ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.08.2017 Справа № 920/662/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Талисман ЛТД», м.Новомосковськ Дніпропетровської області

до відповідача ОСОБА_1 підприємства «Гданд ТСМ», м. Суми

про стягнення 26 022 грн. 07 коп.

Суддя Котельницька В.Л.

За участю представників сторін:

від позивача не прибув

від відповідача не прибув

При секретарі судового засідання Пономаренко Т.М.

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача 26022 грн. 07 коп., з яких: заборгованість по договору поставки № 16 від 01.07.2015 - 23277 грн. 76 коп., 3% річних - 210 грн. 45 коп., пеня -1638 грн. 35 коп., інфляційні збитки 895 грн. 51 коп., а також судові витрати, повязані із розглядом справи.

Представник позивача у дане судове засідання не прибув.

Представником останнього були подані клопотання № б/н від 03.08.2017 про долучення документів до матеріалів справи та заява № 54 від 22.08.2017, у якій позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву в обґрунтування своєї позиції не подав, у судове засідання повноважного представника не направив. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відповідача є: м. Суми, вул. Привокзальна, 25; за цією ж адресою судом направлялись відповідачеві копії ухвал про порушення провадження у справі та про відкладення її розгляду, які були повернуті до суду відділенням поштового звязку з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до пункту 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011, у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 43 та 33 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає, що ним в межах наданих йому повноважень створені сторонам усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами, у відповідності до положень статті 75 названого Кодексу за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до умов договору поставки № 16 від 01.07.2015, укладеного між ТОВ «Талисман ЛТД» (постачальником, позивачем у справі) та ПП «Гранд ТСМ» (покупцем, відповідачем у справі) позивач взяв на себе зобов'язання передавати у власність покупця товари, визначені пунктом 1.2 даного договору, відповідної якості, за узгодженою ціною у порядку та строки, визначені даним договором, а відповідач - приймати товар і оплачувати його на умовах, визначених договором.

Пунктами 2.1, 2.2 поставка товарів здійснюється окремими партіями та у обємах, визначених покупцем у заявках, переданих до 12.00 факсом чи у іншому прийнятному письмовому вигляді за чотири робочих дні до майбутньої поставки. Найменування та кількість товару зазначаються у рахунках та накладних на кожну окрему партію.

Згідно п. 3.1. договору поставка товару здійснюється автомобільним транспортом постачальника та за його рахунок на умовах DDP (доставка на склад покупця) згідно міжнародних правил «Інкотермс» у редакції 2000 року. Пункт доставки товару: м. Павлоград, вул. Терешкіна, 4. Відповідно до п. 3.2 договору датою поставки є дата надходження товару на склад покупця. Відповідно до п. 3.6 договору перехід права власності на товар від постачальника до покупця відбувається у момент відвантаження товару покупцеві, при цьому передача товару оформлюється шляхом відмітки про отримання товару на накладній та товарно-транспортній накладній, скріпленій підписом уповноваженої особи та відтиском печатки (штампу) покупця.

Ціну та порядок оплати сторони узгодили у розділі 5 договору поставки № 16. Так, покупець сплачує за поставлений товар за цінами, вказаними у Специфікації, яка є невідємною частиною договору. Рекомендовані постачальником ціни та канали збуту на товар, що постачається за даним договором, зазначаються у додатках або прайс-листах, які є невідємними частинами даного договору. У випадку зміни відпускної ціни постачальник зобовязаний повідомити про це покупця не пізніше ніж за сім робочих днів до майбутньої поставки. Розрахунки за кожну поставлену партію товару проводяться у безготівковому порядку протягом двадцяти одного календарного дня з моменту відвантаження товару на склад покупця шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Датою оплати є дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника (пункти 5.1-5.4 договору).

Окрім цього, у ході судового розгляд даної справи судом було зясовано, що за умовами пункту 7.2 договору поставки у випадку неможливості вирішення спорів шляхом переговорів сторони після реалізації передбаченої законодавством процедури досудового врегулювання спору передають його на розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Згідно з положеннями п. 20, пп. 20.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від від 24.10.2011 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» відповідно до статей 13, 15 ГПК підсудність справ визначається за предметними і територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ (стаття 16 ГПК). Можливості визначення підсудності справи самими сторонами у договорі названим Кодексом не передбачено.

Визначаючи територіальну підсудність справи, господарські суди повинні виходити з такого.

Місцезнаходження юридичної особи або фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців»).

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що даний спір підсудний господарському суду Сумської області.

Судом встановлено, що на виконання умов укладеного договору позивачем було поставлено відповідачеві товару на загальну суму 76550,83 грн.

Факт передачі позивачем відповідачеві товару на вказану суму підтверджується накладними № 264 від 02.02.2017 на суму 8394,06 грн.; № 307 від 09.02.2017 на суму 11337,51 грн.; № 455 від 23.02.2017 на суму 12907,68 грн.; № 371 від 16.02.2017 на суму 16168,02 грн.; а також відповідними товарно-транспортними накладними та відомостями про вантаж. Крім того, Актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2017 по 31.01.2017 підтверджується наявна заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 27743,56 грн.

У ході судового розгляду справи суд встановив, що в обумовлені договором строки відповідач не повністю виконав свої грошові зобов'язання та отриманий товар оплатив лише частково на загальну суму 53273,10 грн., перерахувавши у період з 01.02.2017 по 04.04.2017 згідно платіжних доручень № 859 від 02.02.2017, № 873 від 06.02.2017, № 922 від 09.02.2017, № 963 від 09.02.2017, № 945 від 22.02.2017, № 923 від 01.03.2017, № 930 від 02.03.2017, № 950 від 06.03.2017, № 971 від 20.03.2017, № 993 від 29.03.2017.

Таким чином, на момент звернення позивача до суду з даним позовом заборгованість відповідача перед позивачем з оплати товару за спірним договором становить за підрахунком суду - 23277,73 грн., а не 23277, 76 грн. , як зазначає позивач в позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

До спірних правовідносин суд застосовує положення цивільного законодавства про поставку, оскільки саме таку правову природу має укладений між сторонами у справі договір № 16 від 01.07.2015.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для

використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні положення щодо зобовязань у договорі поставки містять норми статті 265 Господарського кодексу України.

Згідно із частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору, а згідно вимог статті 610 цього ж Кодексу, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи, що умовами договору від 01.07.2015 встановлений строк оплати відповідачем вартості поставленого товару протягом 21-го календарного дня після поставки товару, а відповідач, у порушення умов договору та положень діючого цивільного та господарського законодавства не сплатив позивачеві за товар у визначений термін, суд, встановивши правомірність вимог позивача в частині стягнення з відповідача несплаченої суми заборгованості у розмірі 23277,73 грн., задовольняє ці вимоги у повному обсязі.

Розглянувши вимогу позивача про стягнення з відповідача 1638,35 грн. пені, 895,51 грн. інфляційних збитків та 3% річних у сумі 210,45 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6.1 договору від 01.07.2015 сторони узгодили, що у випадку прострочення платежу покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але згідно із статтею 3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З урахуванням наведеного, судом був здійснений перерахунок суми пені, яка підлягає нарахуванню відповідачеві за неналежне виконання грошового зобовязання. Так, суд зазначає, що за період з 05.04.2017 (оскільки матеріали справи містять докази останньої сплати відповідачем частини боргу 04.04.2017) по 13.07.2015 з відповідача підлягає стягненню 1638,35 грн. пені в межах заявленої позивачем суми.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що оскільки приписи ст. 625 ЦК України передбачають право кредитора нараховувати проценти на прострочену суму заборгованості, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача сум інфляційних нарахувань та 3% річних є обґрунтованими та правомірними. При цьому судом був здійснений перерахунок зазначених сум з урахуванням періодів виникнення прострочення. Так, за розрахунком суду, сума інфляційних збитків, які підлягають сплаті відповідачем становить 895,51 грн., а також сума 3% річних в розмірі 191,32 грн., у звязку з чим вимоги позивача у цій частині підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем було заявлено до стягнення 210,45 грн. суми 3% річних.

Згідно ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1598,88грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства «Гранд ТСМ» (40022, м. Суми, вул. Привокзальна, 25; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Талисман ЛТД» (51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Херсонська, 8; ) 23277 грн. 73 коп. основного боргу за договором № 16 від 01.07.2015, 1638 грн. 35 коп. пені за неналежне виконання грошового зобовязання, 895 грн. 51 коп. інфляційних збитків за період з 05.04.2017 по 13.07.2017, 191 грн. 32 коп. суму 3% річних за період з 05.04.2017 по 13.07.2017, 1598 грн. 88 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05.09.2017.

Суддя В.Л.Котельницька