ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року Справа № 922/3468/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Картере В.І. (доповідач),

суддів: Губенко Н.М.,

Кролевець О.А.

за участю

ОСОБА_2

та представників:

позивача - ОСОБА_3,

відповідача - Цимбалюк С.В.,

третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи ОСОБА_2

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.03.2017

у справі № 922/3468/16 господарського суду Харківської області

за позовом Фізичної особи ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобіліст"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Департаменту реєстрації Харківської міської ради

про визнання недійсним рішення загальних зборів та визнання недійсною нової редакції (змін) до Статуту

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Фізична особа ОСОБА_2 звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобіліст" (далі - Товариство) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Департаменту реєстрації Харківської міської ради, в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просила визнати недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства, оформленого протоколом загальних зборів учасників Товариства № 2 від 29.06.2016, та визнати недійсною нову редакцію (змін) до Статуту Товариства, прийняту на підставі протоколу № 2 від 29.06.2016.

Звертаючись з позовом у даній справі, позивач обґрунтовував його тим, що рішення загальних зборів учасників Товариства від 29.06.2016 прийняте з порушенням положень ст. 61 Закону України "Про господарські товариства" та Статуту Товариства, оскільки позивач не був повідомлений в установленому законом порядку про скликання та проведення загальних зборів учасників Товариства 29.06.2016, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача та є підставою для визнання даного рішення недійсним.

Заперечуючи проти заявленого позову, Товариство стверджувало, що позивач був повідомлений належним чином про проведення загальних зборів учасників Товариства 29.06.2016, про що свідчать підписаний та складений позивачем лист-повідомлення від 29.05.2016 та підписане позивачем повідомлення від 26.05.2016 про проведення загальних зборів Товариства.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.12.2016 (суддя Макаренко О.В.) позов задоволено. Визнано недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства, оформлене протоколом загальних зборів учасників Товариства від 29.06.2016 № 2. Визнано недійсною нову редакцію (зміни) до Статуту Товариства, прийняту на підставі рішення загальних зборів учасників Товариства, оформленого протоколом від 29.06.2016 № 2.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.03.2017 (колегія суддів у складі: суддя Терещенко О.І. - головуючий, судді Сіверін В.І., Слободін М.М.) вказане рішення господарського суду від 26.12.2016 скасовано та прийнято нове, яким у позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову апеляційного господарського суду від 03.03.2017, а рішення господарського суду першої інстанції від 26.12.2016 залишити в силі. В обґрунтування касаційної скарги касатор стверджує, що судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови порушено вимоги ст.ст. 42, 43, 45, 22, 32, 34, 36, 43, 99, 101 ГПК України. Так, позивач зазначає про те, що господарським судом апеляційної інстанції взято до уваги копії листа-повідомлення від 29.05.2016 та повідомлення про проведення загальних зборів Товариства від 26.05.2016, які не є належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 32, 36 ГПК України, оскільки позивач їх вважає сфальсифікованими. Також позивач вказує про те, що наданий відповідачем висновок експертного дослідження Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 2 від 05.12.2016, який здійснено на замовлення адвоката відповідача, не є висновком судової експертизи в розумінні закону, а є письмовим доказом, який підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у даній справі відповідно до вимог ст.ст. 32, 33, 43 ГПК України.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами норм процесуального та матеріального права, Вищий господарський суд України вважає касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню виходячи з такого:

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи було встановлено, що:

- Товариство створено та зареєстровано 05.01.1998;

- відповідно до п. 2.1. Статуту Товариства (нова редакція), зареєстрованого 16.11.2006, номер запису № 1012765, учасниками товариства є громадяни України: ОСОБА_5 та ОСОБА_2;

- відповідно до п. 7.5. Статуту Товариства, статутний фонд товариства складає 182 265,00 грн. і розподілений між учасниками таким чином: ОСОБА_5 - 136 698,75 грн., що становить 75% частки статутного капіталу товариства, ОСОБА_2 - 45 566,25 грн., що становить 25% частки статутного капіталу товариства;

- 29.06.2016 відбулися загальні збори учасників Товариства, оформлені протоколом № 2 від 29.06.2016, за результатами яких ОСОБА_2 була виключена зі складу учасників товариства згідно з ст. 64 Закону України "Про господарські товариства" та прийнято нову редакцію Статуту товариства.

Приймаючи рішення про задоволення позову, господарський суд першої інстанції виходив з того, що одним із гарантованих прав учасника товариства є його участь в управлінні товариством через діяльність у вищому органі товариства - загальних зборах, а отже неповідомлення у даному випадку учасника товариства про скликання й проведення загальних зборів, на яких його виключили з учасників товариства, є безумовним порушенням його прав, передбачених ст. 10 Закону України "Про господарські товариства";

При цьому місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено факт належного повідомлення позивача про проведення загальних зборів учасників Товариства від 29.06.2016 та відповідно факт дотримання відповідачем процедури скликання зборів учасників Товариства від 29.06.2016, встановленої ст. 61 Закону України "Про господарські товариства" та Статутом Товариства.

Оцінюючи надані сторонами докази, господарський суд першої інстанції виходив з того, що ухвалами від 30.11.2016, від 08.12.2016 та від 22.12.2016 відповідача було зобов'язано надати оригінали листа-повідомлення від 29.05.2016 та повідомлення про проведення загальних зборів Товариства від 26.05.2016 з огляду на те, що позивач стверджував про фальсифікацію цих документів, а також заявляв клопотання про призначення почеркознавчої та технічної експертиз для перевірки достовірності документів, копії яких було надано відповідачем.

Враховуючи те, що відповідач на вимогу суду не надав для приєднання до матеріалів справи витребувані оригінали листа-повідомлення від 29.05.2016 та повідомлення про проведення загальних зборів Товариства від 26.05.2016, місцевий господарський суд оцінив надані відповідачем копії зазначених документів як не допустимі доказами у даній справі, а тому не взяв їх до уваги при вирішенні даного спору. Також, суд першої інстанції не визнав допустимим доказом наданий відповідачем висновок експертного дослідження Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 2 від 05.12.2016 на підтвердження доводів про те, що підпис і рукописний запис у повідомленні про проведення загальних зборів ТОВ "Автомобіліст" від 26.05.2016 та в листі-повідомленні від 29.05.2016 виконані саме позивачем.

Скасовуючи рішення господарського суду першої інстанцій про задоволення позову та відмовляючи у задоволення позову в повному обсязі, господарський суд апеляційної інстанції виходив з того, що:

- на загальних зборах учасників Товариства 29.06.2016 був присутній учасник, який володіє 75% голосів - ОСОБА_5;

- загальні збори учасників товариства Товариства відбулись за наявності кворуму та є повноважними для прийняття спірних рішень;

- наявність або відсутність ОСОБА_2 на загальних зборах учасників Товариства за умови, що такий учасник володіє лише 25% голосів, свідчить про неможливість такого учасника істотно вплинути на прийняття рішень, що оскаржуються, оскільки ОСОБА_5 на час проведення загальних зборів учасників володів 75% голосів, а для прийняття спірних рішень достатньо 50% загальної кількості голосів учасників товариства;

- висновок місцевого господарського суду про те, що відповідачем не доведено факту належного повідомлення позивача про проведення загальних зборів учасників Товариства та факту дотримання відповідачем процедури скликання зборів учасників Товариства є необґрунтованим, оскільки в ухвалі господарського суду Харківської області від 26.12.2016 зазначено, зокрема, про те, що відповідач, на вимогу суду надав на огляд господарського суду Харківської області оригінали листа-повідомлення від 29.05.2016 та повідомлення про проведення загальних зборів від 26.05.2016, а у матеріалах справи містяться належним чином засвідчені копії вказаних документів, тому вказані докази є належними та допустимим у розумінні ст. 34 ГПК України

- місцевим господарським судом безпідставно не прийнято до уваги обставини викладені у висновку експертизи № 2 від 05.12.2016, тоді як висновок експертного дослідження від 05.12.2016 № 2 складений відповідно до вимог Закону України "Про судову експертизу" та підготовлений належною особою і зміст експертного дослідження та його висновків не усуває наявності фактів встановлених у ході проведення такого дослідження.

Однак з наведеними висновками господарського суду апеляційної інстанції Вищий господарський суд України не погоджується з огляду на таке:

Право позивача, як учасника Товариства брати участь в управлінні Товариством встановлено абзацом другим частини першої статті 88 ГК України та пунктом "а" частини першої статті 10 Закону України "Про господарські товариства".

Відповідно до ст. 58 Закону України "Про господарські товариства" вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Отже, своє право на участь в управлінні товариством з обмеженою відповідальністю серед іншого учасник реалізує шляхом участі у загальних зборах товариства.

При цьому частиною 5 ст. 61 вказаного Закону про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, відповідно до абзацу 2 п. 8.5 Статуту Товариства про проведення загальних зборів товариства учасники сповіщаються у письмовій формі з вказівкою місця і часу проведення загального збору і порядку денному. Сповіщення повинне бути зроблено не менше ніж за 30 днів до скликання загальних зборів учасників.

Рішення, які приймаються загальними зборами учасників за своєю правовою природою є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин, тобто для учасників товариства.

У разі, коли внаслідок недотримання товариством вимог закону про скликання і проведення загальних зборів учасник товариства не зміг взяти участь у загальних зборах, права учасника товариства на участь в управлінні товариством є порушеними, що є правовою підставою для визнання недійсними відповідних рішень загальних зборів учасників товариства, якщо про це заявив позовні вимоги учасник.

З огляду на викладене, враховуючи предмет та підстави позову для правильного вирішення справи, господарським судам слід було встановити наявність або відсутність факту належного повідомлення позивача про скликання загальних зборів Товариства, що відбулися 29.06.2016.

Щодо обґрунтованості висновків господарський судів попередніх інстанцій стосовно факту належного повідомлення позивача про проведення оспорюваних загальних зборів Товариства, Вищий господарський суд України вважає за необхідне звернути увагу на наступне:

З урахуванням обставин справи та доводів сторін перед господарськими судами при вирішенні даного господарського спору постали питання достовірності наданих відповідачем доказів повідомлення позивача про скликання загальних зборів. Зокрема, необхідно було перевірити твердження позивача про підроблення вказаних документів.

Роз'яснення вказаних питань потребує спеціальних знань, у зв'язку з чим, відповідно до приписів ст. 41 ГПК України господарський суд був зобов'язаний призначити судову експертизу.

За приписами ст.ст. 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд першої інстанції врахував вказані приписи процесуального законодавства, однак ухвалою від 26.12.2016 відмовив у задоволенні клопотання позивача про призначення судової почеркознавчої та технічної експертизи з огляду на те, що відповідач на вимоги суду, оглянуті у судовому засіданні оригінали листа-повідомлення від 29.05.2016 та повідомлення про проведення загальних зборів Товариства від 26.05.2016, до матеріалів справи не надав. У цьому зв'язку господарським судом першої інстанції розглянуто спір за наявними в ній матеріалами з наданням їм відповідної оцінки.

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд правомірно виходив з того, що надані відповідачем копії зазначених документів не є допустимими доказами у даній справі, оскільки ствердження про їх підробку не було спростовано у порядку визначеному господарським процесуальним законодавством через невиконання саме відповідачем вимоги господарського суду про надання оригіналів документів для проведення судової експертизи.

Висновки господарського суду апеляційної інстанції щодо доведеності факту належного повідомлення позивача про скликання загальних зборів Товариства що відбулися 29.06.2016, з огляду на те, що відповідач надавав для огляду господарському суду першої інстанції відповідні оригінали документів суперечать наведеним вище приписам ст. 41 ГПК України, оскільки у разі виникнення при вирішенні господарського спору питань, роз'яснення яких потребує спеціальних знань призначення судової експертизи є обов'язковим.

При цьому, Вищий господарський суд України звертає увагу на те, що з огляду на встановлений господарським процесуальним законодавством порядок призначення судової експертизи, не може вважатися актом судової експертизи висновок спеціаліста, наданий заявникові на підставі його заяви, навіть якщо відповідний документ має назву "висновок судового експерта" або подібну до неї, оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи, а відтак місцевий господарський суд обґрунтовано розцінив як недопустимий доказ - поданий відповідачем висновок експертного дослідження Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 2 від 05.12.2016, яке здійснено на замовлення адвоката відповідача.

Що стосується посилання господарського суду апеляційної інстанції на недостатність голосів позивача для зміни результатів голосування з прийнятих оспорюваними загальними зборами Товариства рішень, то Вищий господарський суд України виходить з того, що позивачу не може бути відмовлено у задоволенні вимог про визнання недійсними рішень загальних зборів тільки з мотивів недостатності його голосів для зміни результатів голосування з прийнятих загальними зборами учасників рішень, оскільки вплив учасника на прийняття загальними зборами рішень не вичерпується лише голосуванням (відповідні роз'яснення наведені у п. 2.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин").

Слід зазначити, що участь позивача у загальних зборах не обмежується виключно голосуванням, так як голосуванню передує обговорення ним з усіма присутніми учасниками питань порядку денного, внесення обґрунтованих пропозицій та виступи учасників, що за певних обставин може істотно вплинути на загальний хід голосування та змінити його результати в порівнянні з тими результатами, які мали місце внаслідок незаконного позбавлення позивача можливості взяти участь у загальних зборах.

Отже, у даному випадку, посилання господарського суду апеляційної інстанції в обґрунтування відмови у позові на ту обставину, що присутність або відсутність позивача на загальних зборах учасників товариства не могла істотно вплинути на прийняття загальними зборами учасників товариства оспорюваного рішення є недоречним.

Крім того, Вищий господарський суду України вважає за необхідне звернути увагу на таке:

Відповідно до ч. 3 ст. 100 ЦК України учасник товариства у випадках та в порядку, встановлених установчими документами або законом, може бути виключений з товариства.

Згідно з ст. 64 Закону України "Про господарські товариства" учасника товариства з обмеженою відповідальністю, який систематично не виконує або неналежним чином виконує обов'язки, або перешкоджає своїми діями досягненню цілей товариства, може бути виключено з товариства на основі рішення, за яке проголосували учасники, що володіють у сукупності більш як 50 відсотками загальної кількості голосів учасників товариства. При цьому цей учасник (його представник) у голосуванні участі не бере.

Виключення учасника з товариства призводить до наслідків, передбачених статтями 54 і 55 цього Закону.

Виключення учасника з товариства - це передбачена законом форма корпоративної відповідальності першого перед другим, спрямована на одностороннє припинення корпоративних правовідносин за рішенням товариства за порушення учасником обов'язків, зокрема й щодо внесення вкладів до статутного капіталу. На відміну від виходу з товариства, виключення має примусовий характер і не залежить від бажання учасника та можливе лише за наявності підстав, визначених законом та установчими документами.

Як роз'яснено у п. 4.24. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" у рішенні загальних зборів про виключення учасника з господарського товариства повинні міститися обґрунтовані причини такого виключення і зазначено, які саме факти невиконання статутних обов'язків стали підставою для виключення учасника з товариства, в чому полягає систематичність невиконання учасником товариства його обов'язків, якими саме діями (бездіяльністю) учасник перешкоджає досягненню цілей товариства. Відсутність відповідних відомостей у рішенні про виключення учасника з товариства може бути підставою для визнання зазначеного рішення недійсним за позовом такого учасника. Під час вирішення питання про наявність факту перешкоджання учасником своїми діями досягненню цілей товариства необхідно встановити, чи поведінка учасника суттєво ускладнює діяльність товариства або робить її практично неможливою.

Однак, як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, оспорюване рішення загальних зборів не містить посилання на факти невиконання статутних обов'язків, які стали підставою для виключення позивача зі складу учасників Товариства.

Господарський суд апеляційної інстанції наведені вище приписи матеріального та процесуального права не врахував, що призвело до прийняття неправильного рішення про відмову у задоволенні позову.

У той же час, з огляду на наведене, рішення місцевого господарського суду у даній справі є законними та обґрунтованим, оскільки обставини, що мають значення для правильного вирішення справи судом першої інстанції встановлені з дотриманням норм господарського процесуального законодавства і до спірних правовідносин правильно застосовано наведені вище норми матеріального права .

Відповідно до ст. 1115 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно з ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.

Враховуючи викладене, оскаржена постанова господарського суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення місцевого суду слід залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.03.2017 скасувати.

Рішення господарського суду Харківської області від 26.12.2016 у справі № 922/3468/16 залишити в силі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобіліст" (61036, м. Харків, вул. Енергетична, 9-А; ) на користь Фізичної особи ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 3 307,20 грн. судового збору за подання касаційної скарги.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Харківської області.

Головуючий суддя:В. Картере
Судді: Н. Губенко
О. Кролевець