РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2017Справа №910/10976/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Твінс"

до Департаменту економіки та інвестиції виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

за участю Прокуратури міста Києва

про визнання договору частково недійсним

Суддя Отрош І.М.

Представники:

від позивача: Панчик В.О. - представник за довіреністю б/н від 12.06.2017;

від відповідача: Макеєнко О.Г. - представник за довіреністю № 050/05-8378 від 07.10.2016.

прокурор: Вакулюк Д.С. - представник на підставі посвідчення № 041070 від 03.02.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.07.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Твінс" з вимогами до Департаменту економіки та інвестиції виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання договору недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч вимогам ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, викладені у п.п. 3.3., 3.4., 3.11, 4.1 договору пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва №218 від 18.04.2008 у редакції додаткової угоди №1 від 04.02.2010, умови передбачають, що сума платежу (пайового внеску) на момент здійснення оплати коригується на індекс інфляції моменту здійснення розрахунку пайового внеску, відтак, розрахунок індексу інфляції не з моменту прострочення виконання зобов'язання, а з моменту виникнення зобов'язання зі сплати пайового внеску (з моменту розрахунку пайового внеску). З огляду на наведене, позивач просить суд на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України визнати недійсним договір пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва №218 від 18.04.2008, викладеного у редакції додаткової угоди №1 до вказаного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.07.2017 порушено провадження у справі № 910/10976/17 та справу призначено до розгляду на 25.07.2017.

21.07.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Прокуратури міста Києва надійшло клопотання про вступ у справу.

25.07.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду та заява про зміну предмету позову. Відповідно до даної заяви позивач просить суд змінити предмет позову та визнати недійсними п.п. 3.3., 3.4., 3.11, 4.1 договору пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва №218 від 18.04.2008, викладених у редакції додаткової угоди №1 від 04.02.2010.

25.07.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про застосування строків позовної давності та відзив на позов, згідно з яким відповідач просить суд відмовити у позові з тих підстав, що обов'язок зі сплати забудовниками (інвесторами) пайового внеску обумовлюється приписами вимог як законодавчих так і підзаконних актів органів місцевого самоврядування, що регулюють суспільні правовідносини у містобудівній сфері. Так, обов'язок відповідача сплатити пайовий внесок було передбачено як діючим на час виникнення спірних правовідносин Законом України «Про планування і забудову територій» так і чинним на час розгляду справи законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». При цьому строки сплати пайового внеску та його розмір визначаються договором, укладеним сторонами з дотриманням вимог зазначених Законів. Також відповідач зазначає, що Методика розрахунку пайової участі забудовників передбачає врахування індексів інфляції з 01.01.2009 ( п. 6.1 розділу 6 Додатку до Рішення Київської міської ради від 06.03.2009 №124/1179 "Про пайову участь (внески) інвесторів (забудовників) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва") до повного розрахунку за договором у випадку порушення умов договору.

Відповідно до частин 1, 3 статті 23 Закону України "Про Прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За змістом части 1, 2статті 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави.

Таким чином, розгляд даної справи здійснюється за участю прокурора.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2017 розгляд справи №910/10976/17 відкладено до 11.08.2017.

28.07.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, аналогічна за змістом тій, що була подана 25.07.2017.

У судове засідання 11.08.2017 з'явились представники позивача, відповідача та прокурор. Представник позивача підтримав позов з урахуванням заяви про зміну предмету позову, представник відповідача та прокурор заперечили проти позову.

Розглянувши у судовому засіданні 11.08.2017 заяву позивача про зміну предмету позову, встановивши, що вказана заява підписана уповноваженим представником, подана до початку розгляду справи по суті, не змінює підстав позову та направлена на адресу відповідача, суд приймає її до розгляду.

У судовому засіданні 11.08.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, суд

ВСТАНОВИВ:

18.04.2008 між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке перейменовано на Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - відповідно до п. 2 Положення про Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 30.09.2013 № 1717 (відповідач), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Твінс" (забудовник, позивач) було укладено договір № 218 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, предметом якого є сплата відповідачем пайової участі (внесків) на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва, у зв'язку з будівництвом офісного центру загальною площею 27513,50 кв.м.(в т.ч. офісна частина - 21206,00 кв.м., приміщення загального користування - 868,50 кв.м., вбудованого паркінгу на 100м/м - 5439,00 кв.м.) та відкритою автостоянкою на 16 м/м площею 350,00 кв. м. на вул. Дмитрівській, 38,40 у Шевченківському районі м. Києва.

Розмір пайового внеску становить 41624,70 тис. грн. (п.1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1, 3.1 договору, забудовник зобов'язаний перерахувати пайовий внесок у сумі 41624,70 тис. грн. в термін з травня 2008 року по жовтень 2010 року включно, рівними частками щомісячно, але не пізніше 28 числа на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду міського бюджету.

Згідно з п.3.3 договору, не пізніше ніж за десять днів до сплати останньої частки пайового внеску, забудовник повинен звернутись до Головного управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою про визначення остаточної суми пайового внеску, скоригованої на індекс інфляції від дати розрахунку.

Згідно з п. 3.4. договору, не пізніше ніж за три дні до сплати останньої частки пайового внеску забудовник повинен отримати у Головному управлінні економіки та інвестицій розрахунок остаточної суми пайового внеску, що підлягає сплаті за цим договором з урахуванням індексу інфляції від дати розрахунку.

За змістом п. 3.11. договору, сума платежу на момент здійснення оплати коригується на індекс інфляції з моменту виникнення зобов'язання і до моменту його фактичного виконання.

Пунктом 4.1 договору визначено, що у разі прострочення строків сплати пайових внесків, забудовник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка від заборгованості пайового внеску за кожну добу прострочення строку оплати.

Судом встановлено, що 04.02.2010 між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке перейменовано на Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - відповідно до п. 2 Положення про Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 30.09.2013 № 1717 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Твінс» було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 218 від 18.04.2008, відповідно до якої на підставі абзацу 8 п.5 додатку 18 рішення Київської міської ради від 06.03.2009р. №124/1179 (із змінами) та рішення постійно діючої комісії з питань пайової участі КМДА від 03 лютого 2010, розмір пайового внеску згідно з договором від 18.04.2008 №218 підлягає коригуванню та, відповідно до розрахунків 2, 3, 4 та 5 від 03.02.2010 року, становить 13323,61 тис.грн. Дані розрахунки є невід'ємною частиною цієї додаткової угоди та договору від 18.04.2008 №218 (копія додаткової угоди подана відповідачем 25.07.2017).

Судом встановлено, що пункт 3.1 договору №218 згідно з додатковою угодою №1 від 04.02.2010 викладено в новій редакції: « 3.1 Забудовник сплачує залишок пайового внеску у сумі 16204,44 тис. грн. в термін до 29 жовтня 2012 року включно, на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду міського бюджету.

Судом встановлено, що пунктом 9.3 додаткової угоди №1 до договору № 218 від 18.04.2008 внесено зміни в п. 3.11. та викладено його в новій редакції: сума платежу на момент здійснення оплати коригується на індекс інфляції з моменту здійснення розрахунку пайового внеску.

Пункт 4.1 викладено в наступній редакції: « 4.1 У випадку порушення зазначених в п.3.1 зазначеного вище договору строків сплати пайового внеску: сума платежу на момент здійснення оплати коригується на індекс інфляції з моменту розрахунку пайового внеску до моменту фактичного виконання зобов'язань по його сплаті. У випадку, якщо індекс інфляції є меншим за 100% коригування суми первинного платежу не відбувається; забудовник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка від заборгованості пайового внеску, зазначеного у п.2.1 цього договору за кожен день прострочення. Пеня, що передбачена даним пунктом Договору, нараховується протягом усього строку прострочення без будь-яких обмежень строків нарахування».

Згідно з п. 1 додаткової угоди № 1 від 04.02.2010 ТОВ «Твінс» перерахував кошти у сумі 7 650,12 тис. грн.

Відповідно до п.6 додаткової угоди № 1 від 04.02.2010 забудовник зобов'язаний перерахувати пайовий внесок у сумі 23854,56 тис. грн, яка складається з розміру пайового внеску 13 323,61 тис. грн та штрафних санкцій (пені та інфляції) у сумі 10 530,95 тис. грн.

Відповідно до п.7 додаткової угоди № 1 перераховані забудовником пайові кошти у сумі вказані у п.1 цієї угоди, зараховується в оплату пайового внеску, визначеного в п.6 цієї угоди.

Судом встановлено, що у подальшому додатковими угодами № 2 від 19.06.2013, № 3 від 08.11.2013, №4 від 05.05.2016 сторонами вносились зміни щодо строків сплати пайового внеску.

Так, додатковою угодою №4 від 05.05.2016 перенесено строк сплати позивачем пайового внеску до 30.06.2016, але до введення об'єкту в експлуатацію.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору № 218 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва від 18.04.2008, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

За змістом ст. 25 Закону України «Про планування і забудову територій», що був чинним на дату укладання договору, в редакції від 16.05.2007, розмір коштів інвесторів, що залучаються на пайових засадах для упорядкування території комплексної забудови, визначається договорами між замовником та інвестором на підставі проектної документації.

Відповідно до ст. 27-1 Закону України «Про планування і забудову територій» в редакції від 15.10.2009, що була чинна на дату внесення змін до договору №218 за додатковою угодою №1 від 04.02.2010, створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів належить до відання відповідних органів місцевого самоврядування. Замовник, який має намір здійснити будівництво об'єкта містобудування у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь (внесок) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту полягає у відрахуванні замовником після прийняття об'єкта в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Величина пайової участі (внеску) замовника у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування, відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі (внеску) замовника від загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об'єкта містобудування, визначеної згідно з державними будівельними нормами, без урахування витрат з придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішньо- та позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. Встановлений органом місцевого самоврядування розмір пайової участі (внеску) замовника не може перевищувати граничного розміру пайової участі (внеску) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів. Граничний розмір пайової участі (внеску) замовника на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів з урахуванням не заборонених законом інших відрахувань, встановлених органом місцевого самоврядування, не може перевищувати: 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об'єкта містобудування - для нежитлових будівель та/або споруд (крім будівель закладів культури та освіти, медичного і оздоровчого призначення); 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об'єкта містобудування - для житлових будинків, будівель закладів культури та освіти, медичного і оздоровчого призначення.

Договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до одержання дозволу на виконання будівельних робіт. Пайовий внесок сплачується в повній сумі єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Граничний термін сплати пайового внеску не повинен перевищувати одного місяця після прийняття об'єкта містобудування в експлуатацію. Спори, пов'язані з пайовою участю (внеском) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, вирішуються судом.

Обґрунтовуючи підстави позовних вимог, позивач зазначає про те, що всупереч вимогам ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, викладені у п.п. 3.3., 3.4., 3.11, 4.1 договору пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва №218 від 18.04.2008 у редакції додаткової угоди №1 від 04.02.2010, умови передбачають, що сума платежу (пайового внеску) на момент здійснення оплати коригується на індекс інфляції моменту здійснення розрахунку пайового внеску, відтак, розрахунок індексу інфляції не з моменту прострочення виконання зобов'язання, а з моменту виникнення зобов'язання зі сплати пайового внеску (з моменту розрахунку пайового внеску). З огляду на наведене, позивач просить суд на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України визнати недійсним договір пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва №218 від 18.04.2008, викладеного у редакції додаткової угоди №1 до вказаного договору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 Цивільного кодексу України).

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом.

Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Як встановлено судом, 18.04.2008 між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке перейменовано на Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - відповідно до п. 2 Положення про Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 30.09.2013 № 1717 (відповідач), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Твінс" (забудовник, позивач) було укладено договір № 218 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, предметом якого є сплата відповідачем пайової участі (внесків) на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва, у зв'язку з будівництвом офісного центру загальною площею 27513,50 кв.м.(в т.ч. офісна частина - 21206,00 кв.м., приміщення загального користування - 868,50 кв.м., вбудованого паркінгу на 100м/м - 5439,00 кв.м.) та відкритою автостоянкою на 16 м/м площею 350,00 кв. м. на вул. Дмитрівській, 38,40 у Шевченківському районі м. Києва.

Як встановлено судом, 04.02.2010 між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке перейменовано на Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - відповідно до п. 2 Положення про Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 30.09.2013 № 1717 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Твінс» було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 218 від 18.04.2008, відповідно до якої на підставі абзацу 8 п.5 додатку 18 рішення Київської міської ради від 06.03.2009р. №124/1179 (із змінами) та рішення постійно діючої комісії з питань пайової участі КМДА від 03 лютого 2010, розмір пайового внеску згідно з договором від 18.04.2008 №218 підлягає коригуванню та, відповідно до розрахунків 2, 3, 4 та 5 від 03.02.2010 року, становить 13323,61 тис.грн. Дані розрахунки є невід'ємною частиною цієї додаткової угоди та договору від 18.04.2008 №218 (копія додаткової угоди подана відповідачем 25.07.2017).

Суд зазначає, що при розрахунку обсягу пайової участі в договорі пайової участі від 18.04.2008 №218 та в подальшому при визначені розміру заборгованості з урахуванням вимог договору застосовується єдина методика.

Судом встановлено, що розмір пайового внеску за договором №218 (з урахуванням скоригованого розміру пайового внеску за додатковою угодою №1 від 04.02.2010) було розраховано відповідно до рішення Київської міської ради від 06.03.2009 №124/1179 (із змінами, внесеними рішеннями Київради «Про пайову участь (внески) інвесторів (забудовників) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва»).

За змістом п. 6.1. Порядку визначення розмірів пайової участі (внесків) забудовників (інвесторів) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва, що є додатком №18 до рішення Київської міської ради від 06.03.2009 №124/1179, розмір пайової участі забудовника (інвестора) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста з урахуванням оцінки соціально-економічного значення проектів будівництва для міста розраховується за наступною формулою:

B o b = n j х s х k, де

B o b - розмір пайової участі забудовника (інвестора) при реалізації проекту будівництва в j-й галузі народногосподарського комплексу міста;

n j - норматив розміру пайової участі забудовників (інвесторів) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва з урахуванням оцінки соціально-економічного значення проектів будівництва для міста в j-й галузі народногосподарського комплексу, їх функціонального призначення;

s - загальна площа об'єкта, для якого визначається розмір внеску;

k - узагальнюючий коригуючий коефіцієнт.

Узагальнюючий коригуючий коефіцієнт (k) розраховується за наступною формулою:

k = k з х I i, де

k з - зональний коефіцієнт;

I i - індекс, що враховує інфляцію з 01.01.2009 до початку місяця, в якому здійснюється розрахунок.

Як встановлено судом, згідно з п.3.3 договору, договору, не пізніше ніж за десять днів до сплати останньої частки пайового внеску, забудовник повинен звернутись до Головного управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою про визначення остаточної суми пайового внеску, скоригованої на індекс інфляції від дати розрахунку.

Згідно з п. 3.4. договору, не пізніше ніж за три дні до сплати останньої частки пайового внеску забудовник повинен отримати у Головному управлінні економіки та інвестицій розрахунок остаточної суми пайового внеску, що підлягає сплаті за цим договором з урахуванням індексу інфляції від дати розрахунку.

За змістом п. 3.11. договору в редакції додаткової угоди №1, сума платежу на момент здійснення оплати коригується на індекс інфляції з моменту здійснення розрахунку пайового внеску.

Як встановлено судом, пункт 4.1 договору в редакції додаткової угоди №1 від 04.02.2010, у випадку порушення зазначених в п.3.1 зазначеного вище договору строків сплати пайового внеску: сума платежу на момент здійснення оплати коригується на індекс інфляції з моменту розрахунку пайового внеску до моменту фактичного виконання зобов'язань по його сплаті. У випадку, якщо індекс інфляції є меншим за 100% коригування суми первинного платежу не відбувається; забудовник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка від заборгованості пайового внеску, зазначеного у п.2.1 цього договору за кожен день прострочення. Пеня, що передбачена даним пунктом Договору, нараховується протягом усього строку прострочення без будь-яких обмежень строків нарахування».

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Так, норми ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюють міру відповідальності боржника за порушення ним грошового зобов'язання.

За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Як вбачається з договору №218 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва від 18.04.2008 в редакції додаткової угоди №1 від 04.02.2010, а також з Порядку визначення розмірів пайової участі (внесків) забудовників (інвесторів) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва, що є додатком №18 до рішення Київської міської ради від 06.03.2009 №124/1179, з урахуванням якого до договору №218 на підстав додаткової угоди №1 було внесено зміни, інфляційні нарахування на суму сплати частини пайового внеску в даному разі є елементом вартості пайового внеску, що підлягає сплаті.

Так, сторонами договору погоджено графік виконання позивачем обов'язку зі сплати пайового внеску на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, відповідно до якого позивач як інвестор сплачує такий внесок поетапно (щомісячно), але до моменту прийняття завершеного будівництвом об'єкта в експлуатацію. Такі умови договору, за висновками суду, погоджені сторонами, аби не обтяжувати інвестора значними зобов'язаннями по сплаті пайового внеску на розвиток інфраструктури міста шляхом одноразової сплати повної суми коштів, що складає вартість пайового внеску. Разом з тим, забудовник (інвестор) повинен сплачувати протягом погодженого в договорі періоду визначену суму коштів (що разом складає пайовий внесок) з урахуванням індексу інфляції, що, за погодженням сторін, виходячи зі змісту договору, є одним з елементів визначення вартості пайового внеску, а не мірою відповідальності за неналежне виконання зобов'язань.

Тобто, передбачений договором обов'язок забудовника (інвестора) сплачувати пайовий внесок з урахуванням індексу інфляції протягом усього періоду до моменту фактичної оплати, по суті, є погодженим сторонами механізмом визначення розміру пайового внеску, метою застосування якого є визначення суми оплати в такий спосіб, який забезпечує врахування знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів. Законом не заборонено визначення сторонами договору вартості (ціни) шляхом обумовлення врахування можливих інфляційних втрат з метою забезпечення майнового інтересу кредитора від знецінення грошових коштів. При цьому, погоджений сторонами порядок визначення розміру пайового внеску шляхом застосування індексу інфляції не є заходом відповідальності боржника, який передбачений ст. 625 Цивільного кодексу України, та який передбачає право кредитора вимагати від боржника сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у випадку настання прострочення виконання грошового зобов'язання.

По суті, вказана норма спрямована на захист майнового інтересу кредитора у разі настання прострочення з виконання грошового зобов'язання у тому випадку, коли сторонами, зокрема, погоджено вартість товару/послуги/роботи у конкретній заздалегідь визначеній сумі коштів. У такому разі, кредитор, маючи право вимагати сплати саме такої вартості, у разі прострочення сплати боржником має право на сплату боргу, починаючи з дня прострочення і до моменту фактичного виконання обов'язку боржником, з урахуванням інфляційних втрат. Таким чином, ст. 625 ЦК передбачає встановлену законом форму захисту прав кредитора у разі невиконання грошового зобов'язання. Водночас, враховуючи, що сторони не обмежені у погодженні умов договору, крім випадків коли наявні ті чи інші заборони, передбачені законом, суд дійшов висновку, що сторони в оспорюваному договорі погодили механізм визначення розміру пайового внеску та разом з тим механізм захисту інтересів кредитора від можливого знецінення грошових коштів шляхом погодження застосування індексу інфляції до моменту фактичного виконання зобов'язання, та таким чином конкретизували той порядок захисту кредитора від прострочення виконання грошового зобов'язання, який встановлений законом.

В той же час, позивач як інвестор, на якого покладено обов'язок зі сплати пайового внеску на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва не був позбавлений можливості повністю сплатити вартість визначеного йому пайового внеску одноразово, без подальшої сплати інфляційних нарахувань.

Відтак, доводи позивача про те, що викладені у п.п. 3.3., 3.4., 3.11, 4.1 договору пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва №218 від 18.04.2008 у редакції додаткової угоди №1 від 04.02.2010 умови передбачають, що розрахунок інфляційних нарахувань як міри відповідальності здійснюється не з моменту прострочення виконання зобов'язання, а з моменту виникнення зобов'язання зі сплати пайового внеску (з моменту розрахунку пайового внеску), є необґрунтованими.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем існування передбачених приписами ст. 203 Цивільного кодексу України обставин, які в силу ст. 215 Цивільного кодексу України є підставами для визнання недійсними пунктів 3.3., 3.4., 3.11, 4.1 договору пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва №218 від 18.04.2008, викладених у редакції додаткової угоди №1 від 04.02.2010.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на недоведеність викладених у позові обставин, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Твінс" до Департаменту економіки та інвестиції виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання договору частково недійсним не підлягає задоволенню.

При цьому, у поданій 25.07.2017 заяві відповідач вказує на сплив позовної давності у даній справі, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 256 та 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності за змістом ст. 261 Цивільного кодексу України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому, за приписами ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29 травня 2013 року N 10, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Разом з тим, з огляду на відсутність підстав для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Твінс" про визнання договору частково недійсним, відсутні і підстави для застосування позовної давності у даній справі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відмовою в позові, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 21.08.2017

Суддя І.М. Отрош