, визначених конкурсом із залученням інвесторів для реконструкції будинку, затвердженого протоколом конкурсної комісії від 23.12.2005 № 12 та цим договором.

Відповідно до п. 2.6.5 Договору відповідач зобов'язався побудувати 4000,0 кв.м. приміщень для розміщення Святошинського районного суду м. Києва на вул. Якуба Коласа, 27-А та передати їх до комунальної власності територіальної громади м. Києва.

Відповідач зобов'язався після введення об'єктів інвестування в експлуатацію передати до комунальної власності територіальної громади м. Києва 4500,00 кв.м. нежилих приміщень в будинках та забезпечити належне утримання майна, що передається у власність інвестору (п. 2.6.6 Договору).

Пунктом 4.1 Договору сторонами визначено наступний порядок використання результатів реконструкції та будівництва об'єкта інвестування: площа нежилих приміщень в обсязі 4500,00 кв.м. передається до комунальної власності територіальної громади м. Києва; решта площі нежилих приміщень передається відповідачу. Право власності відповідача на майно виникає після введення об'єкта інвестування в експлуатацію і оформлюється у відповідно до діючого законодавства.

Рішенням Київської міської ради від 19.02.2009 р. №75/1130 "Про передачу нежилих будинків та нежилих приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва у власність Товариству з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" з метою задоволення суспільних та соціальних потреб держави та громадян, в порядку виконання зобов'язань, визначених інвестиційним договором від 07.05.2006 р. № 11, передано Товариству з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" у власність нежилі будинки та приміщення у Шевченківському районі м. Києва, а саме: нежилі приміщення в будинку на вулиці Старовокзальній, 13/146 літ. "А", "А"" площею 964,5 кв. м, нежилий будинок на вулиці Старовокзальній, 13/146 літ. "Б"" площею 32,1 кв. м, нежилий будинок на вулиці Саксаганського, 143 літ. "А" площею 722,8 кв. м, нежилий будинок на вулиці Саксаганського, 145 літ. "А" площею 339,0 кв. м, нежилі будинки на вулиці Жилянській, 142 літ. "А" площею 1148,8 кв. м, літ. "Б" площею 611,7 кв. м за умови компенсації вартості, визначеної звітом про оцінку вартості згаданих нежилих будинків і приміщень (п. 1 рішення № 75/1130).

Відповідно до п. 3 рішення № 75/1130 Товариству з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" перерахувати кошти до міського бюджету за нежилі приміщення в будинку на вулиці Старовокзальній, 13/146 літ. "А", "А"", нежилий будинок на вулиці Старовокзальній, 13/146 літ. "Б"", нежилий будинок на вулиці Саксаганського, 143 літ. "А", нежилий будинок на вулиці Саксаганського, 145 літ. "А", нежилі будинки на вулиці Жилянській, 142 літ. "А", літ. "Б".

Відповідно до п. 4 рішення №75/1130 після виконання пункту 3 цього рішення Головному управлінню комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) підписати акти приймання-передачі у власність Товариству з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" нежилі приміщення в будинку на вулиці Старовокзальній, 13/146 літ. "А", "А"", нежилий будинок на вулиці Старовокзальній, 13/146 літ. "Б"", нежилий будинок на вулиці Саксаганського, 143 літ. "А", нежилий будинок на вулиці Саксаганського, 145 літ. "А" та оформити свідоцтва про право власності на зазначені будинки і приміщення.

Пунктом 10 рішення №75/1130 передбачено, що Головному управлінню комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) протягом 60 днів з моменту перерахування інвестором коштів за нежилі будинки та приміщення, зазначені у пункті 1 цього рішення, забезпечити відселення Головного управління контролю за благоустроєм міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та комунального підприємства "Київблагоустрій" у приміщення, площею 1249,4 кв. м за адресою: місто Київ, вул. Павла Усенка, 6, корпус 6 (2 поверх), а саме: Головне управління контролю за благоустроєм міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - 900,0 кв. м; Комунальне підприємство "Київблагоустрій" - 349,4 кв. м.

Рішенням Київської міської ради від 08.10.2009 р. № 351/2420 "Про внесення змін до рішення Київради від 19.02.2009 р. № 75/1130" частково задоволено протест прокурора міста Києва від 14.05.2009 р. № 07/1-228/1вих-05, внесено зміни до рішення Київради від 19.02.2009 р. №75/1130 "Про передачу нежилих будинків та нежилих приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва у власність Товариству з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" і викладено пункти 1 та 10 рішення в такій редакції: "1. З метою задоволення суспільних та соціальних потреб держави та громадян, в порядку виконання зобов'язань, визначених інвестиційним договором від 07.04.2006 № 11, передати Товариству з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" у власність нежилі будинки та приміщення у Шевченківському районі міста Києва, а саме: нежилі приміщення в будинку на вулиці Старовокзальній, 13/146 літ. "А", "А"", площею 964,5 кв. м, нежилий будинок на вулиці Старовокзальній, 13/146 літ. "Б"", площею 32,1 кв. м, нежилий будинок на вулиці Саксаганського, 143 літ. "А", площею 722,8 кв. м, нежилий будинок на вулиці Саксаганського, 145 літ. "А", площею 339,0 кв. м, нежилі будинки на вулиці Жилянській, 142 літ. "А", площею 1148,8 кв. м, літ. "Б", площею 611,7 кв. м за умови компенсації вартості, визначеної звітом про оцінку вартості згаданих нежилих будинків і приміщень; 10. Головному управлінню комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) протягом 60 днів з моменту перерахування інвестором коштів за нежилі будинки та приміщення, зазначені у пункті 1 цього рішення, забезпечити відселення Головного управління контролю за благоустроєм міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в приміщення за адресою: м. Київ, вул. Павла Усенка, 6, корпус 6."

Між позивачем 2, Комунальним підприємством "Дирекція реставраційно-відновлювальних робіт" (служба замовника) та відповідачем на виконання рішення Київської міської ради від 19.02.2009 р. № 75/1130 26.10.2009 р. укладено додаткову угоду № 5 до Договору (надалі - додаткова угода № 5).

Відповідно до умов додаткової угоди № 5 пункт 4.1 Договору викладено в наступній редакції: "Сторони визначають наступний порядок використання результатів інвестування: нежилі приміщення в будинку по вул. Старовокзальна, 13/146 літ. "А", площею 108,2 кв.м., нежилий будинок по вул. Старовокзальна, 13/146 літ. "А", площею 856,3 кв.м., і нежилий будинок по вул. Старовокзальна, 13/146 літ. "Б", площею 32,1 кв.м., нежилий будинок по вул. Саксаганського, 143 літ. "А", площею 722,8 кв.м., нежилий будинок по вул. Саксаганського, 145 літ. "А", площею 339,0 кв.м., нежилі будинки по вул. Жилянській, 142 літ. "А" площею 1148,8 кв.м., літ. "Б", площею 611,7 кв.м. передаються у власність інвестору - ТОВ "ВВ Інвест", після перерахування товариством коштів до міського бюджету, визначених звітом про оцінку вартості вищезгаданих нежилих будинків і приміщень та підписання актів приймання-передачі у власність; взяти до відома, що нежилі будинки по вулиці Жилянській, 142 літ. "А", літ. "Б" передаються у власність інвестору після відселення підрозділів Святошинського районного суду міста Києва та виконання пункту 2.6.5. даного договору".

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.04.2013 р. у справі № 5011-25/17987-2012, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2013 р. та постановою Вищого Господарського Суду України від 14.10.2013 р., визнано недійсною з моменту укладення додаткову угоду № 5 від 26.10.2009 р. до інвестиційного договору із реконструкції та будівництва будинків по вул. Старовокзальній 13/146 літ. А, А', вул. Саксаганського, 143 літ. А, вул. Саксаганського, 145 літ. А, вул. Жилянській, 142 в місті Києві № 11 від 07.04.2006 р., укладену між Головним управлінням комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Товариством з обмеженою відповідальністю "ВВ Інвест" та Комунальним підприємством "Дирекція реставраційно-відновлювальних робіт".

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку прокурора, підстав для визнання права комунальної власності територіальної громади міста Києва на спірне нерухоме майно та витребування його від ТОВ "ВВ Інвест".

Статтею 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду (в редакції чинній станом на момент укладення додаткової угоди № 5).

Відповідно до ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до п. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Приписами розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" зазначено, що майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

Судом встановлено, що рішенням Київської міської ради №75/1130 від 08.10.2009 р., відповідачу передано нежилі будинки та приміщення у Шевченківському районі м. Києва, а саме: нежилі приміщення в будинку на вул. Старовокзальній 13/146 літ. А площею 1100,9 кв.м., нежилий будинок по вул. Старовокзальна, 13/146 літ. А' площею 32,1 кв.м., нежилий будинок по вул. Саксаганського, 143 літ. А площею 727,6 кв.м., нежилий будинок по вул. Саксаганського, 145 літ А площею 357,1 кв.м., нежилі будинки по вул. Жилянській, 142 літ А площею 1148,8 кв.м., літ. Б площею 611,7 кв.м. за умови компенсації вартості, визначеної звітом про оцінку вартості згаданих нежилих будинків і приміщень.

В свою чергу, 14.05.2009 р. прокуратурою міста Києва було подано Протест №07/1-228/1вих-09 від 14.05.2009 р. на п. 1. Рішення Київради від 19.02.2009 р. №75/1130 від 08.10.2009 р. "Про передачу нежилих будинків та нежилих приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва у власність ТОВ "ВВ Інвест". В якому, заступник прокурора міста Горан В. запропонував виключити з п. 1 Рішення Київради від 19.02.2009 №75/1130 від 08.10.2009 р. "Про передачу нежилих будинків та нежилих приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва у власність ТОВ "ВВ Інвест" нежитлових приміщень, належних на праві користування дочірньому підприємству "Фасадреставрація" ВАТ "АК "Київреконструкція", а саме: нежитлові приміщення площею 561,0 кв.м., за адресою вул. Старовокзальна 13/146 літ. А, А2, а також нежитловий будинок на вул. Старовокзальній. 13/146 літ Б площею 32,1 кв.м.

Рішенням Київської міської ради №351/2420 від 08.10.2009 р., відповідачу передано нежилі будинки та приміщення у Шевченківському районі м. Києва, а саме: нежилі приміщення в будинку на вул. Старовокзальній 13/146 літ. А, А' площею 964,5 кв.м., нежилий будинок по вул. Старовокзальна, 13/146 літ. Б' площею 32,1 кв.м., нежилий будинок по вул. Саксаганського, 143 літ. А площею 722,8 кв.м., нежилий будинок по вул. Саксаганського, 145 літ А площею 339,0 кв.м., нежилі будинки по вул. Жилянській, 142 літ А площею 1148,8 кв.м., літ. Б площею 611,7 кв.м. за умови компенсації вартості, визначеної звітом про оцінку вартості згаданих нежилих будинків і приміщень.

Нормами ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного майна" передбачено, що приватизація державного майна - платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований об'єкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки.

Статтею 5 цього Закону наведено загальний перелік об'єктів державної власності, які підлягають приватизації, що кореспондується з положеннями Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Відповідно до переліку об'єктів, які знаходяться у комунальній власності територіальної громади міста Києва та підлягають реконструкції за залучені кошти, затверджений рішенням Київської міської ради від 24.06.2004 №322/1532, включені нежилі будинки, а саме: по вул. Старовокзальній 13/146 літ. А, А', по вул. Саксаганського, 143 літ. А, по вул. Саксаганського, 145 літ А, по вул. Жилянській, 142 літ А в м. Києві, загальною площею 4 349,7 кв.м.

Частиною 2 ст. 1 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" передбачено, що підприємства можуть приватизуватися, якщо вони відповідають вимогам ч. 1 ст. 2 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" об'єктом малої приватизації, зокрема, є окреме індивідуально визначене майно (група А).

Статтею 7 цього Закону встановлено, що Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві Ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають відповідно у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності і підлягають: продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу за конкурсом; викупу.

Так, ст. 12 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" передбачено, що ціна продажу об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, визначається шляхом проведення незалежної оцінки (в редакції від 27.04.2007 р.).

Право володіння, користування і розпорядження об'єктом приватизації переходить до покупця з моменту сплати повної вартості придбаного об'єкта приватизації (стаття 22 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" в редакції від 27.04.2007).

Замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб'єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки (стаття 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" в редакції від 09.09.2004 р.).

Відповідно до п. 70 Методики оцінки майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 р. №1891 Оцінка об'єктів у матеріальній формі для інших випадків їх відчуження шляхом продажу на конкурентних та неконкурентних засадах проводиться шляхом визначення їх ринкової вартості. Якщо законодавством встановлено знижувальні коефіцієнти та порядок їх застосування для визначення початкової вартості таких об'єктів, такі коефіцієнти застосовуються до ринкової вартості. Початкова вартість, отримана в результаті застосування знижувальних коефіцієнтів, визнається ліквідаційною вартістю об'єкта у матеріальній формі. У цьому випадку у висновку про вартість одночасно зазначається ринкова та ліквідаційна вартість такого об'єкта (в редакції від 19.08.2009 р.).

Методикою, зазначеною вище, визначено певний порядок за яким здійснюється відчуження комунального майна, а також враховуючи те, що оцінка вказаного нерухомого майна не проводилась та не встановлювалось визначення ринкової вартості зазначених будинків, то порядок підготовки об'єкта до приватизації не був дотриманий.

Враховуючи вищевикладене, відповідач незаконно набув права власності на спірні будівлі, у зв'язку з тим, що Київрадою не дотримано законодавства про приватизацію державного майна.

Крім того, згідно з вимог ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" право власності на державне майно підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації, а також актом приймання-передачі зазначеного майна.

Статтею 657 Цивільного кодексу України зазначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У відповідності до ст. 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Проте, укладений між сторонами Договір не містить елементів різних договорів, зокрема інвестиційного договору (договору про спільну діяльність - ст. 1130 Цивільного кодексу України) та договору купівлі-продажу (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Отже, інвестиційний договір, за своєю суттю, є угодою двох або більше учасників інвестиційної діяльності, змістом якої є взаємні права та обов'язки, спрямовані на реалізацію інвестицій з метою одержання прибутку або досягнення соціального ефекту.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Враховуючи викладене, інвестиційний договір за своєю правовою природою не є договором купівлі-продажу і тому не є правовою підставою для відчуження майна в порядку приватизації.

Вказані факти встановлені рішенням господарського суду міста Києва від 09.04.2013 р. у справі № 5011-25/17987-2012, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2013 р. та постановою Вищого Господарського Суду України від 14.10.2013 р.

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Отже, рішення господарського суду міста Києва від 09.04.2013 р. у справі № 5011-25/17987-2012 має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Судом не приймається до уваги посилання відповідача на рішення Київської міської ради від 19.02.2009 р. №75/1130 як на законну підставу для вибуття нерухомого майна з власності територіальної громад м. Києва, з огляду на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Спірні об'єкти, щодо яких заявлена вимога про їх витребування, є предметом укладеного між сторонами Договору на умовах, визначених конкурсом по залученню інвесторів для реконструкції будинків, затвердженого протоколом Конкурсної комісії від 23.12.2005 р. № 12.

Умовами Договору визначені права і обов'язки кожної зі сторін такого договору. Використання результатів реконструкції та будівництва об'єкту інвестування врегульоване сторонами розділом 4 Інвестиційного договору, зокрема, право власності Інвестора на майно виникає після введення об'єктів інвестування в експлуатацію і оформлення у відповідності до діючого законодавства.

Рішення Київської міської ради від 19.02.2009 р. № 75/1130 про передачу об'єктів, які є предметом Інвестиційного договору, у власність інвестору ухвалене з посиланням на виконання зобов'язань, визначеним Договором.

Таке рішення могло б бути підставою для внесення змін до Договору у порядку укладення самого договору (тендер). Однак, сторонами Договору на виконання рішення Київської міської ради від 19.02.2009 р. № 75/1130 підписана додаткова угода №5 від 22.10.2009 р., якою обумовлена передача у власність інвестору об'єктів інвестування на стадії, не пов'язаній з завершеннями реконструкцій та будівництва (введення об'єктів в експлуатацію).

Як вказувалось вище, рішенням господарського суду міста Києва від 09.04.2013 р. у справі № 5011-25/17987-2012 визнано недійсною з моменту укладення додаткову угоду №5 від 26.10.2009 р. до Договору.

Відповідно до положень ч. 4 статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів місцевого самоврядування.

Таким чином, рішення Київської міської ради від 19.02.2009 р. № 75/1130 не є актом, з якого виникають права та обов'язки сторін з відчуження об'єктів інвестування.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 25.05.2016 р. у справі №910/15629/15.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про те, що рішення Київської міської ради від 19.02.2009 р. № 75/1130 не є належною підставою для набуття відповідачем права власності на спірне майно.

Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог прокурора про витребування спірного нерухомого майна в комунальну власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

Згідно зі ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Згідно із ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Оскільки Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суд при розгляді даної справи має виходити з положень ст. 41 Конституції про те, що це право є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом ст. 392 Цивільного кодексу України, а також виходячи із загальних положень ст. 15 цього кодексу та ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, необхідною умовою для застосування відповідного способу судового захисту (крім наявності самого права, що захищається) є, зокрема, факт його порушення (невизнання або оспорювання).

Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 04.12.2012 р. у справі №3-55гс12 та від 11.12.2012 р. у справі №3-65гс12, у випадку, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. При цьому, предметом доказування у справах за позовом про визнання права власності, становлять обставини, які підтверджують це право.

Тобто, подання відповідного позову про визнання права власності можливе не лише у випадку оспорювання або невизнання такого права іншою особою, а і у випадку наявності претензій у третіх осіб стосовно цього права.

Більш того, згідно із правовою позицією Верховного Суду України, що міститься в постанові від 18.12.2013 р. у справі №6-104цс13, вимога титульного володільця про визнання права власності є додатковою до вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння і є такою, що супроводжує віндикаційний позов.

З урахуванням викладеного, враховуючи наявність підстав для витребування спірного нерухомого майна від відповідача, вимога прокурора про визнання права комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради на нежилі приміщення на вул. Старовокзальна, 13/146 літ. "А", площею 108,2 кв. м., вартістю 391 860,00 грн.; нежилий будинок на вул. Старовокзальна, 13/146 літ. "А", площею 856,3 кв. м. вартістю 1 663 612,80 грн.; нежилий будинок на вул. Старовокзальна, 13/146 літ. "Б", площею 32,1 кв. м., вартістю 101 680,80 грн.; нежилий будинок по вул. Саксаганського, 145 літ. "А", площею 339 кв. м., вартістю 789 066,00 грн. та нежилий будинок по вул. Саксаганського, 143 літ. "А", площею 722,8 кв. м., вартістю 1 366 849,20 грн. у місті Києві, є правомірною та обґрунтованою.

Стосовно правомірності звернення з даним позовом до суду прокурором в інтересах держави в особі Київської міської ради та Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно з ч. 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатись до суду з заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Абзац третій частини першої та частина третя ст. 2 Господарського процесуального кодексу України визначають, що господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави; прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. у справі № 1-1/99 зазначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до абз. 2 п. 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» прокурор, звертаючись до господарського суду із заявою про визнання правочину недійсним, виступає позивачем або зазначає у ній позивачем державний чи інший орган або установу, організацію, уповноважені здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, наприклад, управляти майном, що є предметом цього правочину, і визначає відповідачами, як правило, сторони за правочином (договором). Виняток можуть становити випадки, коли однією з сторін є названий орган (установа, організація); у такому разі відповідачем визначається друга сторона.

Згідно з ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Враховуючи викладене, заступник прокурора м. Києва правомірно згідно діючого законодавства звернувся до суду з даною позовною заявою для захисту інтересів держави в особі Київської міської ради та Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Стосовно заяви відповідача про пропуск прокурором строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом необхідно відзначити таке.

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 4, 5 статті 267 цього кодексу передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі статті 267 вказаного кодексу ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Під час розгляду даної справи представником відповідача було подано заяву про застосування строку позовної давності для звернення прокурора до суду із даним позовом.

Положеннями статті 15 Цивільного кодексу України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною другою статті 2 Цивільного кодексу України передбачено, що одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі статтями 167, 170 Цивільного кодексу України набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Одним із зазначених органів є прокуратура, на яку покладено функції представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

За змістом положень статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Строк, у межах якого пред'являється позов як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу) ЦК визначено як позовна давність (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Отже, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред'явлення позову в інтересах зазначеної особи іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється однаково - з моменту, коли така особа (а не прокурор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду, на підставі закону (процесуальне представництво), а тому положення закону про початок перебігу строку позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із позовом про захист інтересів держави, але не наділяє прокурора повноваженнями ставити питання про поновлення строку позовної давності за відсутності відповідного клопотання з боку самої особи, в інтересах якої він звертається до суду.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України, зокрема: від 27 травня 2014 року у справі № 3-23гс14, від 25 березня 2015 року у справі № 3-21гс15, від 22 березня 2017 року у справі № 3-1486гс16.

Матеріалами справи підтверджується, що підставою для видачі відповідачу свідоцтв про право власності на спірне майно є додаткова угода №5 від 22.10.2009 р. до Договору.

При цьому, спірне майно вибуло із комунальної власності саме на підставі вказаної додаткової угоди, яку визнано недійсною рішенням господарського суду міста Києва від 09.04.2013 р. у справі № 5011-25/17987-2012, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2013 р., та набрало законної сили 03.07.2013 р.

Відтак, саме з вказаного моменту (набрання рішенням суду про визнання недійсною додаткової угоди №5 від 22.10.2009 р. законної сили) виникли підстави для звернення до суду із даним позовом та розпочався перебіг строку позовної давності, який станом на момент подання даного позову до суду (17.06.2015 р.) не сплив, а тому підстави для застосування наслідків, передбачених приписами ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, в даному випадку відсутні.

Стосовно розподілу судових витрат суд відзначає наступне.

Частиною 3 статті 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, судовий збір за подання даної позовної заяви підлягає стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України.

Крім того, відповідно до п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Відтак, сума сплаченого судового збору за подання апеляційної та касаційних скарг підлягає стягненню з відповідача на користь Прокуратури міста Києва.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задовольнити повністю.

2. Визнати право комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; ідентифікаційний код 22883141) на нежилі приміщення на вул. Старовокзальна, 13/146 літ. "А", площею 108,2 кв. м., вартістю 391 860,00 грн.; нежилий будинок на вул. Старовокзальна, 13/146 літ. "А", площею 856,3 кв. м. вартістю 1 663 612,80 грн.; нежилий будинок на вул. Старовокзальна, 13/146 літ. "Б", площею 32,1 кв. м., вартістю 101 680,80 грн.; нежилий будинок по вул. Саксаганського, 145 літ. "А", площею 339 кв. м., вартістю 789 066,00 грн. та нежилий будинок по вул. Саксаганського, 143 літ. "А", площею 722,8 кв. м., вартістю 1 366 849,20 грн. у місті Києві.

3. Витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ Інвест» (01032, м. Київ, вул. Старовокзальна, 7-В, кв. 18; ідентифікаційний код 32455634) на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; ідентифікаційний код 22883141) нежилі приміщення на вул. Старовокзальна, 13/146 літ. "А", площею 108,2 кв. м., вартістю 391 860,00 грн.; нежилий будинок на вул. Старовокзальна, 13/146 літ. "А", площею 856,3 кв. м. вартістю 1 663 612,80 грн.; нежилий будинок на вул. Старовокзальна, 13/146 літ. "Б", площею 32,1 кв. м., вартістю 101 680,80 грн.; нежилий будинок по вул. Саксаганського, 145 літ. "А", площею 339 кв. м., вартістю 789 066,00 грн. та нежилий будинок по вул. Саксаганського, 143 літ. "А", площею 722,8 кв. м., вартістю 1 366 849,20 грн. у місті Києві. Видати наказ.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ Інвест» (01032, м. Київ, вул. Старовокзальна, 7-В, кв. 18; ідентифікаційний код 32455634) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. Видати наказ.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ Інвест» (01032, м. Київ, вул. Старовокзальна, 7-В, кв. 18; ідентифікаційний код 32455634) на користь Прокуратури міста Києва (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9; ідентифікаційний код 02910019) судовий збір за подання апеляційної та касаційних скарг у розмірі 255 780 (двісті п'ятдесят п'ять тисяч сімсот вісімдесят) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.08.2017 р.

Суддя В.П. Босий