номер провадження справи 33/39/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2017 Справа № 908/1647/17

За позовом: Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, 2)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «СП УТ Екологія» (69008, м. Запоріжжя, вул. Зейська, буд. 5)

про стягнення суми

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 18/592 від 06.02.2017р.

від відповідача : ОСОБА_2 довіреність № б/н від 22.08.2017р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», м. Жовті Води Дніпропетровської області, звернулося в господарський суд Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СП УТ Екологія», м. Запоріжжя, пені в розмірі 28868,05 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.08.2017р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1647/17, присвоєно номер провадження 33/39/17, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 29.08.2017р.

За клопотанням представників сторін судовий процес здійснювався без застосування засобів технічної фіксації.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.06.2017р. між сторонами у справі укладено договір про закупівлю товарів № 524/13/202Е, за умовами якого відповідач взяв на себе зобовязання поставити позивачу товар, а позивач зобовязався прийняти і оплатити його. У пункті 5.1. сторони визначили, що поставка товару здійснюється партіями, обсяг кожної партії уточняється в заявках, термін поставки кожної партії товарів протягом 5-ти робочих днів після отримання заявки. На виконання п. 5.1. вказаного договору позивачем була подана заявка із найменуванням товару від 10.07.2017р. за вих.№ 13-13/1853, яка отримана відповідачем 18.07.2017р. Зобовязання з поставки товару, в силу п. 5.1. договору, відповідач повинен був виконати 24.07.2017р., однак, в порушення умов договору, поставку товару у встановлений строк не здійснив. Внаслідок прострочення виконання відповідачем зобовязання з поставки товару, позивачем у відповідності до п. 7.2 договору нараховано відповідачу пеню в сумі 28868,05 грн. за період: з 25.07.2017р. по 04.08.2017р. (11 днів). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ст.ст. 526, 610, 625 Цивільного кодексу України ст.ст. 173, 193, 231 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 12, 15, 54, 61 Господарського процесуального кодексу України.

19.08.2017р. до господарського суду Запорізької області від позивача надійшла письмова заява (вих. № 18/4609 від 15.08.2017р.) про збільшення розміру позовних вимог, в звязку із збільшенням періоду нарахування пені: з 25.07.2017р. по 09.08.2017р.(16 днів). За вказаний період пеня за розрахунком позивача складає 41989,88 грн.

Подана позивачем заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України та приймається судом до розгляду. Таким чином, предметом позову є позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 41989,88 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, з урахуванням заяви про їх збільшення.

Відповідач проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (вх.№ 8-06/20481 від 29.08.2017р.), і зазначив, що укладанню договору про закупівлю товарів № 524/13/202Е від 22.06.2017р. передувала значна за часом процедура тендеру та оформлення відповідної документації, проект договору пропонувала сторона позивача і змінити його умови на час підписання було неможливо. Однак, після укладення договору відповідач одразу почав листування з позивачем щодо збільшення ціни на продукцію за договором, в звязку з підвищенням цін на вказану продукцію на світовому ринку. Здійснити поставку товару за цінами, що були задекларовані під час тендеру вже було неможливо, про що позивач був попереджений. В звязку з відмовою позивача від збільшення ціни на продукцію, відповідачем було запропоновано розірвати раніше укладений договір, оскільки його виконання призвело б до значних збитків ТОВ «СП УТ Екологія». За результатами листування, 10.08.2017р. між сторонами було укладено угоду про розірвання договору № 524/13/202Е від 22.06.2017р. Також, відповідач вказує на те, що лист позивача від 10.07.2017р. за вих.№ 13-13/1853 «Про поставку виробів з титану», підписаний начальником служби МТЗВ, який було надіслано позивачем на його адресу, не має ознак заявки, бо такою не є і підписаний посадовою особою, що не мала повноважень на подання заявки. Вважає, що належно оформлену заявку позивач не подавав саме тому, що на той час вже йшли перемовини щодо збільшення ціни на продукцію, або при неможливості внесення таких змін - розірвання договору. І ті обставини, що постачальник не мав можливості виконати поставку на попередньо узгоджених умовах були відомі керівництву позивача. Просить відмовити у позові.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення, викладені у відзиві, просить у задоволенні позову відмовити.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи, 22.06.2017р. між Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СП УТ Екологія» (постачальник) було укладено договір про закупівлю товарів № 524/13/202Е (далі - договір).

Відповідно до п.п.1.1., 1.2 договору постачальник зобов'язався поставити покупцеві товари (алюміній, нікель, скандій, титан і ванадій, код 1472 (титан) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до Специфікації № 1, яка є невідємною частиною договору), а покупець прийняти та оплатити їх.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що сума (ціна) договору, відповідно до Специфікації № 1, становить 5300000,00 грн., в тому числі ПДВ 20%.

Згідно п. 4.2 договору, покупець здійснює оплату отриманої партії товарів по факту їх поставки протягом 180-ти календарних днів.

Пунктом 5.1. договору сторони узгодили, що поставка товарів здійснюється партіями. Обсяг кожної партії уточняється в заявках. Термін поставки кожної партії товарів протягом 5-ти робочих днів після отримання заявки.

Датою поставки товарів та переходу права власності на товари буде вважатися дата фактичної поставки товарів на склад покупця (п. 5.4. договору).

Підпунктом 6.3.1 п. 6.3. на постачальника покладений обовязок забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором.

Розділом 11 договору сторони визначили строк його дії: договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2017р., але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Із матеріалів справи слідує, що позивачем на адресу відповідача направлено лист від 10.07.2017р. за вих.№ 13-13/1853 «Про поставку виробів з титану», в якому позивачем наведений перелік продукції з проханням про здійснення її поставки.

Поставку продукції відповідачем не здійснено.

Дані обставини сторонами не заперечуються.

При цьому, позивач вказує на порушення відповідачем зобовязань за договором № 524/13/202Е від 22.06.2017р., оскільки отримавши заявку покупця, постачальник не здійснив поставку товару у строки встановлені п. 5.1. договору.

Відповідач, в свою чергу, вважає, що лист від 10.07.2017р. за вих.№ 13-13/1853, направлений на його адресу не є заявкою, тому строк виконання зобов'язань за договором у нього не настав.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Правовідносини сторін у даній справі виникли на підставі договору № 524/13/202Е від 22.06.2017р., який за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно із ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Дослідивши умови укладеного між сторонами договору № 524/13/202Е від 22.06.2017р., судом встановлено, що будь-яких обов'язкових вимог до заявки на поставку товару, вказаний договір не містить.

Відтак, твердження відповідача про невідповідність листа від 10.07.2017р. за вих.№ 13-13/1853, надісланого позивачем на його адресу, вимогам встановленим для заявки на отримання товару, матеріалами справи не пітверджується.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обовязки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

В даному випадку, відповідач не надав суду доказів на підтвердження викладених у відзиві заперечень.

Крім того, 10.08.2017р. між сторонами у справі укладено угоду про розірвання договору № 524/13/202Е від 22.06.2017р. Підставою укладення вказаної угоди сторони визначили невиконання постачальником п. 5.1., п.п. 6.3.1. п.6.3 умов договору № 524/13/202Е від 22.06.2017р. Тож, з підписанням зазначеної угоди відповідачем фактично визнано порушення зобовязання з поставки товару за договором.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно наданого позивачем в матеріали справи, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відпралення, лист від 10.07.2017р. за вих.№ 13-13/1853 про поставку продукції, отримано відповідачем 18.07.2017р., тож кінцевим терміном поставки товару, згідно п. 5.1 договору № 524/13/202Е від 22.06.2017р. є 24.07.2017р.

Поставку товару в зазначений строк відповідачем не здійснено.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 7.2. договору № 524/13/202Е від 22.06.2017р., за кожний день прострочення виконання зобов'язань винна сторона повинна сплатити штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст 231 ГК України, від обсягу невиконаних зобов'язань.

Відповідно до ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 231 Господарського Кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.».

Дослідивши копію Статуту підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», судом встановлено, що підприємство позивача засновано на державній власності, а отже є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки.

Перевіривши розрахунок, судом встановлено, що пеню за визначений період: з 25.07.2017р. по 09.08.2017р., розраховано позивачем вірно, розрахунок здійснено за формулою: сума невиконаного зобовязання х 0,1% х кількість днів прострочення (2624368,00 грн. х 0,1% х 16 = 41989,88 грн.), що відповідає приписам ст. 231 ГК України.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», м. Жовті Води Дніпропетровської області, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СП УТ Екологія», м. Запоріжжя, пені в розмірі 41989,88 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача в сумі 1600 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СП УТ Екологія» (69008, м. Запоріжжя, вул. Зейська, буд. 5, ) на користь Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, 2, ) суму 41989 (сорок одна тисяча девятсот вісімдесят девять) грн. 88 коп. пені, суму 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 85 ГПК України ГПК України 01.09.2017 р.

Суддя М.В. Мірошниченко