ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року Справа № 924/159/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Удовиченка О.С.
суддів:Катеринчук Л.Й., Поліщука В.Ю.
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4
на постанову та на ухвалуРівненського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 господарського суду Хмельницької області від 20.12.2016
у справі№ 924/159/14
за заявою до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант - Центр"
про арбітражний керуючийбанкрутство ОСОБА_7
в судовому засіданні взяли участь представники :

ОСОБА_4ОСОБА_8
ОСОБА_9 ОСОБА_10 Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" ТОВ "Октант-Центр"ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В :

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 24.07.2014, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.09.2014, порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Октант-центр" (далі - ТОВ "Октант-центр"), визнано грошові вимоги ініціюючих кредиторів до боржника в загальній сумі 789819,70 грн.

Офіційне оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство здійснено 24.07.2014 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України.

ОСОБА_14 звернулася до господарського суду в порядку ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з заявою про визнання її конкурсним кредитором із грошовими вимогами до боржника в розмірі 3 536 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 30.03.2016, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.05.2016, визнано грошові вимоги ОСОБА_14 до ТОВ "Октант-центр" в розмірі 3 537 218,00 грн., з яких 3536000,00 грн. основна заборгованість, 1 218,00 грн. судовий збір.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.09.2016 постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.05.2016 та ухвалу господарського суду Хмельницької області від 30.03.2016 (про визнання грошових вимог ОСОБА_4В.) у справі №924/159/14 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області в іншому складі суддів.

При новому розгляді заяви ОСОБА_14, ухвалою господарського суду Хмельницької області від 20.12.2016 (суддя Вибодовський О.Д.) вимоги ОСОБА_4 ТОВ "Октант-центр" в розмірі 3 537 218,00 грн., з яких 3 536 000,00 грн. основна заборгованість, 1 218,00 грн. судовий збір - відхилено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 (колегія суддів: Павлюк І.Ю., Крейбух О.Г., Мамченко Ю.А.) ухвалу господарського суду Хмельницької області від 20.12.2016 у справі № 924/159/14 залишено без змін.

ОСОБА_14 звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 та ухвалу господарського суду Хмельницької області від 20.12.2016, прийняти нове рішення, яким визнати грошові вимоги ОСОБА_4 до ТОВ "Октант-центр" в розмірі 3 537 218, 00 грн. з яких: 1 218,00 грн. (судовий збір) першої черги і 3 536 000,00 грн. (основна заборгованість) четвертої черги; зобов'язати розпорядника майна включити вимоги ОСОБА_4 до реєстру вимог кредиторів боржника, згідно черговості визначеної ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова суду апеляційної інстанції та ухвала суду першої інстанції винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема: ст.ст. 1, 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 42, 43 ГПК України. Заявником зазначено про те, що боржником та іншими зацікавленими особами не надано жодних доказів, які б спростовували наявність цивільно-правових відносин між сторонами та підтвердження факту заборгованості боржника перед кредитором, укладення договору № 9-ГК-49 та оплати нею обумовлених цим договором сум, невиконання чи порушення умов договору, недостовірності або фіктивності договору або окремих його частин чи первинних платіжних документів (прибуткові ордери та квитанції до них), так само, як не надано ніяких рішень відповідних компетентних юрисдикційних органів щодо цього.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, про відмову у задоволенні касаційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 звернулася в порядку ст.23 Закону з заявою про визнання її конкурсним кредитором із грошовими вимогами до боржника в сумі 3 537 218,00 грн.

Вимоги ОСОБА_4 обґрунтовані заборгованістю боржника за договором №9-ГК-49 від 28.11.2008 про дольове інвестування у житлове будівництво, укладеним між ОСОБА_4 та ЗАТ "Октант" (правонаступником якого є ТОВ "Октант-центр"). За цим договором боржник зобов'язувався збудувати і передати ОСОБА_4 (клієнт) у власність обумовлений об'єкт інвестування (житлове приміщення), а клієнт зобов'язується забезпечити відповідне інвестування та прийняти його у свою власність. Заявником зазначено, що відповідно до положень зазначеного договору, нею як інвестором внесено 100 % інвестицій, а боржник своїх зобов'язань за договором не виконав та не передав у власність проінвестований об'єкт у строк до 30.09.2012. У зв'язку з тим, що боржником порушено умови договору, 04.04.2014 ОСОБА_4 подано заяву про розірвання договору №9-ГК-49 від 28.11.2008 про дольове інвестування у житлове будівництво та повернення внесених інвестицій, однак кошти їй не були повернені.

На підтвердження своїх вимог заявником надано договір №9-ГК-49 від 28.11.2008 про дольове інвестування у житлове будівництво, довідку №497 від 11.10.2011; квитанції до прибуткового касового ордеру №281 від 28.11.2008, №285 від 08.07.2010, №203 від 05.03.2010, №359 від 06.10.2010, №702 від 05.12.2009, №509 від 05.05.2009, №312 від 02.12.2008; заяву про розірвання договору 9-ГК-49 від 28.11.2008 про дольове інвестування у житлове будівництво та повернення коштів.

Суд першої інстанції відхиляючи кредиторські вимоги ОСОБА_4 виходив з того, що згідно наявних в матеріалах справи копіях актів інвентаризації розрахунків з покупцями, постачальниками та іншими дебіторами і кредиторами на підставі наказу від 26.03.2014 №1 станом на 01.04.2014 та наказу від 28.07.2014 №2 станом на 01.08.2014 заборгованості у боржника перед ОСОБА_4 по поверненню грошових коштів в сумі 3 536 000,00 грн. не існує.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до п.4.1 договору №9-ГК-49 від 28.11.2008 про дольове інвестування у житлове будівництво передбачалось, що інвестор здійснює розрахунок за договором шляхом передачі коштів в Банк на рахунок ТОВ "Октант-Центр" готівкою, або в безготівковому порядку. В порушення умов договору, ОСОБА_4 не дотримано вимоги п.4.1 договору. Відносно прибуткових касових ордерів №281/1 від 28.11.2008, № 312 від 02.12.2008, №509 від 05.05.2009, які були надані кредитором на підтвердження прийняття грошових коштів і які складені на бланках типової форми № КО-1 (додаток № 2 до Положення про ведення касових операцій у національній валюті України), судами встановлено, що форма прибуткового касового ордеру №КО-1, як додаток №2 до Положення про ведення касових операцій у національній валюті України була затверджена постановою правління Національного банку України від 29.04.2009 №252 та набрала чинності лише 16.06.2009, а тому на момент складання боржником цих прибуткових касових ордерів на бланках типової форми №КО-1, такої форми взагалі не існувало, оскільки вона була затверджена пізніше.

Дослідивши наявні в матеріалах справи податкові декларації з податку на прибуток за 2008 рік, з податку на прибуток за перше півріччя 2009 року та за 2009 рік, з податку на прибуток за 1 - 3 квартали 2010 року ТОВ "Октант-центр" (ЗАТ "Октант"), суд першої інстанції встановив відсутність у даних деклараціях відображеного доходу (внесених інвестицій) ОСОБА_4 в сумі 3 536 000,00 грн. по договору №9-ГК-49 від 28.11.2008 про дольове інвестування у житлове будівництво.

Господарським судом встановлено, що внесення гр. ОСОБА_4 інвестицій в сумі 3 536 000,00 грн. по договору №9-ГК-49 від 28.11.2008 про дольове інвестування у житлове будівництво ТОВ "Октант-центр" не відображено у долучених до матеріалів справи копіях фінансових звітів за формою №1 "Баланс" по ЗАТ "Октант" за 2008 - 2010 роки.

Відповідно до ст.1 Закону кредитор - юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника.

Грошове зобов'язання - зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України.

В силу ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Відповідно до ч.2 ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судами встановлено, що вимоги ОСОБА_4 щодо грошових зобов'язань до боржника не підтверджені належним чином, оскільки внесення ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 3536000,00 грн. не підтверджується ні первинними документами, ні бухгалтерським, ні податковим обліком ТОВ "Октант-центр", ні фінансовими звітами.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом, відповідно до ст.11112 ГПК України, виконано всі вказівки, викладені в попередній постанові суду касаційної інстанції, тому суд апеляційної інстанції правомірно залишив без змін ухвалу суду першої інстанції.

Статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_4, оскільки доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів по справі, а судами було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для даної справи, їм надано належну правову оцінку та прийнято ухвалу і постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави залишити їх без змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 06.03.2017 та ухвалу господарського суду Хмельницької області від 20.12.2016 у справі № 924/159/14 залишити без змін.

Головуючий О.С. Удовиченко

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Ю. Поліщук