КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2017 р. Справа № 925/967/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Чорної Л.В.

Яковлєва М.Л.

У судовому засіданні взяли участь представники сторін:

- позивача (апелянта): Бережок С.І. за довіреністю № 14-71 від 14.04.2017;

- відповідача: Кукуленко О.Д. за довіреністю № 2 від 03.01.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Черкаської області від 03.07.2017 у справі № 925/967/16 (суддя Потапенко В.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю "Уманьгаз Збут"

про стягнення 1 131 372,04 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі- позивач/ПАТ "НАК "Нафтогаз") звернулось з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Уманьгаз Збут" (надалі-відповдач/ТОВ "Уманьгаз Збут") про стягнення 195208,54 грн. інфляційних втрат в зв'язку із простроченням сплати боргу за природний газ, отриманий відповідачем протягом липня-грудня 2015 року за договором № 15-829 -Н на купівлю - продаж природного газу від 30 червня 2015 року, 195 208,54 грн. інфляційних втрат, 559 83,39 грн. 3% річних та 880 180, 11 грн. пені ( т. 1, с. 3-5).

Рішенням від 29.09.2016 господарського суду Черкаської області позов задоволено, з товариства з обмеженою відповідальністю "Уманьгаз Збут" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" стягнуто 195 208,54 грн. інфляційних втрат, 880 180,11 грн. пені, 55 983,39 грн. три відсотки річних, 16970,58 грн. витрат на сплату судового збору (т.1, а.с. 116-123).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 рішення від 29.09.2016 господарського суду Черкаської області у справі № 925/967/16 залишено без змін (т.1, а.с. 161-167).

Постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2017 касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Уманьгаз Збут" задовольнити частково; постанову від 20.12.2016 Київського апеляційного господарського суду у справі № 925/967/16 господарського суду Черкаської області та рішення від 29.09.2016 господарського суду Черкаської області скасувати; справу направлено на новий розгляд до господарського суду Черкаської області (т. 1, а.с. 201-205).

Направляючи справу на новий розгляд, Вищий господарський суд України вказав, що судам при новому розгляді справи необхідно дослідити сплачені на підставі Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання підписані між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Черкаській області, Департаментом фінансів Черкаської обласної державної адміністрації, ТОВ "Уманьгаз Збут" та НАК "Нафтогаз України", якими передбачено організацію проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" кошти при визначенні заборгованості відповідача, а також наявність (відсутність) прострочення її сплати як підстави для нарахування передбаченої п. 7.2 договору пені, а також інфляційних втрат та 3 % річних з огляду на те, що умовами вказаних спільних протокольних рішень було змінено порядок і строки проведення розрахунків за отриманий природний газ по договору від 30.06.2013 № 15-829-Н купівлі - продажу природного газу.

Ухвалою господарського суд Черкаської області від 18.04.2017 справу № 925/967/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду.

22.05.2017 позивачем подано до суду першої інстанції оновлений розрахунок пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат. Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, такий розрахунок позивачем зроблено з урахуванням позиції Вищого господарського суду України, яку викладено у постанові Вищого господарського суду України від 16.03.2017 у даній справі. У наданому розрахунку пеню визначено у розмірі 573 854,69 грн., три проценти річних - у розмірі 35 338,грн., інфляційні втрати - у розмірі 187 243,58 грн (т. 1, а.с. 211-215).

Відповідач просив зменшити розмір пені на підставі ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

За результатами нового розгляду рішенням господарського суду Черкаської області від 03.07.2017 у справі № 925/967/16 (суддя Потапенко В.В.) позов задоволено частково, з товариства з обмеженою відповідальністю "Уманьгаз Збут" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" стягнуто 286 927,35 грн. пені, 35 338,48 грн. трьох процентів річних, 187 243,58 грн. інфляційних втрат та 11 946,55 грн. судового збору. У решті позову відмовлено.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України суд дійшов висновку про можливість зменшення пені до 286 927,35 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати зазначене рішення в частині відмови у стягненні 286 927,34 грн -пені та в цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Уманьгаз Збут" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 286 927,34 грн- пені, у стягненні яких було відмовлено. В інші частині оскаржуване рішення залишити без змін та судові витрати покласти на відповідача.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції при зменшенні розміру пені було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального права, а саме, ст.ст. 625, 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України, а також норми процесуального права, зокрема п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом зменшено розмір заявленої до стягнення штрафної санкції без належної перевірки співвідношення завданих збитків та заявленої до стягнення пені, при цьому не було враховано інтересів позивача, ступеня виконання зобов'язання відповідачем та того, що заявлена до стягнення пені не компенсує всіх збитків, яких зазнає позивач.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2017 прийнято до провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Черкаської області від 03.07.2017 у справі № 925/967/16 та призначено до розгляду на 22.08.2017.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/3337/17 від 21.08.2017 у зв'язку з перебуванням судді Отрюха Б.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 925/967/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.08.2017 для розгляду справи № 925/967/16 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді Чорна Л.В., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.08.2017 прийнято до провадження справу № 925/967/16 за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Черкаської області від 03.07.2017 у справі № 925/967/16 колегією суддів у складі: головуючий суддя -Разіна Т.І. (доповідач), судді: Чорна Л.В., Яковлєв М.Л.

22.08.2017 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ТОВ «Уманьгаз Збут» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останнє просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.

У судому засіданні представник апелянта (позивача) вимоги апеляційної скарги підтримав, викладених ній підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував доводи апеляційної скарги, з викладених на неї у відзиві підстав.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України (надалі-ГПК України) апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Таким чином апеляційний господарський суд зобов'язаний перевірити законність і обґрунтованість також і тієї частини рішення, яка не викликає заперечень особи, яка подала апеляційну скаргу.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 30.06.2015 між ПАТ «НАК "Нафтогаз України", як продавцем та ТОВ «Уманьгаз Збут», як покупцем було укладено договір № 15-829-Н на купівлю - продаж природного газу (надалі - договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Пунктами 6.1. та 6.2. договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання - передачі газу за розрахунковий місяць.

У пункті 7.2. договору встановлена відповідальність відповідача за прострочення оплати фактично отриманого за договором природного газу у вигляді сплати пені.

В подальшому, 03.11.2015 сторони уклали додаткову угоду № 2 до договору, в якій виклали в новій редакції пункт 7.2. договору, а саме: "У разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу".

На виконання умов договору ПАТ «НАК» Нафтогаз» поставив ТОВ «Уманьгаз Збут» протягом липня - грудня 2015 року, а відповідач прийняв природний газ в узгоджених сторонами обсягах, про що сторони склали та підписали акти приймання - передачі природного газу від 31.07.2015 на суму 7 381 500,36 грн., від 31.08.2015 на суму 4 863 074,53 грн., від 30.09.2015 на суму 5 218 510,44 грн., від 31.10.2015 на суму 12 855 882,04 грн., від 30.11.2015 на суми 1 834 115,47 грн. та 17 202 303,18 грн., від 31.12.2015 на суму 26 134 654,20 грн.

ТОВ «Уманьгаз Збут» повністю перерахувало кошти за отриманий протягом липня - грудня 2015 року природний газ, однак розрахунки проводилися із порушеннями встановленого п. 7.2. договору строку.

За неналежне виконання грошових зобов'язань з оплати поставленого газу позивачем заявлено до стягнення з відповідача 195 208,54 грн. інфляційних втрат, 880 180,11 грн. пені, 55 983,39 грн. три відсотки річних,

Відповідно до ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції,що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається і ТОВ «Уманьгаз Збут» не заперечується, що позивач поставив відповідачу, а останній отримав природний газ, про що сторони склали та підписали вищевказані акти приймання - передачі природного газу від 31.07.2015, від 31.08.2015, від 30.09.2015, від 31.10.2015, від 30.11.2015, від 31.12.2015. Загальна вартість поставленого позивачем природного газу складає 75 490 040,22 грн.

Вказані акти підписані повноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками. Їх правильність та законність сторонами не оспорюється. Зазначені в названих актах суми перераховані на рахунок позивача повністю.

Під час виконання умов договору сторонами одночасно виконувались не тільки його умови, але й вимоги низки спеціальних нормативно-правових актів, якими встановлюється Порядок нарахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20), Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затверджений наказом Міністерства палива та енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 року № 493/688 та Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (постанова Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 № 375).

Між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Черкаській області, Департаментом фінансів Черкаської обласної державної адміністрації, ТОВ "Уманьгаз Збут" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" підписано Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, якими передбачено організацію проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 11.01.2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", зокрема, за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України. № 2966 від 18.12.2015 року на суму 7354000 грн., № 2965 від 18.12.2015 року на суму 500 000,00 грн., № 2896 від 17.12.2015 року на суму 1 000 000,00 грн., № 2437 від 19.11.2015 року на суму 3 000 000,00 грн., № 2413 від 18.11.2015 року на суму 1 4 750 400,00 грн., № 2411 від 18.11.2015 року на суму 200 000,00 грн., № 2228 від 20.10.2015 року на суму 2 579 221,00 грн.

Підписанням Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору.

Так, скасовуючи рішення господарського суду Черкаської області від 29.06.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.12.2016 у даній справі, Вищий господарський суд України вказав та те, що для правильного вирішення спору судам треба дослідити сплачені на підставі Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання підписані між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Черкаській області, Департаментом фінансів Черкаської обласної державної адміністрації, ТОВ "Уманьгаз Збут" та НАК "Нафтогаз України", якими передбачено організацію проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" кошти при визначенні заборгованості відповідача, а також наявність (відсутність) прострочення її сплати як підстави для нарахування передбаченої п. 7.2 договору пені, а також інфляційних втрат та 3 % річних з огляду на те, що умовами вказаних спільних протокольних рішень було змінено порядок і строки проведення розрахунків за отриманий природний газ по договору від 30.06.2013 № 15-829-Н купівлі - продажу природного газу.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Постанова касаційної інстанції не може містити вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Виконуючи обов'язкові під час нового розгляду справи вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, місцевий господарський встановив, що обґрунтованою сумою до стягнення є пеня у розмірі 573 854,69 грн., три проценти річних - у розмірі 35 338,00 грн. та інфляційні втрати - у розмірі 187 243,58 грн.

Колегія суддів перевіривши поданий позивачем оновлений розрахунок пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат з урахуванням позиції Вищого господарського суду України щодо необхідності врахування сплачених коштів в погашення основного боргу на підставі Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, яку викладено у постанові Вищого господарського суду України від 16 березня 2017 року у даній справі, приходить до висновку, що вказаний розрахунок арифметично правильним.

Так, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних задоволено повністю, а пеня, хоча і визнана правомірно нарахованою, була зменшена судом на 50 % (тобто з 573 854, 69 грн. до 286 927,35 грн.).

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 35 338,00 грн. та інфляційних в сумі 187 243,58 грн.

Вказане також і не заперечувалось ПАТ «НАК «Нафтогаз» у поданій ним апеляційній скарзі.

Зменшуючи пеню, суд виходив з того, що відповідач перебуває у скрутному фінансовому становищі.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені на 50 %, з огляду на наступне.

Статтею 233 ГК України визначено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України)

Господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України.

У п. 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Колегія суддів, дослідивши обставини, на які відповідач посилається в обґрунтування необхідності зменшення розміру пені, дійшла висновку про їх винятковість, з огляду на наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Уманьгаз Збут» знаходиться в скрутному матеріальному становищі (згідно балансу підприємства сума дебіторської заборгованості фактично відповідає сумі кредиторської заборгованості). Так, згідно довідки відповідача станом на 01.06.2017 року на його балансі не обліковуються основні засоби, відповідач не володіє і не користується природними ресурсами; згідно довідок ПАТ "КБ "Приватбанк" від 26.06.2017 року залишок коштів на рахунку відповідача становить 50 865,55 грн., АБ "Укргазбанк" - 48 297,53 грн. станом на 13.06.2017 року.

Крім того, відповідач вважає, що із зміною нормативу перерахування коштів з 0,67% на 2,50% згідно постанови КМУ №187 від 22.03.2017 року фінансове становище підприємства покращиться, що надасть змогу надалі своєчасно виконувати свої зобов'язання перед позивачем.

Судовою колегією враховується також те, що основна заборгованість з оплати вартості природного газу була оплачена відповідачем ще до подачі позову до суду, а отже наведене свідчить про вжиття боржником заходів до належного виконання зобов'язань.

За наведених обставин, враховуючи скрутний фінансовий стан відповідача, специфіку його діяльності, а також факт оплати основної заборгованості (добросовісна поведінка відповідача), колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про зменшення розміру пені на 50 % на підставі положень ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України

Таким чином, підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні, а отже доводи апелянта в наведеній частині підлягають відхиленню.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що таке зменшення, з огляду на нарахування, крім пені, також й інфляційних втрат та трьох процентів річних, є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін, а не лише відповідача, як помилково вважає позивач.

Крім того, суд першої інстанції не залишили поза увагою і доводи позивача, оскільки ними зменшено розмір заявленої пені до 50%, а не в залі відмовлено у стягненні пені, про що просив відповідач у відповідному клопотанні.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд не приймає до уваги твердження позивача, що зазначені в апеляційній скарзі стосовно порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, пояснень представників сторін, дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України, що судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 44, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, рішення господарського суду Черкаської області від 03.07.2017 у справі № 925/967/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Л.В. Чорна

М.Л. Яковлєв