Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 серпня 2017 року Справа № 927/670/17

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Цимбал-Нарожної М.П., розглянувши матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства Укрнафта

Несторівський пров.3/5, м. Київ, 04053

в особі структурного підрозділу

Нафтогазовидобувного управління Чернігівнафтогаз,

вул. Вокзальна, 1, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Чернігівгаз

вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021

про визнання укладеним договору;

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник;

від відповідача: ОСОБА_2 - представник;

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» в особі структурного підрозділу Нафтогазовидобувного управління Чернігівнафтогаз звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Чернігівгаз» про визнання укладеним з 01.05.2016 Договору №б/н про надання послуг з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами для власних потреб та технологічних втрат/витрат, обсягів розбалансування розподільчих підприємств на 2016-2017 роки.

Свої вимоги позивач обґрунтовує з посиланням на положення Кодексу газотранспортної системи, ЗУ «Про ринок природного газу», ЗУ «Про трубопровідний транспорт» та постанови НКРЕКП від 30.09.2015 за №2516, де передбачено обовязок для керівників операторів газотранспортної та/або газорозподільних систем, газопостачальних підприємств, оптового продавця природного газу та газодобувних підприємств укладати договори на транспортування (переміщення) природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 18.07.2017 порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 25.07.2017, після чого в судовому засіданні оголошувались перерви до 08.08.2017 і 21.08.2017 відповідно до ст.77 ГПК України.

Суд перейшов до розгляду спору по суті в судовому засіданні 25.07.2017.

Відповідач надав відзив на позов, яким проти позову заперечує та зазначає, що укладення спірного договору не засновано на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом; не існує прямої вказівки закону щодо обов'язковості укладення даного договору; не існує угоди сторін про передачу спору про укладення спірного договору на вирішення суду, відсутній відповідний попередній договір, передбачений ст. 187 Господарського кодексу України. Виходячи з викладеного, відповідач просить відмовити в позові в повному обсязі.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне:

Порядок укладення договорів передбачений ст.ст. 638-650 Цивільного кодексу України, ст.ст. 179-187 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Позивачем 04.01.2017 на адресу Відповідача (ПАТ «Чернігівгаз») направлено для укладення підписаний представником Позивача проект договору №б/н про надання послуг з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами (далі - Договір).

Відповідно до предмету Договору ПАТ «Укрнафта» від імені якого діє НГВУ «Чернігівнафтогаз» (виконавець за договором) зобовязувалося надати ПАТ «Чернігівгаз» (замовник за договором) послуги з переміщення власними внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу, який постачається Замовником для забезпечення власних потреб та технологічних втрат/витрат, обсягів розбалансування газорозподільчих підприємств до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобовязувався внести плату за надані послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами в розмірі, у строки і порядку, які передбачені умовами даного Договору.

ПАТ «Чернігівгаз» листом за №6г 01.1-СЛ-514 від 25.01.2017 повернув без підпису вказаний проект договору з огляду на те, що відсутні правові підстави як для його укладання, так і для застосування вказаних у ньому тарифів.

Свою позицію Відповідач обґрунтовує тим, що Позивач не може надавати послуги з переміщення природного газу внутрішньо - промисловими трубопроводами, так як законодавчими актами, які регламентують правові засади функціонування ринку природного газу, переміщення природного газу не визначається як окремий вид діяльності, а є складовою як транспортування, так і розподілу природного газу (господарської діяльності, яка підлягає ліцензуванню) та посилається на позицію, яку займає Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (лист № 7699/10/7-16 від 29. 07. 2016 р.) суть якої зводиться до того, що «вартість переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами відноситься на собівартість видобутку газу і враховується у ціні природного газу власного видобутку, оскільки переміщення вуглеводнів внутрішньопромисловими трубопроводами та їх підготовка є складовою частиною технологічного процесу видобутку вуглеводневої сировини, а не відокремленим видом господарської діяльності. Повна собівартість видобутого природного газу формується з урахуванням витрат, зокрема, пов'язаних з операційною діяльністю по видобутку природного газу, у тому числі - витрат на утримання та обслуговування внутрішньо-промислових трубопроводів». Крім того, відповідач зазначає, що він оплачує оператору газотранспортної системи - ПАТ «Укртрансгаз» вартість послуг транспортування природного газу на підставі укладеного між ними договору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач зобовязаний укласти договір про надання послуг з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами в редакції позивача, виходячи з приписів ч. 3 ст. 179, ст.180, 181 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 306, ст.627, 628, 631, 638, 901 Цивільного кодексу України, положень Закону України Про ринок природного газу, Кодексу газотранспортної системи, положень постанови НКРЕКП від 12.01.2015 № 9 Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом та постанови НКРЕКП від 16.02.2017 № 201 Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності на ринку природного газу. Крім того, діюче законодавство не виключає можливості здійснення транспортування/переміщення природного газу системою внутрішньопромислових трубопроводів для субєктів ринку природного газу, до яких зокрема відносяться газопостачальні підприємства. Відповідно до пункту 13 Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обовязки (далі Алгоритм), затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2516, при розрахунку нормативів перерахування коштів застосовуються планові обсяги постачання природного газу за кожною категорією споживачів на відповідний розрахунковий період відповідно до умов укладених договорів із оптовим продавцем природного газу, операторами газотранспортної та газорозподільних систем, а у випадку використання газопостачальними підприємствами промислових трубопроводів газодобувних підприємств згідно з умовами укладених договорів із відповідними газодобувними підприємствами.

Крім того, позивач посилається на пункти 19, 20 і 29 Алгоритму.

Вищезазначені твердження позивача, як підстава для спонукання відповідача укласти договір про надання послуг з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами № 3-Г від 29.12.2016 не можуть бути прийняті судом з наступних підстав:

Відповідно до частини 1 статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтями 626, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами (статті 628, 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно частини третьої статті 179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обовязковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обовязком для субєкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обовязковості укладення договору для певних категорій субєктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

У відповідності до ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Отже, в даному випадку позивачу, крім іншого, необхідно довести наявність правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, передбачених ч.2 ст.649 ЦК України, та/або наявність державного замовлення, та/або наявність прямої вказівки закону, яка би встановлювала обов'язковість укладення спірного договору, передбаченої ст.ст. 179, 187 ГК України.

Відповідно до ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень). Проте, позивач не надав доказів щодо наявності державного замовлення для укладення спірного Договору та не зазначив пряму норму Закону України, яка б встановлювала обовязковість укладення спірного Договору.

Крім того, суд не приймає посилання позивача на положення постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2516, якою затверджено Алгоритм, оскільки остання є підзаконним нормативно-правовим актом, в той час як відповідно до ч. 3 ст.179 Господарського кодексу України, обовязковість укладення господарського договору повинна встановлюватися прямою вказівкою закону.

Разом з тим, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу визначає Закон України «Про ринок природного газу».

Відповідно до статей 4 та 33 Закону України "Про ринок природного газу» постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 за №2493 затвердженого Кодекс газотранспортної системи (далі - Кодекс).

Цей Кодекс розроблено відповідно до Законів України "Про ринок природного газу", "Про метрологію та метрологічну діяльність", "Про трубопровідний транспорт", "Про нафту і газ", "Про природні монополії" та інших нормативно-правових актів; цей Кодекс є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України; дія цього Кодексу поширюється на всіх субєктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності.

Згідно з частиною ч.1 ст. 306 Господарського Кодексу України, транспортування продукції трубопроводами є окремим видом господарської діяльності, що регулюється зокрема нормами даного Кодексу.

Пунктом 45 ч. 1 ст. 1 Закону України Про ринок природного газу визначено, що транспортування природного газу господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і повязана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу; газотранспортна система технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма обєктами і спорудами, повязаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу.

Статтею 1 Закону України Про трубопровідний транспорт визначено поняття магістральних та промислових трубопроводів (приєднані мережі), зокрема, магістральний трубопровід технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об'єктами і спорудами, зв'язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів.

У відповідності до ст. 13 Про трубопровідний транспорт, діяльність, пов'язана з проектуванням, будівництвом, ремонтом та експлуатацією об'єктів трубопровідного транспорту, здійснюється на підставі ліцензії. Ліцензії видаються в порядку, встановленому законодавством.

В силу ст. 32 Закону України Про ринок природного газу, транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобовязується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобовязується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором. Оператор газотранспортної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів транспортування природного газу із замовниками. Оператор газотранспортної системи зобовязаний забезпечити надання послуг, що відповідають потребам ринку природного газу, зокрема послуги транспортування природного газу з або без гарантії реалізації права користування потужністю, послуги транспортування природного газу на різні періоди тривалості тощо.

Відповідно до п. 4 глави 3 розділу І Кодексу, експлуатацію газотранспортної системи здійснює виключно оператор газотранспортної системи.

Замовник послуг транспортування юридична особа або фізична особа-підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) (п. 5 глави 1 розділу І Кодексу).

У відповідності до п. 5 Кодексу газотранспортної системи, договір транспортування договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

Відповідно до ч.1 статті 23 Закону України Про ринок природного газу, оператор газотранспортної системи є юридичною особою, яка не є складовою вертикально інтегрованої організації і здійснює свою господарську діяльність незалежно від діяльності з видобутку, розподілу, постачання природного газу, діяльності оптових продавців. Оператор газотранспортної системи не може провадити діяльність з видобутку, розподілу або постачання природного газу.

Оператор газотранспортної системи (далі Оператор ГТС) субєкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників) (п.1 глави 1 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем).

Отже, нормами чинного законодавства визначено, що транспортування природного газу може здійснюватись лише в межах газотранспортної системи, на підставі договору, укладеного з оператором газотранспортної системи.

Відповідач - ПАТ «Чернігівгаз» здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу в межах території міста Чернігів та Чернігівської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ПАТ «Чернігівгаз», відповідно до постанови НКРЕКП за №807 від 19.06.2017.

Постановою НКРЕКП за №1640 від 28.05.2015, відповідно до Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та Указу Президента України від 10 вересня 2014 року № 715 «Про затвердження Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», анульовано на підставі заяви ПАТ «Чернігівгаз» ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом з 01 липня 2015 року.

В грудні 2016 року відповідач придбавав природний газ для власних потреб, що підтверджується укладеними з ТОВ РГК ТРЕЙДІНГ договорами за № ЧНВТВ-02-2017-132 і за №ЧН-В-02-2017-112 від 26.12.2016 купівлі-продажу природного газу.

Оператором газотранспортної системи України, відповідно до постанови НКРЕКП від 28.02.2013 № 211 Про видачу ліцензії з транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ трубопроводами ПАТ "УКРТРАНСГАЗ", є ПАТ Укртрансгаз.

Враховуючи положення ст.32 ЗУ "Про ринок природного газу", 17.12.2015 між ПАТ Укртрансгаз та відповідачем, як Замовником послуг транспортування, укладеного договір на транспортування природного газу №, відповідно до типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2497.

Згідно з умовами вказаного договору ПАТ Укртрансгаз надає відповідачу послуги з транспортування природного газу, а саме: послуги замовленої потужності в точках входу та виходу до/з транспортної системи; послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій; послуги балансування природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї. Строк дії договору до 31.12.2016. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Докази дострокового розірвання чи припинення зазначеного договору в матеріалах справи відсутні.

Отже, відповідачем були укладені договори на транспортування природного газу саме з ПАТ Укртрансгаз, як оператором газотранспортної системи України.

Позивач зазначає, що він не здійснює транспортування природного газу магістральними трубопроводами та/чи газотранспортною системою, а надає свої внутрішньопромислові трубопроводи для переміщення природного газу від точки виходу від газотранспортної системи ПАТ «Укртрансгаз» (Мринське виробниче управління підземного зберігання газу Управління магістральних газопроводів «Киівтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз») до точок входу ГТС до газорозподільної системи (ГРС) ПАТ «Чернігівгаз» (газорозподільче підприємство).

Зазначені обставини є підставою, на думку позивача, для укладення Договору на переміщення газу від виходу ГТС до входу ГРС відповідача і зазначена послуга підлягає оплаті відповідачем. Суд не погоджується з вищевикладеним та зазначає наступне.

Пунктом 2.1 Статуту Публічного акціонерного товариства Укрнафта, який затверджено рішенням загальних зборів акціонерів протокол № 11 від 22.03.2011 визначено, що метою діяльності Товариства є видобуток нафти й газу, забезпечення споживачів продуктами переробки нафти та газу, виготовлення іншої продукції, що забезпечує потреби ринку енергоресурсів, впровадження винаходів та інших новацій в різні сфери господарської діяльності та міжнародного бізнесу; пошук та розвідка нових родовищ нафти та газу; переробка нафти й газу; проведення будь-яких видів виробничо-комерційної діяльності, не забороненої чинним законодавством України, з метою отримання прибутку.

Згідно з п. 1.2. Положення про Нафтогазовидобувне управління Чернігівнафтогаз Публічного акціонерного товариства Укрнафта, яке затверджено наглядовою радою ПАТ Укрнафта, протокол № 12/2011 від 28.12.2011, Нафтогазовидобувне управління Чернігівнафтогаз входить до складу ПАТ Укрнафта на правах структурної одиниці (філії) і діє на підставі даного положення.

Головною метою Нафтогазовидобувного управління Чернігівнафтогаз є, зокрема, видобуток нафти з конденсатом й газу, забезпечення споживачів продуктами переробки нафти й газу, виготовлення іншої продукції, що забезпечує потреби ринку енергоресурсів, впровадження винаходів та інших новацій в різні сфери господарської діяльності та міжнародного бізнесу; пошук та розвідка нових родовищ нафти та газу; підготовка, переробка нафти й газу; проведення будь-яких видів виробничо-комерційної діяльності, не забороненої чинним законодавством України, з метою отримання прибутку.

Таким чином, із аналізу статутних документів позивача слідує, що Публічне акціонерне товариство Укрнафта, в тому числі і його структурний підрозділ Нафтогазовидобувне управління Чернігівнафтогаз Публічного акціонерного товариства Укрнафта, є газовидобувним підприємством.

Так, внутрішньопромислові газопроводи, якими позивач пропонує відповідачу здійснювати переміщення газу до ГРС Відповідача є складовою частиною технологічного процесу видобутку вуглеводної сировини, і не є відокремленим видом господарської діяльності, а тому переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) не відноситься до виду господарської діяльності з транспортування природного газу. Вартість транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами відноситься на собівартість видобутку газу і повинна враховуватись у ціні на газ власного видобутку.

Вищезазначене також підтверджується і листами НКРЕКП № 5902/16.2.1/716 від 13.06.2016, № 4519/16.2.1/7-16 від 10.05.2016, № 7384/16.2.1/7-16 від 21.07.2016.

Що стосується моменту/місця/точки передачі газу, слід зазначити наступне.

Оператор газотранспортної системи здійснює надання послуг транспортування природного газу з моменту отримання природного газу в точці входу та до моменту передачі природного газу в точці виходу (пункт 7 глави 3 розділу І Кодексу).

Відповідно до пункту 43 статті 1 Закону України Про ринок природного газу, точка входу визначена точка у газотранспортній системі, в якій природний газ надходить до газотранспортної системи від обєктів, повязаних із видобутком природного газу, газосховища, установки LNG, а також від інших газотранспортних або газорозподільних систем.

Згідно з п. 42 ст. 1 Закону України Про ринок природного газу, точка виходу визначена точка у газотранспортній системі, в якій оператор газотранспортної системи доставляє природний газ, що знаходиться у газотранспортній системі, до іншої газотранспортної або газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або споживача, приєднаного до газотранспортної системи, або до обєкта, повязаного із видобутком природного газу.

У відповідності до пункту 5 розділу 1 глави I Кодексу газотранспортної системи, віртуальна торгова точка (віртуальна точка, на якій відбувається передача природного газу) точка входу/виходу в газотранспортній системі з невизначеним фізичним розташуванням, на якій здійснюються торгові та інші комерційні операції на ринку природного газу між оптовими продавцями та оптовими покупцями/постачальниками природного газу та відносно якої оператор газотранспортної системи здійснює адміністрування таких точок.

Оформлення актів приймання-передачі природного газу між оператором газотранспортної системи та оператором суміжної системи або прямим споживачем здійснюється відповідно до вимог розділу III, технічної угоди (за наявності) та з урахуванням такого: приймання-передача природного газу між оператором газотранспортної системи та оператором газорозподільної системи відбувається в точках комерційного обліку газу на газорозподільних станціях і оформлюється актами приймання-передачі, що підписуються представниками цих сторін не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним (підпункт 4 пункт 2 глави 7 розділу III Кодексу).

Відповідно до п. 3.1. договорів купівлі-продажу природного газу за № ЧНВТВ-02-2017-132і за №ЧН-В-02-2017-112 від 26.12.2016, укладених відповідачем з продавцем природного газу ТОВ РГК ТРЕЙДІНГ, продавець передає покупцю природний газ у віртуальній точці в газотранспортній системі, в якій здійснюється передача природного газу. Право власності на природний газ переходить від продавця до покупця у віртуальній точці в газотранспортній системі, в якій здійснюється передача природного газу. Після переходу права власності на природний газ покупець несе всі ризики і бере на себе відповідальність, повязану з правом власності на природний газ.

Відповідно до п.2.7 Договору № транспортування природного газу оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або передавати газ в точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів.

Враховуючи вищевикладені положення Кодексу газотранспортної системи та враховуючи умови Договорів, надання послуг з транспортування природного газу з моменту отримання природного газу в точці входу та до моменту передачі природного газу в точці виходу здійснює оператор газотранспортної системи, яким не є позивач.

Що стосується посилань позивача на Пункти 13, 19, 20 та 29 Алгоритму, суд не приймає їх до уваги, оскільки там передбачена можливість (не обов'язок) на укладення договорів щодо використання промислових трубопроводів. Крім того, відсутні посилання на укладення договорів переміщення природного газу.

Надані позивачем акт приймання передачі газу від 03.05.2017, який підписано між НГВУ Чернігівнафтогаз та Мринським ВУ ПГЗ, та роздруківка з офіційного сайту ПАТ Укртрансгаз щодо віртуальних точок входу/виходу до/з газотранспортної системи свідчать про відносини транспортування природного газу між позивачем та ПАТ Укртрансгаз, а не між позивачем та ПАТ Чернігівгаз відповідачем у даній справі.

Також слід зазначити, що умови проекту Договору щодо визначення ціни (тарифу на переміщення природного газу ), не відповідають вимогам чинного законодавства.

У відповідності до ч. 3 ст. 189 Господарського кодексу України, субєкти господарювання застосовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни.

Державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку.

Згідно з статтею 4 Закону України Про ринок природного газу, державне регулювання, формування та реалізацію державної політики на ринку природного газу здійснює Регулятор Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Положенням про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженим Указом Президента України від 10.09.2014 № 715/2014, комісія, зокрема, встановлює тарифи на транспортування природного газу і газу (метану) вугільних родовищ магістральними та розподільними трубопроводами.

Відповідно до п. 2.4. проекту Договору, запропонованого позивачем, на час підписання договору тариф на послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами виконавця, згідно постанови НКРЕКП № 3159 від 29.12.2015 встановлюється в розмірі 52,10 грн, крім того ПДВ 10,42 грн, всього 62,52 грн за 1000 куб.м. газу.

Відповідно до п. 6.1. проекту Договору, тариф на переміщення природного газу визначається як різниця між загальним тарифом на транспортування природного газу для споживачів України та тарифом ПАТ Чернігівгаз, що встановлюються Регулятором.

З положень постанови НКРЕКП № 2259 від 15.12.2016 Про внесення змін до додатка до постанови НКРЕКП від 29.12.2015 № 3159 вбачається, що викладений у новій редакції додаток містить тарифи на транспортування природного газу магістральними трубопроводами для ПАТ Чернігівгаз відповідно до ліцензованої діяльності газорозподільних підприємств.

Постановою НКРЕКП від 29.12.2015 № 3159, зі змінами внесеними постановою НКРЕКП № 1610 від 27.09.2016, встановлено тариф транспортування природного газу для ПАТ Чернігівгаз. Постанова НКРЕКП від 29.12.2015 № 3159 втратила чинність на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 395 від 28.03.2017.

Отже, вказаною постановою НКРЕКП від 29.12.2015 № 3159, зі змінами та доповненнями, встановлювався загальний тариф на транспортування природного газу і тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами.

Вищезазначеною постановою НКРЕКП, вартість послуг ПАТ Укрнафта з переміщення/транспортування природного газу внутрішньопромисловими газопроводами не затверджувалась Регулятором ринку природного газу НКРЕКП.

ПАТ "Укрнафта" не є Оператором ГТС, а тому застосування тарифу на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, що затверджені для іншої юридичної особи суб'єкта ринку природного газу (ПАТ "Укртрансгаз") до вартості послуг з внутрішньопромисловими мережами є неправомірним.

Враховуючи положення ч.3 ст. 35 ГПК України, суд не приймає посилання позивача на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.12.2016 у справі № 917/1248/16 та постанову Вищого господарського суду України від 16.03.2017 року у справі № 917/1248/16, постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.01.2017 у справі №917/1252/16, постанову Вищого господарського суду України від 22.03.2017 у справі 917/1244/16, оскільки у зазначених справах був інший склад учасників та предмет спору.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 34 цього ж Кодексу, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відтак, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у звязку з їх безпідставністю, необґрунтованістю та неправомірністю.

Частиною 6 ст. 84 ГПК України передбачено, що в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Згідно статті 49 ГПК України та Закону України „Про судовий збір, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, ст.82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Повний текст рішення підписано 28 серпня 2017 року

Суддя М.П. Цимбал-Нарожна