РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2017Справа №910/10185/17

За позовомПриватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА"
доТовариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус"
простягнення 19 126, 00 грн.

Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" (далі - позивач, Компанія) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" (далі - відповідач, Товариство) про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 19 126, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Компанія на підставі договору страхування транспортних засобів № 3382993 від 24.10.2016 р., страхового акту № 2784/10 від 24.11.2016 року внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 04.11.2016 року за участю застрахованого транспортного засобу ХОНДА, д/н НОМЕР_1, здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 19 126, 00 грн., а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія ВАЗ, д/н НОМЕР_2, була застрахована у відповідача на підставі Полісу № АК/564018 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2017 року порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 11.08.2017 року за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 11.08.2017 року продовжив строк розгляду спору на 15 днів та відклав розгляд справи на 23.08.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.08.2017 року розгляд справи відкладено на 28.08.2017 року.

Представники сторін, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання 28.08.2017 року не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали суду у даній справі надіслані сторонам за адресами, вказаними у позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Отже, за змістом вищезазначеної норми сторони завчасно та належним чином повідомлені про місце, дату та час судового засідання. Крім того, їм надавалося достатньо часу для подання заяв, клопотань, письмових пояснень та додаткових документів.

За таких обставин суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі представників сторін.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.10.2016 року між Компанією та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3382993 (далі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом ХОНДА, д/н НОМЕР_1.

Відповідно до п. 2.6 Договору страхування на умовах цього Договору підлягають такі страхові ризики:

- дорожньо-транспортна пригода;

- взаємодія вогню;

- вибух;

- стихійне лихо;

- дії тварин чи птахів, що знаходилися поза салону, кабіни, кузова транспортного засобу;

- падіння на транспортний засіб сторонніх предметів;

- протиправні дії третіх осіб;

- інші події, окрім тих, що вказані в договорі страхування в якості виключення.

Договір страхування укладено на термін з 00:00 год. 26.10.2016 року по 24.10.2017 року включно (п. 13 Договору).

У п. 4 Договору, наведено застрахований позивачем транспортний засіб - ХОНДА, д/н НОМЕР_1.

04.11.2016 р. по вул. Криворізькій в м. Дніпро, сталася дорожньо-транспортна пригода: водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ, д/н НОМЕР_2, допустив зіткнення з автомобілем ХОНДА, д/н НОМЕР_1, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2016 р. по справі № 204/437/16-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до рахунку ФОП ОСОБА_3 № 93 від 09.11.2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля ХОНДА, д/н НОМЕР_1, становить 19 126, 00 грн.

Відтак, позивач на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 3382993 від 24.10.2016 р., страхового акту № 2784/10 від 24.11.2016 р., постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2016 р. по справі № 204/437/16-п, внаслідок завданої шкоди застрахованому транспортному засобу під час спірної ДТП, відшкодував своєму страхувальнику суму у розмірі 19 126, 00 грн., шляхом перерахування 8 671, 00 грн., на рахунок останнього, що підтверджується платіжним дорученням № 16604 від 01.12.2016 року, а частину у розмірі 10 455, 00 грн. було утримано відповідно до заяви страхувальника.

Відповідно до ст. 993 ЦК України виплата страхового відшкодування страхувальнику є юридичним фактом, з яким закон пов'язує виникнення у страховика у межах фактичних витрат права вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні норми містить стаття 27 Закону України "Про страхування", за приписами якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таке право позивач може реалізувати, звернувшись за виплатою і до страхової компанії (відповідача), яка застрахувала цивільну відповідальність особи, яка завдала шкоди, на підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", адже за змістом статті 3 цього Закону одним із принципів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є гарантоване забезпечення відшкодування шкоди потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів справи, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, була застрахована Товариством на підставі Полісу № АК/564018 зі строком дії з 17.08.2016 р. по 16.08.2017 р., цим полісом встановлено франшизу в розмірі 0, 00 грн.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно із статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, які не відшкодовуються страховиком за договором страхування.

Отже, в даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності автомобіля марки ВАЗ, д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, тобто особи, яка визнана винною у ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відтак, розмір шкоди (як оціненої так і фактично завданої) та коефіцієнт фізичного зносу застрахованого автомобіля підлягають доведенню перед судом сторонами спору належними засобами доказування відповідно до статей 32, 34 ГПК України.

Проте відповідачем, на думку позивача, не було виплачено страхове відшкодування.

Водночас, відповідач у своєму відзиві вказує на те, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ХОНДА, д/н НОМЕР_1, строк експлуатації автомобіля складає більше 8 років (рік випуску автомобіля - 2008).

Також відповідач зазначає, що позивачем до позовної заяви було додано висновок про оцінку вартості матеріального збитку від 11.11.2016 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ХОНДА, д/н НОМЕР_1 складає 18 792, 17 грн. Однак, згідно заяви позивача, оцінювачем при розрахунку вартості матеріального збитку, не було враховано значення коефіцієнта фізичного зносу.

Оскільки виплата страхового відшкодування відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснюється з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та відповідно до ст. 34.4 вказаного закону, старховиком для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків залучаються їх працівники або аварійні комісари, аварійним комісаром ОСОБА_5 було проведено розрахунок коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу ХОНДА, д/н НОМЕР_1, оскільки відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, строк експлуатації автомобіля складає більше 8 років та складає 54,70%.

Таким чином, розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу ХОНДА, д/н НОМЕР_1 з урахуванням фізичного зносу складає 10 194, 84 грн.

Згідно п. 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість матеріального збитку визначається за наступною формулою:

У=Ср+См+Сс*(1-Ез)+ВТВ

Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт необхідних для відновлення пошкодженого КТЗ;

См - вартість матеріалів необхідних для ремонту пошкодженого КТЗ;

Сс - вартість основних складових, що необхідні для заміни при відновленні пошкодженого КТЗ;

Ез - коефіцієнт фізичного зносу;

ВТВ - втрата товарної вартості.

У = 806, 00 грн. + 2 268, 93 грн. + 15 717, 24 грн. * (1-0,5470) + 0 = 10 194, 84 грн.

21.08.2017 року Товариством було складено розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт № ЦВ-ЦВ-3088.

Також, 21.08.2017 року відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 10 194, 84 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 21.08.2017 року № 22627.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Водночас, суд враховує, що Закони України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачають зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, на що також вказує Верховний Суд України у постанові від 15.04.2015 р. у справі № 3-50гс15, проте, відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при здійсненні відшкодування обов'язковим є врахування зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Стаття 28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" надає визначення поняття "шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого". Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана:

- з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

- з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

- з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

- з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відтак, оскільки страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах спеціального нормативно-правого акта, а саме Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", то в даному випадку застосовуються норми цього Закону, а саме статті 29.

Відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395) значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Судом встановлено, що застрахований Компанію транспортний засіб ХОНДА, д/н НОМЕР_1, - 2008 року випуску. Тобто, станом на дату ДТП автомобілю було 8 років. Отже, при розрахунку страхового відшкодування, позивачем мав враховуватися коефіцієнт фізичного зносу даного транспортного засобу.

Відтак, виходячи з вищевикладеного, сума страхового відшкодування у розмірі 19 126, 00 грн. не підлягає стягненню з відповідача.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах;

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Частиною 2 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Це стосується позивача, явку якого ухвалою суду від 23.08.2017 року було визнано обов'язковою та який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог, судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 30.08.2017 р.

Суддя Ю.О. Підченко