РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2017Справа №910/9407/17

За позовом Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства «Спецтехноекспорт»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Енергія 2000»

про стягнення заборгованості 108 499,20 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Лукянова І.Ю. (довіреність № Д-93/17 від 27.06.2017)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецтехноекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства «Спецтехноекспорт» (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Енергія 2000» (відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 108499,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № STE-1-395-Д-09 від 24.12.2009 про надання послуг щодо забезпечення організації участі у виставці, в частині оплати наданих послуг, у зв'язку із чим, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 108499,20 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2017 порушено провадження у справі № 910/9407/17, розгляд справи призначено на 18.07.2017.

18.07.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заява про застосування строків позовної давності та довідка про відсутність аналогічного спору.

В судове засідання 18.07.2017 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача заявив клопотання про продовження строку вирішення спору та відкладення розгляду справи, просив суд їх задовольнити.

Представник позивача не заперечив проти продовження строку вирішення спору та відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/9407/17 на 15 днів та відклав розгляд справи №910/9407/17 на 15.08.2017.

10.08.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

14.08.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшло заперечення проти задоволення заяви про застосування строків позовної давності.

В судове засідання 15.08.2017 з'явився представник позивача, надав пояснення щодо обставин справи та усно заявив клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2017 розгляд справи відкладено на 17.08.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2017 виправлено описку, допущену у назві позивача.

17.08.2017 від позивача надійшли доповнення до заперечення проти задоволення заяви про застосування строків позовної давності з наданням копії Акту звірки розрахунків.

У судовому засіданні 17.08.2017 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 17.08.2017 не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Приймаючи до уваги те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 17.08.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24.12.2009 між Дочірнім підприємством Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства «Спецтехноекспорт» (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Енергія 2000» (замовник, відповідач) укладено договір № STE-1-395-Д-09 від 24.12.2009 про надання послуг щодо забезпечення організації участі у виставці (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов'язується забезпечити організацію участі представників замовника в роботі міжнародній оборонній виставці «DEFEXPO-2010» (далі - виставка), що відбудеться 15 по 19 лютого 2010 року в м. Нью-Делі, Індія (далі - послуги), а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначені послуги.

Замовник зобов'язується оплатити виконавцеві надані згідно з п. 2.1 договору послуги в порядку, визначеному п.п. 4.1, 4.2 договору (п.п. 2.2.1 договору).

Згідно з п. 2.3 Договору, фактичне виконання сторонами обов'язків оформлюється двостороннім Актом виконання робіт.

Відповідно до п. 4.1 договору загальна ціна послуг, що надаються у відповідності до умов договору визначаються в додатку № 1 до договору.

З додатку № 1 до договору вбачається, що загальна ціна послуг дорівнює 108499,20 грн.

Загальна ціна послуг (п. 4.1) перераховується до 25 січня 2010 року на розрахунковий рахунок виконавця, зазначений в розділі 9 договору (п. 4.2 договору).

Договір набуває чинності з дня підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 8.1 договору).

26.02.2010 сторонами договору підписано та скріплено відбитками печаток підприємств Акт виконаних робіт до договору, яким сторони встановили перелік наданих послуг та їх загальну вартість, яка становить 108499,20 грн.

У гарантійному листі від 10.08.2011 № 165 відповідач в особі генерального директора та головного бухгалтера на претензію позивача зазначив, що заборгованість за договором визнає повністю. Також цим листом відповідач гарантував сплату позивачеві заборгованості у повному обсязі в термін до 30 вересня 2011 року.

Також листом від 27.07.2015 № 96 відповідач визнав наявність заборгованості за договором перед позивачем в сумі 108499,20 грн. та зазначив, що планує погасити її у строк з 01.10.2015 по 31.12.2015.

Проте, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором, тобто оплати позивачеві послуг вартістю 108499,20 грн.

Враховуючи допущення з боку відповідача порушення взятих на себе грошових зобов'язань, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 108499,20 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач надав відповідачу послуги на суму 108499,20 грн., що підтверджується Актом від 26.02.2010 виконаних робіт до договору.

Вищевказаний Акт від 26.02.2010 виконаних робіт до договору підписано відповідачем без заперечень та зауважень.

Вартість наданих позивачем послуг на загальну суму 108499,20 грн. відповідачем не оплачена.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом встановлено, що факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за надані послуги за договором в розмірі 108499,20 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Під час розгляду справи, 18.07.2017 відповідачем подано до суду заяву від 18.07.2017 про застосування строків позовної давності.

Вказана вище заява мотивована тим, що за умовами договору грошові кошти мали бути перераховані відповідачем на користь позивача в термін до 25.01.2010, а акт виконаних робіт підписано сторонами 26.02.2010. Однак, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі після спливу позовної давності.

Поряд із цим, відповідач вказує на те, що лист від 27.07.2015 № 96, яким останній визнав наявність заборгованості перед позивачем у повному обсязі, не може свідчити про переривання перебігу позовної давності, оскільки визнання відповідачем у цьому листі боргу відбулося після спливу позовної давності у 2014 році.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач у своїй заяві від 18.07.2017 просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі у зв'язку з пропуском ним позовної давності.

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа доповідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 5 с. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п. 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що термін виконання відповідачем зобов'язання зі сплати заборгованості у розмірі 108499,20 грн. встановлено до 25.01.2010, а відтак, з 26.01.2010 розпочалось прострочення виконання відповідачем зобов'язання.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 5 ст. 261 ЦК України, з 26.01.2010 розпочався перебіг позовної давності за спірним зобов'язанням.

Разом з тим, частиною 1 ст. 264 ЦК України унормовано, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до п. 4.4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

визнання пред'явленої претензії;

зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

письмове прохання відстрочити сплату боргу;

підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу;

часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Зважаючи на правила, встановлені ч. 1 ст. 264 ЦК України, та правову позицію Пленуму господарського суду касаційної інстанції, суд розцінює гарантійний лист від 10.08.2011 № 165 як дію відповідача, яка перервала перебіг позовної давності.

Частиною 3 ст. 264 ЦК України встановлено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Таким чином, перебіг позовної давності розпочався з 11.08.2011.

Позивачем долучено до матеріалів справи Акт звірки розрахунків від 18.09.2012, підписаний керівником та головним бухгалтером відповідача, який скріплений печаткою відповідача.

У вказаному акті звірки розрахунків відповідач погодився, що станом на 18.09.2012 заборгованість відповідача за договором № STE-1-395-Д-09 становить 108499,20 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що акт звірки розрахунків від 18.09.2012, у розумінні ст. 264 Цивільного кодексу України, є дією яка свідчить про визнання відповідачем боргу, а відтак, переривання строку позовної давності.

Отже, з 19.09.2012 строк позовної давності розпочався заново.

Листом від 27.07.2015 № 96 відповідач визнав, що станом на 27.07.2015 заборгованість за договором № STE-1-395-Д-09 становить 108499,20 грн.

Таким чином, лист від 27.07.2015 № 96 також свідчить про переривання строку позовної давності.

При цьому, визнання відповідачем боргу було вчинено в межах трирічного строку позовної давності, оскільки строк позовної давності спливав 19.09.2015.

Позивач звернувся з даним позовом до суду 12.06.2017, тобто в межах строку позовної давності.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про застосування строків позовної давності.

З огляду на встановлені вище обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецтехноекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства «Спецтехноекспорт» повністю.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Енергія 2000» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 36, код 30489106) на користь Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства «Спецтехноекспорт» (04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, буд. 7, код 30019335) 108 499,20 грн. заборгованості та 1627,49 грн. витрат зі сплати судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 22.08.2017.

Суддя С.О. Турчин