ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року Справа № 910/22219/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівКартере В.І. Кролевець О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"
на постанову відКиївського апеляційного господарського суду 16.05.2017
у справі№ 910/22219/16
Господарського судуміста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Сбербанк"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Прибуток-Інвест"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Золотий урожай" 2. Публічне акціонерне товариство "Одеський коровай"
прозобов'язання визнати вимоги та включити до проміжного ліквідаційного балансу
у судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача Разумов М.А.;
- відповідача - третіх осіб повідомлений, але не з'явився; 1. повідомлений, але не з'явився; 2. повідомлений, але не з'явився;
Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 21.08.2017, у зв'язку із відпусткою судді Барицької Т.Л., призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у справі № 910/22219/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.08.2017, у зв'язку із відпусткою судді Барицької Т.Л., для розгляду справи № 910/22219/16 визначено наступний склад суддів: головуючий суддя - Губенко Н.М. (доповідач), судді Картере В.І., Кролевець О.А.

ВСТАНОВИВ:

02.12.2016 Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прибуток-Інвест" про зобов'язання визнати вимоги у розмірі 24414801,03 дол. США, 311258434,85 рос. руб., 179157590,28 грн. та включити їх до проміжного ліквідаційного балансу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2017 у справі № 910/22219/16 (суддя Чинчин О.В.) зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Прибуток-Інвест" в особі ліквідаційної комісії визнати вимоги Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" у розмірі 24414801,03 дол. США, 311258434,85 рос. руб., 179157590,28 грн.; зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Прибуток-Інвест" в особі ліквідаційної комісії включити до проміжного ліквідаційного балансу Товариства з обмеженою відповідальністю "Прибуток-Інвест" вимоги Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" у розмірі 24414801,03 дол. США, 311258434,85 рос. руб., 179157590,28 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 у справі № 910/22219/16 (колегія суддів у складі: Калатай Н.Ф. - головуючий суддя, судді Баранець О.М., Сітайло Л.Г.) скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2017 у справі № 910/22219/16, та прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 у справі № 910/22219/16, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх судових інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Причиною виникнення даного спору є питання щодо наявності підстав для зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Прибуток-Інвест" визнати вимоги Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" та включити їх до проміжного ліквідаційного балансу.

Обгрунтовуючи підстави позову позивач послався на те, що в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами № 26-Н/12/24/ЮО/KL від 06.03.2012, № 17-В/10 від 24.06.2010 та № 18-В/10 від 24.06.2010, між позивачем та відповідачем було укладено договір застави цінних паперів від 22.05.2012; у зв'язку із невиконанням позичальниками зобов'язань за кредитними договорами № 26-Н/12/24/ЮО/KL від 06.03.2012, № 17-В/10 від 24.06.2010 та № 18-В/10 від 24.06.2010, позивач звернувся до відповідача з повідомленнями про порушення забезпеченого обтяженнями зобов'язання № 3972/5/28-2 від 24.04.2015, № 3653/5-28-2 від 16.04.2015, № 3638/5/28-2 від 16.04.2015; відповідач на вказані повідомлення не відповів, кошти позивачу не перерахував; в офіційному спеціалізованому друкованому засобі масової інформації "Бюлетень державної реєстрації" № 46 від 26.05.2016 оприлюднені відомості про прийняття засновниками відповідача рішення про припинення юридичної особи в результаті ліквідації, строк заявлення вимог кредиторами - 26.07.2016; 26.07.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою з кредиторськими вимогами (претензіями кредитора) від 25.07.2016, в якій просив визнати вимоги в розмірі 24414801,03 дол. США, 311258434,85 рос. руб. та 179157590,28 грн.; однак, на час звернення з даним позовом відповідач відповіді щодо розгляду кредиторських вимог позивача не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 110 ЦК України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Статтею 105 ЦК України передбачено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Згідно із ст. 112 ЦК України у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги. Черговість задоволення вимог кредиторів за договорами страхування визначається законом. У разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право до затвердження ліквідаційного балансу юридичної особи звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред'явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно. Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

Отже, виходячи із змісту ст. 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право звернутися до суду.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається із матеріалів справи, 24.06.2010 між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії", правонаступником якого є позивач, та Відкритим акціонерним товариством "Одеський коровай" (змінено найменування на Публічне акціонерне товариство "Одеський коровай") було укладено договори про відкриття кредитної лінії № 17-В/10 та № 18-В/10.

06.03.2012 між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії", правонаступником якого є позивач, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Золотий урожай" було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 26-Н/12/24/ЮО/KL.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Стаття 572 ЦК України встановлює, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Аналогічні положення містяться у ст.ст. 1, 19 Закону України "Про заставу".

22.05.2012, в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами № 26-Н/12/24/ЮО/KL від 06.03.2012, № 17-В/10 від 24.06.2010 та № 18-В/10 від 24.06.2010, між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії", правонаступником якого є позивач, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Прибуток-Інвест" було укладено договір застави цінних паперів.

Відповідно до п. 3.2 договору застави (в редакції договору про внесення змін № 1 до договору застави) за взаємною згодою сторін загальна вартість предмета застави складає 4353271,50 грн.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судами попередніх інстанцій, 26.05.2016 в офіційному спеціалізованому друкованому засобі масової інформації "Бюлетень державної реєстрації" № 46 оприлюднені відомості про прийняття засновниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Прибуток-Інвест" рішення про припинення юридичної особи в результаті ліквідації, строк заявлення вимог кредиторами - 26.07.2016.

26.07.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою з кредиторськими вимогами (претензіями кредитора) від 25.07.2016, в якій просив визнати вимоги в розмірі 24414801,03 дол. США, 311258434,85 рос. руб. та 179157590,28 грн.

Місцевим господарським судом встановлено, що у відзиві на позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "Прибуток-Інвест" повідомило про те, що вимоги позивача окремо включені до реєстру кредиторів, як забезпечені заставою, загальна заборгованість яких, за кредитними договорами складає 24414801,03 дол. США, 311258434,85 рос. руб. та 179157590,28 грн., та будуть задоволені у першу чергу за рахунок продажу предмета застави.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 14.12.2016 та від 28.12.2016 було зобов'язано відповідача надати докази на підтвердження розгляду заяви позивача від 26.07.2016 про визнання вимог в розмірі 24414801,03 дол. США, 311258434,85 рос. руб. та 179157590,28 грн.

Однак, Товариство з обмеженою відповідальністю "Прибуток-Інвест" вимоги ухвал Господарського суду міста Києва від 14.12.2016 та від 28.12.2016 не виконало, доказів розгляду заяви позивача від 26.07.2016 не надало.

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Прибуток-Інвест" в особі ліквідаційної комісії визнати вимоги Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" у розмірі 24414801,03 дол. США, 311258434,85 рос. руб., 179157590,28 грн., та зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Прибуток-Інвест" в особі ліквідаційної комісії включити до проміжного ліквідаційного балансу Товариства з обмеженою відповідальністю "Прибуток-Інвест" вимоги Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" у розмірі 24414801,03 дол. США, 311258434,85 рос. руб., 179157590,28 грн.

Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові виходив з того, що станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом частина вимог, на які позивач має право вже були задоволені відповідачем про що свідчать наказ ліквідатора-голови ліквідаційної комісії відповідача № 2/08 від 08.08.2016 та витяг з реєстру вимог кредиторів відповідача.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Відповідно до частини першої статті 101 ГПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття (пункт 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України").

Під час апеляційного перегляду Товариством з обмеженою відповідальністю "Прибуток-Інвест" було подано до суду апеляційної інстанції нові докази, а саме: наказ ліквідатора-голови ліквідаційної комісії відповідача № 2/08 від 08.08.2016 та витяг з реєстру вимог кредиторів відповідача.

Водночас, прийнявши додаткові докази Товариства з обмеженою відповідальністю "Прибуток-Інвест", які не були подані суду першої інстанції та не були предметом його оцінки, суд апеляційної інстанції у постанові не зазначив підстави такого прийняття. Тобто, апеляційним господарським судом прийнято нові додаткові докази без врахування ч. 1 ст. 101 ГПК України.

Крім того, апеляційний господарський суд зазначивши, що вимоги позивача за договором застави вже задоволені відповідачем про що свідчать наказ ліквідатора-голови ліквідаційної комісії відповідача № 2/08 від 08.08.2016 та витяг з реєстру вимог кредиторів відповідача, в порушення вимог ст. ст. 47, 43 ГПК України, залишив поза увагою те, що як наказ так і витяг підписані ліквідатором, в той час як відповідно до приписів ч. 8 ст. 111 ЦК України ліквідатор лише складає проміжний ліквідаційний баланс, а затверджується він учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи. Відтак, висновок суду апеляційної інстанції про те, що вимоги позивача вже задоволені та включені до проміжного ліквідаційного балансу Товариства з обмеженою відповідальністю "Прибуток-Інвест" є передчасним.

Водночас, за змістом частини першої статті 589 ЦК правовим наслідком невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, є виникнення у заставодержателя права звернення стягнення на предмет застави, заставодавцем якого відповідно до частини першої статті 583 ЦК і частини другої статті 11 Закону України "Про заставу" може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель). При цьому майновий поручитель несе відповідальність перед заставодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета застави (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12.10.2016 у справі № 5/25-38).

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції правомірно зазначив, що місцевий господарський суд зобов'язавши відповідача (майнового поручителя) визнати вимоги у розмірі 24414801,03 дол. США, 311258434,85 рос. руб., 179157590,28 грн. (загальна заборгованість позичальників за кредитними договорами) та включити їх до проміжного ліквідаційного балансу не врахував те, що майновий поручитель несе відповідальність перед заставодержателем за невиконання боржниками основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета застави.

Згідно із п. 3 ст. 1119 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом.

За таких обставин справи, колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржувану постанову у справі, суд апеляційної інстанції припустився порушення норм процесуального права, а саме: статей 47 ,43, 99, 101 ГПК України, що згідно з частиною першою статті 11110 ГПК України є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права виправити помилки, допущені господарським судом апеляційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 у справі № 910/22219/16 підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" задовольнити частково.

Скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 у справі № 910/22219/16.

Справу № 910/22219/16 передати на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО

Судді В.І. КАРТЕРЕ

О.А. КРОЛЕВЕЦЬ