РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2017Справа №910/11180/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнет"

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Крилов М.Д. - представник за довіреністю б/н від 27.07.2017

від відповідача: Круподер С.А. - представник за довіреністю № 91/2016/11/04-4від 04.11.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

10.07.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнет" з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обгрунтовані неправомірною, на думку позивача, відмовою відповідача від приєднання електроустановок позивача за адресою: м. Київ, вул. Леонтовича, 9 (нежитлові приміщення) на підставі поданої позивачем заявки про приєднання № 18/цок31/13/1/13882 від 07.03.2017, з огляду на що, звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд зобов'язати відповідача надати позивачу відповідно до поданої заявки підписаний договір про приєднання з визначенням у ньому розміру плати за приєднання, невід'ємною частиною якого є технічні умови стандартного приєднання до електричних мереж електроустановок.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2017 порушено провадження у справі № 910/11180/17, розгляд справи призначено на 28.07.2017.

26.07.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, зокрема, зазначив, що його відмова від приєднання електроустановок позивача за адресою: м. Київ, вул. Леонтовича, 9 (нежитлові приміщення) на підставі поданої позивачем заявки про приєднання № 18/цок31/13/1/13882 від 07.03.2017, мотивована неможливістю надання технічних умов стандартного приєднання до електричних мереж, так як такі технічні умови розроблюються на весь об'єкт архітектури (тобто, на весь будинок) в цілому, а не на складову частину об'єкту архітектури - окремі приміщення. Крім того, відповідач зазначив, що будинок за адресою: м. Київ, вул. Леонтовича, 9 вже підключений до електричних мереж та має наявне електронавантаження.

У судовому засіданні 28.07.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 11.08.2017.

Представник позивача у судовому засіданні 11.08.2017 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.08.2017 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 11.08.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

04.12.2014 між Інститутом біохімії ім. О.В.Палладіна НАН України (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрнет" (орендар) укладено Договір оренди майна № 1, що належить до майнового комплексу НАН України, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно - нежитлові приміщення, загальною площею 158,1 кв.м, розміщене за адресою: м. Київ, вул. Леонтовича, 9, цоколь, корпус № 3, що перебуває на балансі Інституту біохімії ім. О.В.Палладіна НАН України.

Відповідно до п. 1.2 Договору майно передається в оренду з метою використання серверного та телекомунікаційного обладнання.

Згідно з п. 10.1 Договору він укладений строком до 3-х років, та діє з 01.12.2014 до 30.11.2017 включно.

Судом встановлено, що з метою приєднання електроустановок позивача в орендованому на підставі Договору оренди № 1 від 04.12.2014 приміщенні, позивач звернувся до ПАТ "Київенерго" із заявою про приєднання електроустановки певної потужності (вих. № 18/цок31/13/1/120882 від 07.03.2017), в якій зазначив: функціональне призначення об'єкта - офіс, мета приєднання - нове приєднання, величина максимального розрахункового навантаження - 49 кВт; режим роботи електроустановки - цілодобово.

Крім того, до вказаної заявки позивачем було долучено: 1) ситуаційний план із зазначенням місця розташування електроустановки та викопіювання з топографо-геодезичного плану із зазначенням місця розташування електроустановки, земельної ділянки або прогнозованої точки приєднання; 2) копія Договору оренди № 1 від 04.12.2014; 3) копія Договору № 1-к про відшкодування витрат балансоутримувача від 04712.2014; 4) копія довіреності від ТОВ "Укрнет" та копія довіреності від Інституту біохімії ім. О.В.Палладіна НАН України (належним чином засвідчені копії вказаних документів долучено позивачем до матеріалів справи 28.07.2017).

Однак, у відповідь на вказану заяву позивача, відповідач надіслав листа (вих. № ДепТП030/43/1023/78815 від 10.03.2017), в якому зазначив, що технічні умови видаються на інженерне забезпечення об'єкта архітектури (будівництва), тобто будинку в цілому, а не щодо окремого приміщення в ньому. Відповідач зауважив, що законодавством не передбачено іншого порядку приєднання вбудованих приміщень об'єкта архітектури до електричних мереж крім як отримання технічних умов та розроблення проектної документації на електропостачання об'єкта архітектури (будинку) в цілому. З огляду на викладене, відповідач зазначив, що для збільшення величини потужності для електропостачання окремого приміщення об'єкта архітектури власник внутрішньо-будинкової електропроводки об'єкта архітектури (будинку) або споживач від імені власника замовляє в електропередавальній організації послугу з приєднання до електричних мереж будинку в цілому.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що чинним законодавством покладено обов'язок на відповідача як на електропередавальну організацію приєднати електроустановки заявника до електричних мереж, зокрема, надати заявнику підписаний договір про приєднання з визначенням у ньому розміру плати за приєднання, невід'ємною частиною якого є технічні умови стандартного приєднання до електричних мереж електроустановок. При цьому, позивач зазначив, що приміщення, які він орендує за адресою: м. Київ, вул. Леонтовича, 9 підпадають під визначення електроустановки, а законодавством не передбачено необхідності отримувати технічні умови та розробляти проектну документацію щодо окремого приміщення.

З огляду на викладене, позивач просить суд зобов'язати відповідача надати позивачу відповідно до поданої заявки підписаний договір про приєднання з визначенням у ньому розміру плати за приєднання, невід'ємною частиною якого є технічні умови стандартного приєднання до електричних мереж електроустановок.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд зазначає, що з огляду на вказані позивачем у позовній обставини, спір у справі, по суті, виник у зв'язку з відмовою відповідача укласти з позивачем договір про приєднання електроустановок до електричних мереж.

Відповідно до частини четвертої статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Згідно з приписами частини третьої статті 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Суд зазначає, що форма і зміст (умови) договору про приєднання електроустановок до електричних мереж затверджені Правилами приєднання до електричних мереж (типова форма) - Додаток № 1 до Правил.

Нормами частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Отже, із приписів вищенаведених правових норм випливає, що захист прав особи та законних інтересів здійснюється способом, що визначений законом або договором.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосудді, а відповідно до статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Суд зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Суд зазначає, що у кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним, та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

З метою встановлення ефективності способу захисту, який був обраний позивачем шляхом визначення позивачем предмету позову, суд повинен дослідити підстави позову та з'ясувати суть порушеного права.

Суд зазначає, що з огляду на вказані позивачем у позовній обставини, спір у справі, по суті, виник у зв'язку з відмовою відповідача укласти з позивачем договір про приєднання електроустановок до електричних мереж, з огляду на що позивач просить суд зобов'язати відповідача надати позивачу відповідно до поданої заявки підписаний договір про приєднання з визначенням у ньому розміру плати за приєднання, невід'ємною частиною якого є технічні умови стандартного приєднання до електричних мереж електроустановок.

Суд зазначає, що ефективним способом захисту, який спроможний поновити порушені права позивача у даному випадку, є, зокрема, подання позову про визнання договору укладеним.

Саме такий спосіб захисту відповідає суті порушеного права, про яке зазначає позивач у позові, та узгоджується з обґрунтуванням позовних вимог (підставами позову) у даній справі, та саме такий спосіб захисту спроможний забезпечити відновлення порушеного права позивача (у випадку доведення такого) у повному обсязі.

Водночас, враховуючи встановлену судом природу правовідносин між сторонами, суть порушеного права (про яке зазначає позивач) та підстави позову, застосування обраного позивачем способу захисту - зобов'язання відповідача надати позивачу відповідно до поданої заявки підписаний договір про приєднання з визначенням у ньому розміру плати за приєднання, невід'ємною частиною якого є технічні умови стандартного приєднання до електричних мереж електроустановок - не може призвести в кінцевому результаті до ефективного захисту прав позивача, тобто такий спосіб захисту не може забезпечити поновлення порушеного права позивача, тоді як ефективним способом захисту в даному випадку є подання позову про визнання договору укладеним.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про електроенергетику" електроустановка - це комплекс взаємопов'язаних устаткування і споруд, що призначаються для виробництва або перетворення, передачі, розподілу чи споживання електричної енергії; приєднання електроустановки (далі - приєднання) - надання електропередавальною організацією послуги замовнику із створення технічної можливості для передачі (прийняття) в місце приєднання електроустановки замовника відповідної потужності до електричних мереж електропередавальної організації (у тому числі новозбудованих) електричної енергії необхідного обсягу з дотриманням показників її якості та надійності.

Стандартне приєднання - це приєднання електроустановки (крім електроустановок, призначених для виробництва електричної енергії) замовника до діючих мереж електропередавальної організації на відстань, що не перевищує 300 метрів по прямій лінії від місця забезпечення потужності до місця приєднання, яке диференціюється за ступенями потужності: перший ступінь - до 16 кВт включно; другий ступінь - від 16 кВт до 50 кВт включно; третій ступінь - від 50 кВт до 160 кВт включно (ст. 1 Закону України "Про електроенергетику").

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про електроенергетику" електропередавальна організація, що здійснює передачу електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, не має права відмовити замовнику, який має намір приєднати електроустановки до цих мереж, у наданні послуг з приєднання. Електропередавальна організація, що здійснює передачу електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, не має права самостійно змінювати видані технічні умови на приєднання або скасовувати їх з підстав, які не передбачені договором про приєднання.

Відповідно до п. 1.3 Правил приєднання електроустановок до електричних мереж електропередавальна організація не має права відмовити в приєднанні до її мереж електроустановки замовника за умови дотримання ним вимог цих Правил.

Для отримання проекту договору про приєднання замовник звертається до електропередавальної організації за місцем розташування його електроустановок із заявою про приєднання електроустановки певної потужності (додаток 2) та пред'являє паспортний документ. До заяви про приєднання електроустановки певної потужності додаються: ситуаційний план із зазначенням місця розташування електроустановки та викопіювання з топографо-геодезичного плану в масштабі 1:2000 із зазначенням місця розташування електроустановки, земельної ділянки або прогнозованої точки приєднання; копія документа, який підтверджує право власності чи користування цим об'єктом або, за відсутності об'єкта, право власності чи користування земельною ділянкою; копія належним чином оформленої довіреності чи іншого документа на право укладати договори особі, яка уповноважена підписувати договори (за потреби).

Як встановлено судом, з метою приєднання електроустановок позивача в орендованому на підставі Договору оренди № 1 від 04.12.2014 приміщенні, позивач звернувся до ПАТ "Київенерго" із заявою про приєднання електроустановки певної потужності (вих. № 18/цок31/13/1/120882 від 07.03.2017), в якій зазначив: функціональне призначення об'єкта - офіс, мета приєднання - нове приєднання, величина максимального розрахункового навантаження - 49 кВт; режим роботи електроустановки - цілодобово.

Крім того, до вказаної заявки позивачем було долучено: 1) ситуаційний план із зазначенням місця розташування електроустановки та викопіювання з топографо-геодезичного плану із зазначенням місця розташування електроустановки, земельної ділянки або прогнозованої точки приєднання; 2) копія Договору оренди № 1 від 04.12.2014; 3) копія Договору № 1-к про відшкодування витрат балансоутримувача від 04712.2014; 4) копія довіреності від ТОВ "Укрнет" та копія довіреності від Інституту біохімії ім. О.В.Палладіна НАН України (належним чином засвідчені копії вказаних документів долучено позивачем до матеріалів справи 28.07.2017).

Відповідно до п. 2.1.1 Правил 2.1.1 стандартне приєднання передбачає подання замовником до електропередавальної організації заяви про приєднання електроустановки певної потужності відповідно до додатка 2 до цих Правил, необхідних документів та оплату замовником електропередавальній організації вартості приєднання відповідно до умов договору про приєднання. У разі відсутності повного комплекту документів, що додаються до заяви про приєднання електроустановки певної потужності, електропередавальна організація протягом трьох робочих днів від дня отримання заяви повідомляє про це замовнику та повертає заяву про приєднання з додатками без розгляду.

Згідно з п. 2.1.2 Правил електропередавальна організація безоплатно протягом п'яти робочих днів від дня подання зазначеної заяви надає замовнику підписаний договір про приєднання, з визначенням у ньому розміру плати за приєднання, невід'ємною частиною якого є технічні умови стандартного приєднання до електричних мереж електроустановок відповідно до додатка 4 до цих Правил. У разі якщо визначена в заяві замовника точка приєднання розташована на відстані, більшій ніж це передбачено для стандартного приєднання, приєднання не є стандартним і електропередавальна організація надає замовнику письмову обґрунтовану відмову у забезпеченні стандартного приєднання. У цьому випадку порядок приєднання визначається розділом III цих Правил.

Як встановлено судом, у відповідь на заяву позивача відповідач надіслав листа (вих. № ДепТП030/43/1023/78815 від 10.03.2017), в якому відмовив позивачу у приєднанні до електричних мереж офісу за адресою: м. Київ, вул. Леонтовича, 9 з тих підстав, що технічні умови видаються на інженерне забезпечення об'єкта архітектури (будівництва), тобто будинку в цілому, а не щодо окремого приміщення в ньому. Відповідач зазначив, що законодавством не передбачено іншого порядку приєднання вбудованих приміщень об'єкта архітектури до електричних мереж крім як отримання технічних умов та розроблення проектної документації на електропостачання об'єкта архітектури (будинку) в цілому. З огляду на викладене, відповідач зазначив, що для збільшення величини потужності для електропостачання окремого приміщення об'єкта архітектури власник внутрішньо-будинкової електропроводки об'єкта архітектури (будинку) або споживач від імені власника замовляє в електропередавальній організації послугу з приєднання до електричних мереж будинку в цілому.

Суд вважає вказану відмову відповідача у приєднанні електроустановок позивача за адресою: м. Київ, вул. Леонтовича, 9 обгрунтованою з огляду на таке.

Так, відповідно до п. 1.3 Правил приєднання електроустановок до електричних мереж електропередавальна організація не має права відмовити в приєднанні до її мереж електроустановки замовника за умови дотримання ним вимог цих Правил.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про архітектурну діяльність" об'єкти архітектурної діяльності (об'єкти архітектури) - будинки і споруди житлово-цивільного, комунального, промислового та іншого призначення, їх комплекси, об'єкти благоустрою, садово-паркової та ландшафтної архітектури, монументального і монументально-декоративного мистецтва, території (частини територій) адміністративно-територіальних одиниць і населених пунктів; проект - документація для будівництва об'єктів архітектури, що складається з креслень, графічних і текстових матеріалів, інженерних і кошторисних розрахунків, які визначають містобудівні, об'ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні та технологічні рішення, вартісні показники конкретного об'єкта архітектури, та відповідає вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил; замовник - фізична або юридична особа, яка має у власності або у користуванні земельну ділянку, подала у встановленому законодавством порядку заяву (клопотання) щодо її забудови для здійснення будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об'єкта містобудування.

Відповідно до державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000 споруди - це будівельні системи, пов'язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт.

Суд зазначає, що Правилами приєднання електроустановок до електричних мереж, затверджених постановою НКРЕ від 17.01.2013 № 32 (далі - Правила приєднання), передбачено, що суб'єкт господарювання має право за зверненням замовника погодити приєднання його електроустановок до власних технологічних електричних мереж. Послуга з приєднання електроустановок до електричних мереж електропередавальної організації має надаватися електропередавальною організацією, на території здійснення ліцензованої діяльності якої розташовані електроустановки замовника.

Разом з тим, відповідно до пункту 1.2 Правил приєднання, технічні умови на приєднання до мереж (об'єктів) електроенергетики - комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення об'єкта замовника електричною енергією, які повинні відповідати його розрахунковим параметрам щодо електропостачання, та є невід'ємним додатком до договору про приєднання (далі - технічні умови).

Статтею 1 Закону України «Про архітектурну діяльність» визначено, що об'єкти архітектурної діяльності (об'єкти архітектури) - це будинки і споруди житлово-цивільного, комунального, промислового та іншого призначення, їх комплекси, об'єкти благоустрою, садово-паркової та ландшафтної архітектури, монументального і монументально-декоративного мистецтва, території (частини територій) адміністративно-територіальних одиниць і населених пунктів.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про архітектурну діяльність» встановлено, що проект - документація для будівництва об'єктів архітектури, що складається з креслень, графічних і текстових матеріалів, інженерних і кошторисних розрахунків, які визначають містобудівні, об'ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні та технологічні рішення, вартісні показники конкретного об'єкта архітектури, та відповідає вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що технічні умови, надання яких передбачено п. 2.1.2 Правил, видаються на об'єкт архітектури в цілому (як при новому будівництві, так і для існуючих об'єктів) з подальшим приєднанням окремих приміщень об'єкта архітектури (у даному випадку нежилих приміщень, які орендує позивач) від внутрішньобудинкових мереж.

При цьому електропередавальна організація має право відмовити заявнику у наданні послуги з приєднання, у випадку коли об'єкт (приміщення), що входить до складу будівлі, тобто є складовою частиною об'єкта архітектури, уже приєднаний до внутрішньобудинкових електричних мереж.

Водночас, для збільшення величини потужності для електропостачання окремого приміщення об'єкта архітектури (із забезпеченням надійності електропостачання інших приміщень чи квартир) власник будинку (організація, на балансі якої знаходиться будинок) має відповідним чином змінити проект електропостачання цього об'єкта архітектури, для чого повинна звернутись до електропередавальної організації та отримати технічні умови.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що чинним законодавством не передбачено приєднання окремих приміщень всього об'єкта архітектури до електричних мереж енергокомпанії крім як отримання технічних умов та розроблення проектної документації на електропостачання всього об'єкта архітектури.

Крім того, судом встановлено, що будівлі за адресою: м. Київ, вул. Леонтовича, 9 вже підключені до електричних мереж ПАТ «Київенерго», що підтверджується Договором про постачання електричної енергії № 1036 від 01.01.2013, укладеним між відповідачем та Інститутом біохімії ім. О.В.Палладіна НАН України (копія договору разом з додатками долучені відповідачем до матеріалів справи 26.07.2017) та мають наявне електронавантаження, вказане у додатку до договору.

Водночас, суд зазначає, що твердження позивача про те, що за його даними, відповідач вже підключав до своєї мережі окремі приміщення, які орендуються за адресою: м. Київ, вул. Леонтовича, 9, без отримання технічних умов та розроблення проектної документації на електропостачання об'єкта архітектури (будинку в цілому), не входять до предмету доказування у даній справі.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами наявності підстав для задоволення позову, в тому числі ефективності обраного способу захисту, у зв'язку з суд дійшов висновку про відмову у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнет" до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про зобов'язання вчинити дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача (з огляду на відмову у позові).

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 21.08.2017

Суддя І.М. Отрош