ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2017 р.Справа № 923/364/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.,

суддів: Лавриненко Л.В., Богатир К.В.

секретар судового засідання Безпалюк А.В.

за участю:

від ТОВ «Зоотехнологія» - ОСОБА_1, довіреність № 336 від 20.03.2017

Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились. Про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Зоотехнологія»

на рішення Господарського суду Херсонської області від 16.05.2017

по справі № 923/364/17

за позовом Приватного виробничого підприємства «Вибір»

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Зоотехнологія»

про стягнення 190 863,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватно виробниче підприємство «Вибір» (далі - ПВП «Вибір») звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Зоотехнологія» (далі ТОВ «Зоотехнологія») про стягнення 175500 грн. основного боргу, 13866 грн. 60 коп. пені, 1497 грн. 04 коп. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст.ст. 509, 526, 610, 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 16.05.2017 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Зоотехнологія» на користь ПВП «Вибір» 175500 грн. основного боргу, 13866,60 грн. пені, 1497,04 грн. 3% річних та 2862,95 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ТОВ «Зоотехнологія» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 16.05.2017 в часині стягнення з ТОВ «Зоотехнологія» на користь ПВП «Вибір» 13866,60 грн. пені та 1497,04 грн. 3% річних.

Зокрема, особа яка подала апеляційну скаргу, зазначає про існування в період з 31.01.2017 відносно господарської діяльності підприємства з виробництва мяса свинячого, характер форс-мажорних обставин, існування яких може бути підставою для часткового звільнення відповідача від відповідальності за порушення договірних зобовязань у вигляді штрафних санкцій.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду (головуючий суддя Філінюк І.Г., судді Лашин В.В, ОСОБА_3В.) від 29.06.2017 апеляційну скаргу ТОВ «Зоотехнологія» прийнято до провадження та призначено до розгляду на 25.07.2017 о 10:30.

У зв'язку з перебуванням судді-учасника колегії ОСОБА_4 у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 24.07.2017 останнього замінено суддею Аленіним О.Ю.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 25.07.2017 розгляд апеляційної скарги відкладено на 22.08.2017 о 10:30 годині.

У звязку перебуванням у відпустці судді-члена колегії ОСОБА_5 з 03.08.2017, розпорядженням керівника апарату № 915 від 21.08.2017 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 923/364/17. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2017 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Філінюк І.Г., судді: Лавриненко Л.В., Богатир К.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду (головуючий суддя Філінюк І.Г., судді Богатир К.В., Лавриненко Л.В.) від 22.08.2017 справу № 923/364/17 прийнято до провадження

У судове засідання 22.08.2017 зявився представник відповідача, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України явка у судове засідання це право, а не обовязок учасників процесу, справа може розглядатися без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Заслухавши пояснення відповідача, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 14.01.2016 між ПВП «Вибір» та ТОВ «Зоотехнологія» укладено договір № 18012016 на поставку товару.

Відповідно п. 1.1 Договору Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується оплатити та прийняти, кормові добавки (в подальшому - Товар).

Найменування, комплектність, вартість товару вказуються в видаткових накладних, які оформлюються на кожну окрему партію товару та є невід'ємними частинами даного договору.

Відповідно до умов пункту 3.1.1. договору відповідач зобовязувався проводити оплату за товар в розмірі 100 % суми вказаної у відповідній видатковій накладній, протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів, з дати поставки кожної окремої партії товару.

Позивач належним чином виконував умови договору щодо поставки товару на загальну суму 255 500,00 грн., про що свідчить видаткова накладна № 18 від 12.01.2017 та довіреність № 14 від 10.01.2017.

Проте, в порушення умов договору, відповідач частково (в розмірі 80 000,00 грн.) розрахувався за поставлений товар, що призвело до виникнення заборгованості.

Станом на 24 березня 2017 року заборгованість відповідача за поставлений товар перед ПВП «Вибір» становить суму в розмірі 175 500,00 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Зоотехнологія» основу суму заборгованості за договором № 18012016 на поставку товару не оскаржує.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до п.1 ст.193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, відповідач порушив строки розрахунку за поставлений товар.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаної норми позивач обґрунтовано нарахував відповідачу за прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати вартості поставленого товару 1497 грн. 04 коп. 3% річних.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення 1497 грн. 04 коп. 3% річних є обґрунтованими, та правомірно задоволені місцевим господарським судом.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно пунктом 7.3 договору, за порушення строків оплати за товар за цим договором, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов'язання за кожний день прострочення по день фактичної оплати.

Так, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у сумі 13866,60 грн., за період з 27.01.2017 по 24.04.2017 в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

Колегія суду перевірила розрахунок пені, останній зроблений вірно, а отже вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Щодо доводів скаржника про частково звільнення відповідача від відповідальності за порушення договірних зобовязань у вигляді штрафних санкцій, колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов'язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що зобовязання відповідача за договором № 18012016 на поставку товару носять не грошові, а майнові зобовязання які виникло у останнього у 27.01.2017 року, а форс-мажорні обставини на які посилається відповідач виникли з 31.01.2017, тобто до виникнення останніх, крім того ТОВ «Зоотехнологія» не зверталось з заявою про зменшення розміру неустойки до господарського суду Херсонської області, а отже не були предметом розгляду справи в суді першої інстанції.

У звязку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині колегією суддів відхиляються, оскільки не вважає, що даний випадок є винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причин неналежного виконання зобов'язання.

Відповідно до п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства і відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки сплата 3% річних не є заходом відповідальності, тому для їх стягнення не потрібно складу цивільного правопорушення. Для застосування достатньо встановлення факту прострочення виконання грошового зобовязання, що й було зроблено господарським судом.

Більш того, діючим законодавством взагалі не передбачена можливість звільнення (зменшення суми) боржника від сплати процентів річних й інфляційних нарахувань.

З огляду на обґрунтованість рішення Господарського суду Херсонської області від 16.05.2017, відповідність висновків, викладених в рішенні, обставинам справи та чинному законодавству, вимоги скаржника про скасування рішення є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99,

101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Херсонської області від 16.05.2017 у справі № 923/364/17 залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Зоотехнологія» - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 22.08.2017.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя Л.В. Лавриненко

Суддя К.В. Богатир