ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2017 року Справа № 904/2192/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чимбар Л.О. (доповідач),

суддів: Вечірко І.О., Антонік С.Г.

Секретар судового засідання Манчік О.О.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №8 від 10.01.2017 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, провідний юрисконсульт департаменту правового забезпечення ПАТ КБ "ПриватБанк", довіреність №8275-К-О від 29.12.2016 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2017р. у справі №904/2192/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компанія"

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК"

про стягнення 146 465,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2017 року (суддя: Юзіков С.Г.) позов задоволено. Стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компанія" 146465,36 грн. основного боргу, 2196,99 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позову.

Посилається на те, що позивачем заявлені позовні вимоги щодо яких сплив строк позовної давності. При цьому скаржник зазначив, що, оскільки рішення суду ухвалене без участі представника відповідача, в нього є право заявити про сплив позовної давності у суді апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 30.08.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, 12.11.12р. сторонами укладено Договір №65 складського зберігання зерна (далі Договір), за п.1.1. якого Поклажодавець (Відповідач) зобовязався передати, а Зерновий склад (Позивач) зобовязався прийняти зернову культуру (далі ОСОБА_3), забезпечити, за необхідності, доробку шляхом очищення та сушіння, а також зберігання (включаючи доробку вентилюванням та охолодженням в процесі зберігання) і провести відпуск ОСОБА_3 Поклажодавцю.

У цьому договорі під терміном "зернова культура" розуміється зерно кукурудзи (п. 1.2. Договору).

Згідно з п. 1.3. Договору ОСОБА_3 передається на зберігання з умовою "до запитання", але не довше ніж до 01.05.13р., крім випадку, передбаченого п. 3.3, 6.7 цього Договору. Термін зберігання ОСОБА_3 обчислюється по кількості календарних днів фактичного періоду зберігання.

ОСОБА_3 зберігається за адресою 19501, м. Городище, Черкаська область, вул. Індустріальна, 12 (п. 2.5. Договору).

Відповідно до п. 3.5. Договору ОСОБА_3 Поклажодавець доставляє на Зерновий склад автотранспортом; ОСОБА_3, що доставляється залізничним транспортом, приймається за наявності технічної можливості та згоди Зернового складу.

Згідно з п. 5.7. Договору Поклажодавець зобовязується не менш ніж за 10 днів до вибірки (переоформлення) провести з Зерновим складом звіряння кількості ОСОБА_3, що зберігається, і погодити терміни, спосіб і обсяги одержаної ОСОБА_3 в асортименті.

Оплата послуг, наданих відповідно до даного Договору, здійснюється Поклажодавцем у таких розмірах з урахуванням ПДВ, зокрема:

- оформлення складського документу (1 прим.) 11,40 грн.;

- приймання (1т фіз. ваги) 8,40 грн.;

- зберігання (1т в день) - 0,72 грн. (п. 6.1. Договору).

Відповідно до п. 6.4. Договору оплата за послуги з приймання, оформлення складського документу, сушіння й очищення ОСОБА_3 здійснюється Поклажодавцем до 5 числа місяця, наступного за місяцем приймання ОСОБА_3 на зберігання. Підставою оплати є рахунок, що виставляється Зерновим складом

Оплата за послуги зберігання здійснюється щомісяця, до 5 числа місяця, наступного за місяцем надання послуг. Підставою оплати є рахунок, що виставляється Зерновим складом (п. 6.5. Договору).

Даний Договір набирає сили з моменту підписання його Сторонами і діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобовязань, відповідно до умов цього Договору (п.12.1 Договору).

На виконання умов Договору, Позивач прийняв на зберігання від Відповідача ОСОБА_3 кукурудзу 3 класу на кормові потреби, 2012 року збирання урожаю у кількості 86 162 кг (вага фізична), залікова вага 69 524 кг, що підтверджується складською квитанцією на зерно № 542 від 12.11.12р.

Як вбачається з тексту позовної заяви, позивачем було надано послуги за період з листопада 2012р. по грудень 2016р. на загальну суму 165186,77грн.

Відповідач за надані послуги розрахувався частково, в сумі 18721,41грн., решта боргу залишилась несплаченою, що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, господарський суд виходив з того, що позивачем надано достатні докази в обґрунтування укладання договору, виконання договору позивачем, надання послуг позивачем на суму 165186,77грн. і неналежне виконання договору відповідачем.

Апеляційний суд вважає, що рішення господарського суду підлягає скасуванню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Правовідносини між власниками зерна та суб'єктами зберігання зерна (зерновими складами) регулюються, зокрема, положеннями глави 66 Цивільного кодексу України та Законом України "Про зерно і ринок зерна в Україні".

Згідно зі ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцю у схоронності.

Згідно з ч.1, 3 ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Відповідно до ст. 957 Цивільного кодексу України за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Договір складського зберігання, укладений складом загального користування, є публічним договором.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерно підлягає зберіганню у зернових складах.

Статтею 26 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" передбачено, що договір складського зберігання зерна є публічним договором, типова форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

За договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов'язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб'єктом ринку зерна.

Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа.

Згідно із ст. 27 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерновий склад зобов'язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна.

Якщо строк зберігання зерна договором складського зберігання зерна не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зерновий склад зобов'язаний зберігати зерно до подання поклажодавцем вимоги про його повернення.

Статтею 28 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" передбачено, що плата за зберігання зерна, строки її внесення встановлюються договором складського зберігання зерна.

Якщо поклажодавець після закінчення строку дії договору складського зберігання зерна не забрав зерно назад, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час його зберігання.

Поклажодавець зерна зобов'язаний забрати зерно у зернового складу після закінчення строку зберігання зерна (ч.1. ст. 31 Закону України "Про зерно та ринок зерна України").

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку суми заборгованості, за період з листопада 2012р. по 31.05.2013р. позивачем було нараховано плату за зберігання зерна у відповідності до п.6.1 договору в розмірі 33962,21грн.

Починаючи з 01.06.2013р. вартість послуг була збільшена позивачем в два рази.

В поясненнях ТОВ «Нікопольська зернова компанія» зазначено, що ним, позивачем, було направлено в адресу позивача для підписання додаткову угоду, згідно якої ціна за зберігання зерна була збільшена в два рази, але відповідач не повернув підписану додаткову угоду. Крім того, за твердженням позивача, відповідач підписав один акт №119 від 30.06.2013р. зі збільшеною вартістю наданих послуг та згодом сплатив декілька актів про надання послуг із збільшеною вартістю.

Тобто, на думку позивача, своїми діями з підписання акту та сплатою актів зі збільшеною вартістю послуг відповідач схвалив збільшення ціни послуг за договором №65.

Колегія суддів з таким твердженням не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється.

Таким чином, враховуючи, що сторони не досягли згоди щодо збільшення вартості послуг за зберігання зерна шляхом оформлення внесення цих змін окремим письмовим документом, як це передбачено ст. 654 ЦК України, у даному випадку позивачем не доведено правових підстав для нарахування збільшеної вартості наданих послуг за період з 01.06.2013р. по 31.12.2016р.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що обґрунтований розмір нарахування за наданні послуги є 99574,48грн.

Оскільки відповідач за надані послуги розрахувався частково, в сумі 18721,41грн., до стягнення належить 80853,07грн.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання скаржника в апеляційній скарзі на неможливість ним заявити про сплив позовної давності в суді першої інстанції, оскільки матеріали справи свідчать про явку представника відповідача ОСОБА_4 у судове засідання господарського суду Дніпропетровської області 04.04.2017р, (а.с.86), згідно роздруківки з веб-сайту «Укрпошти» про час та місце судового засідання, яке відбулось 25.04.2017р. (дата винесення рішення господарським судом) відповідач був повідомлений 12.04.2017р. Тобто, у відповідача була можливість звернутись з відповідною заявою про застосування строку позовної давності до суду першої інстанції, але він не скористувався цим правом.

За таких обставин рішення підлягає частковому скасуванню, а позов належить задоволенню частково в сумі 80853,07грн.

Враховуючи вимоги ст. 49 ГПК України судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2017р. у справі №904/2192/17 скасувати частково.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компанія" 80853,07грн. основного боргу, 1212,80грн. витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольська зернова компанія" на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" витрати по сплаті судового збору в розмірі 1082,61грн.за розгляд справи апеляційною інстанцією.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий Л.О. Чимбар

Суддя І.О. Вечірко

Суддя С.Г. Антонік

Постанова виготовлена в повному обсязі 04.09.2017року.