РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2017 Справа №910/12757/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДСВ ЛОГІСТИКА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сатіс ЛТД»

про стягнення 10 504,38 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

За участю представників:

від позивача: Лепехо О.В. - по дов. №б/н від 03.03.2017р.

від відповідача: не з»явилися

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДСВ ЛОГІСТИКА" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сатіс ЛТД» про стягнення 10 504, 38 грн., із яких: 6000 грн. сума основного боргу, 177, 94 грн. -3% річних, 906, 40 грн. - інфляційні, 1620, 04 грн. - пеня., 1800 грн. - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасної оплати послуг відповідно до умов договору від 22.09.2016р. транспортного експедирування в міжнародному сполучені № RC-1527.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.08.2017 порушено провадження у справі № 910/1275/17 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 28.08.2017.

Представник позивача позовні вимоги в судовому засіданні підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 28.08.2017 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення представнику ухвали суду 08.08.2017р.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України

В судовому засіданні 28.08.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10.10.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДСВ ЛОГІСТИКА" (далі - позивач, експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сатріс ЛТД» (далі - відповідач, замовник) укладено договір транспортного експедирування в міжнародному сполучені RC-1527.

Відповідно до п. 1.1 якого за цим договором експедитор за плату і за рахунок замовника організовує виконання визначених договором транспортно - експедиційних послуг у міжнародному сполучені, пов»язаних з перевезенням та митним оформленням вантажу у відповідності з умовами, узгодженими сторонами у заявках до даного договору, які є невід»ємною частиною договору, а замовник зобов»язується оплачувати надані позивачем послуги.

Відповідно до п. 6.2 договору замовник здійснює платежі в національній валюті згідно наданих експедитором рахунків - фактур протягом 21 (двадцять одного) календарного дня на умовах 50% оплати, після отримання оригіналів документів та 50% протягом 21 календарного дня з дати виставлення відповідного рахунку - фактури.

На виконання умов договору позивачем відповідно до умов договору та заявки №б/н від 22.09.2106р. були надані відповідачу послуги у відповідності з умовами погодженими в заявці за маршрутом Познань Польща, Варшава Польща, Київ Україна, що підтверджується CMR б/н , CMR 280916.

За результатами наданих послуг відповідачу був виставлений позивачем акт здачі - приймання робіт №7665 від 04.10.2016р. та рахунок №7985 від 04.10.2016р. на суму 26 000 грн.

Позивач зазначав, що відповідачем частково оплачено вказаний рахунок, а саме відповідач сплатив позивачу грошові кошти в сумі 20 000 грн. платіжним дорученням №2435 від 16.01.2017р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідачем не виконано своїх зобов'язань щодо своєчасної оплати послуг з транспортного експедирування відповідно до договору на транспортно-експедиторське обслуговування № RC-1527 від 16.01.2016 на загальну суму 6 000 грн., у зв'язку із чим ним нараховано та заявлено до стягнення з останнього 177,94 грн. - 3% річних, 906,40 грн. - інфляційні втрати, 1620,04 грн. - пеня та 1800 грн. - штраф.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСВ ЛОГІСТИКА" підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення 22.09.2016р Договору на транспортно-експедиторське обслуговування №RC-1527 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю "ДСВ ЛОГІСТИКА" було надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Сатіс ЛТД" послуги з організації та забезпечення перевезення вантажів за маршрутом Познань Польща, Варшава Польща, Київ Україна, що підтверджується CMR б/н , CMR 280916.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатом наданих Відповідачу послуг, Товариством з обмеженою відповідальністю "ДСВ ЛОГІСТИКА" останньому були виставлений акт здачі - приймання робіт №7665 від 04.10.2016р. та рахунок №7985 від 04.10.2016р. на суму 26 000 грн.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору на транспортно-експедиторське обслуговування № RC-1527 від 16.01.2016, не здійснив повну оплату за надані послуги, тобто не виконав свої зобов'язання, а тому позовні вимоги щодо стягнення 6 000 грн. - сума основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем оплати за надані послуги вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному розмірі.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов"язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов'язання в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, наданий Позивачем, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних по оплаті наданих послуг у розмірі 906,40 грн. вважає, що ця частина позовних вимог також підлягає задоволенню у повному розмірі.

Таким чином, Суд зазначає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСВ ЛОГІСТИКА" в частині стягнення 177, 94 грн. - 3% річних та 906,40 грн. - інфляційних нарахувань є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з позивача 1620.04 грн. пені та 1800 грн. штрафу.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п. 5.6 договору відповідач за несвоєчасну оплату послуг сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за весь період прострочення без обмеження в шість місяців та штраф у розмірі 30% від суми заборгованості за користування цими коштами.

Суд, перевіривши розрахунок пені та штрафу, у зв'язку з неналежним виконанням умов договору на транспортно-експедиторське обслуговування № RC-1527 від 16.01.2016 в частині сплати вартості наданих послуг вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня та штраф.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сатіс ЛТД» (03083, м. Київ, вул. Червонопрапорна (Пирогівський шлях) 34, код 37250883) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСВ ЛОГІСТИКА" (03148, м. Київ, вул.. С. Сосніних, 7, літера «Д», код 38857571) суму основного боргу у розмірі 6 000 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 177 грн. 94 коп., , інфляційні втрати у розмірі 906 грн. 40 коп., пеню в сумі 1620 грн. 04 коп., , штраф в сумі 1800 грн. та судовий збір у розмірі 1 600 грн.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене та підписане - 01.09.2017.

Суддя Трофименко Т.Ю.